Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-13 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Кредитної спілки Християнська злагодапро стягнення коштів. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що 09.12.2008 року між нею та Кредитною спілкою Християнська злагодабуло укладено договір № 269 про залучення внеску члена кредитної спілки на депозитний рахунок в розмірі 47\~700 гривень на строк 12 місяців до 09 грудня 2009 року із нарахуванням та виплатою відсотків у розмірі 28% річних. 09 грудня 2008 року між сторонами було укладено додаткову угоду, згідно якої позивачем було довнесено грошові кошти в розмірі 2300,0 гривень. Відповідач свої зобовязання перед позивачем не виконав в повному обсязі, а тому станом на 01.07.2011 року заборгованість відповіла становить 91754,0 гривень, з яких: 53431,0 гривень залишок внеску суми коштів та 38323,0 гривень сума нарахованих відсотків. Враховуючи вищенаведене, просить суд позов задоволити, стягнути суму заборгованості та судові витрати понесені позивачем при зверненні до суду. Позивач в судове засідання не зявився, подавши при цьому заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, просить суд позов задоволити. Відповідач в судове засідання не зявився без поважних причин, подавши при цьому заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнає в частині суми депозиту в розмірі 49095,0 гривень та нарахованих відсотків в розмірі 13874,94 гривень. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З матеріалів справи вбачається (а.с.5), що 09 грудня 2008 року між [PERSON] та Кредитною спілкою „Християнська злагода було укладено Договір № 269 про залучення внеску члена кредитної спілки на депозитний рахунок в розмірі 47 700 гривень, на строк 12 місяців до 09 грудня 2009 року із нарахуванням та виплатою відсотків у розмірі 28% річних. 09 грудня 2008 року між сторонами було укладено додаткову угоду про зміну та доповнення договору про внесення термінового членського внеску, відповідно до якої позивачем було довнесено членський внесок у розмірі 2300,0 гривень (а.с.6). Відповідно до п.2.3 Договору відповідач був зобовязаний перерахувати суму внеску і суму нарахованих процентів за останній період користування ним на поточний рахунок позивача, в день, наступний за останнім днем строку внеску (а.с.5). Згідно п.п.1.4, 3.5 Договору проценти на суму внеску нараховуються за фактичну кількість днів користування внеском з дня, наступного за днем надходження коштів на депозитний рахунок позивача та включно до дня, який передує дню його поверненню позивачу (а.с.5). Судом встановлено, що станом на 01.07.2011 року сума депозитного вкладу позивача складала 53431,0 гривень, сума нарахованих відсотків 38323,0 гривень, а всього заборгованість відповідача перед позивачем становить 91754,0 гривень. Як вбачається з ст.23 Закону України „Про кредитні спілки, внески (вклади) членів кредитної спілки на депозитні рахунки, а також нарахована на такі кошти та пайові внески плата (проценти) належать членам кредитної спілки на праві приватної власності. Кожний член кредитної спілки має право одержати належні йому кошти, зазначені в частині першій цієї статті, у порядку і строки, які визначені відповідно до частини сьомої статті десятої цього Закону, статуту кредитної спілки або укладеними з членом кредитної спілки договорами. Згідно ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обов'язку. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про підставність позовних вимог позивача, а тому позов [PERSON] слід задоволити, стягнути з відповідача в користь позивача заборгованість в розмірі 91754,0 гривень. Вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути в користь позивача 120,0 гривень витрат за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та в користь держави 917,0 гривень судового збору.

Outcome: approved