Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-19 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з названим позовом , просять визнати недійсним рішення 9 сесії ХХІІ скликання Розаліївської сільської ради Білоцерківського району від 22.08.1997 року в частині надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку площею 0,25 га в с.Розаліївка Білоцерківського району по вул.Миру,9 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства [PERSON], визнати недійсним рішення 23 сесії У скликання Розаліївської сільської ради Білоцерківського району від 29.09.2009 року в частині затвердження технічної документації щодо складання державних актів на земельну ділянку та надання у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,2427га по вул.Миру,9 в с.Розаліївка Білоцерківського району та визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 875606 , виданий на ім»я [PERSON] на земельну ділянку площею 0,2427 га в с.Розаліївка Білоцерківського району по вул.Миру,9, мотивуючи тим, що під час прийняття названих рішень, видачі державного акту було допущено порушення прав позивачів, які являються співвласниками спадкового житлового будинку, за яким було закріплено земельну ділянку, а тому при виготовленні державного акту та технічної документації для виготовлення державного акту на ім»я відповідачки порушено право на приватизацію закріпленої за житловим будинком земельної ділянки іншими співвласниками будинку, які встановлені Земельним Кодексом України. В судовому засіданні позивач [PERSON], представник позивача [PERSON] за довіреністю, підтримала заявлені позовні вимоги та суду показала, що позивачі та відповідач разом з третьою особою являються спадкоємцями за заповітом житлового будинку в с.Розаліївка Білоцерківського району по вул.Миру,9 в рівних частках та вони отримали спадковий житловий будинок у власність в рівних частках. Рішенням 9 сесії ХХІІ скликання Розаліївської сільської ради Білоцерківського району від 22.08.1997 року було надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку площею 0,25 га в с.Розаліївка Білоцерківського району по вул.Миру,9 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства [PERSON], яка є відповідачем у справі та яка без відома позивачів приватизувала земельну ділянку, яка закріплена за спадковим житловим будинком, після чого отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку, яким порушено права позивачів на земельну ділянку, а тому просить позов задовольнити. Представник позивача за довіреністю [PERSON] в судовому засідання підтримав заявлені позовні вимоги та суду пояснив, що прийняття рішень сільською радою та видача державного акту на право власності на земельну ділянку суперечить вимогам ст. 1225 ЦК України, ст.120 ЗК України, відповідно до вимог якої до спадкоємців житлового будинку переходить право користування земельною ділянкою, на якій розташований житловий будинок, пропорційно до права власності спадкоємців в житловому будинку, а також були порушені вимоги ст. 141ЗК України, згідно якої право користування земельною ділянкою може бути припинене лише внаслідок добровільної відмови від земельної ділянки. А так як ні спадкодавець, ні позивачі не відмовлялись від своїх прав на земельну ділянку, яка закріплена за спадковим будинком, рішеннями сільської ради та державним актом на право власності на земельну ділянку відповідача фактично порушено закон та права позивачів, у яких вилучено земельну ділянку, яка призначалась для обслуговування спадкового житлового будинку та споруд, ведення особистого селянського господарства. Вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Представник відповідача, Розаліївської сільської ради Білоцерківського району, належним чином попереджений про час і місце розгляду справи, до суду не з»явились, надали суду письмову заяву про визнання ними позову, просять справу розглянути в їх відсутність, а тому суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних доказів, у відсутність представника відповідача. В попередньому судовому засіданні представник відповідача, Розаліївської сільської ради за посадою сільський голова [PERSON] позовні вимоги визнав, суду пояснив, що в матеріалах приватизації земельної ділянки поблизу спадкового будинку позивачів відсутні документи, які б посвідчували те, що позивачі відмовились від своїх прав на земельну ділянку, яка була приватизована відповідачкою [PERSON] одноосібно, а тому сільська рада не заперечує щодо задоволення позову. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала у повному обсязі та суду показала, що в зв»язку з тим, що позивач [PERSON] сама здійснювала дії щодо приватизації земельної ділянки, яка залишились після смерті матері біля спадкового житлового будинку та всіми спадкоємцями було добровільно вирішено, що позивач [PERSON] отримує у іншу земельну ділянку в іншому місці, по вул.Миру,18а в с.Розаліївка, а тому земельна ділянка по вул. Миру, 9 була приватизована за згодою позивачів, згідно їх заяв про відмову від прав на земельну ділянку поблизу спадкового житлового будинку, які позивач [PERSON] повинна була надати в сільську раду. Куди поділись заяви позивачів про відмову від своїх прав на спірну земельну ділянку, пояснити не може. Просить відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача за договором адвокат [PERSON] в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог та суду пояснив, що сільською радою було можливе вирішення питання про надання дозволу на приватизацію, виготовлення технічної документації, виготовлення спірного державного акту на право власності на земельну ділянку на одну спадкоємицю, відповідача у справі [PERSON] лише за умови відмови всіх інших спадкоємців від прав на земельну ділянку, яка закріплена за спадковим житловим будинком, а тому просить відмовити в задоволенні позову. Зазначає, що заяви про відмову від прав на спірну земельну ділянку, яка була отримана у власність відповідачкою, надавались позивачами та третьою особою, сестрою сторін [PERSON], в сільську раду, однак в зв»язку з тим, що земельними питаннями займалась одноосібно сама позивач [PERSON], заяви всіх інших сестер про відмову від прав на земельну ділянку зникли, а тому вважає, що позов задоволенню не підлягає. Просить застосувати до вимог позивачів наслідки пропуску строків звернення до суду, які встановлені в три роки з дня, коли особа могла дізнатись про порушення її прав, мотивуючи тим, що рішення про затвердження технічної документації щодо складання державного акту на ім»я відповідачки приймалось ще в 1997 року, а тому позивачі повинні були знати про назване рішення, а тому пропустили строки позовної давності, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Третя особа у справі [PERSON] в судовому засіданні підтвердила обставини, на які посилається відповідач [PERSON] як на підставу своїх заперечень, вказує на те, що саме позивач [PERSON] займалась приватизацією земельної ділянки поблизу спадкового житлового будинку матері, який був набутий сторонами та нею на підставі заповіту матері в рівних частках. Спору між сторонами щодо приватизації земельної ділянки біля будинку на час приватизації не було, а тому їй невідомо, чому позивачі звернулись до суду з позовом, щоб позбавити права власності сестру [PERSON] на земельну ділянку біля будинку. Зазначає, що їй також повинна була бути надана земельна ділянка поблизу спадкового житлового будинку, однак не надана. Заслухавши сторони, представників сторін, третю особу, оглянувши та дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований, підлягає задоволенню по таким підставам. Як встановлено в судовому засіданні, не заперечується сторонами, позивачі [PERSON] та [PERSON], відповідач [PERSON] та третя особа [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після смерті 30.10.1991 року своєї матері [PERSON], 31.01.1997 року набули право власності на житловий будинок в с.Розаліївка по вул.Миру,9 разом з господарськими спорудами в рівних частках, по ? частці за кожним. За житловим будинком для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства була закріплена земельна ділянка площею 0,2427га., якою користувались всі спадкоємці, однак рішенням 9 сесії ХХІІ скликання Розаліївської сільської ради Білоцерківського району від 22.08.1997 року відповідачу [PERSON] одноосібно було надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на вказану земельну ділянку. Рішенням 23 сесії У скликання Розаліївської сільської ради Білоцерківського району від 29.09.2009 року затверджено технічну документацію щодо складання державних актів на земельну ділянку та надано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,2427га по вул.Миру,9 в с.Розаліївка Білоцерківського району та 19 липня 2010 року виготовлено Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 875606 на ім»я відповідачки [PERSON], який внесений до Книги записів реєстрації державних акті в на право власності на землю за № 011093603949, а тому між сторонами виник спір про право на користування та про право власності на земельну ділянку, який підлягає вирішенню судом в порядку цивільного судочинства. Вищезазначене підтверджується окрім показань сторін та їх представників, заповітом від імені [PERSON] на ім»я чотирьох спадкоємців, сторін та третьої особи у справі [PERSON], від 30.10.1991 року, свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 31.01.1997 року, з якого вбачається, що позивачі, відповідач та третя особа прийняли спадщину у вигляді житлового будинку по вул.Миру,9 в с.Розаліївка Білоцерківського району. Відповідно до довідки виконкому Розаліївської сільської ради від 04.01.2012 року згідно записів у по господарських книгах спадкодавець [PERSON] користувалась земельною ділянкою у с.Розаліївка по вул.Миру,9 розміром 0,31 га, з заявами про відмову від названої земельної ділянки не зверталась. Відповідно до витягу з рішення Розаліївської сільської ради від 22.08.1997 року відповідачу [PERSON] надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право власності на земельну ділянку площею 0,25 га в с.Розаліївка по вул. Миру,9 для будівництва і обслуговування будинку, господарських споруд та для ведення особистого селянського господарства одноосібно, що суперечить рішенню «Про передачу земельних ділянок у приватну власність від 22.08.1997 року, звідки вбачається, що 9 сесією ХХІІ скликання приймалось рішення щодо передачі земельних ділянок у приватну власність, а не про надання дозволу на розробку технічної документації, згідно списків осіб, яким передано у власність земельні ділянки значиться як відповідач [PERSON] так і позивачі [PERSON], [PERSON], яким згідно рішення передані у власність та постійне користування земельні ділянки по вул.Миру,9 в с. Розаліївка для будівництва площею відповідно 0,25га. та 0,24 га., що також підтверджується протоколом 9 сесії ХХІІ скликання Розаліївської сільської ради від 22.08.1997 року, звідки вбачається, що питання про надання дозволу на розробку технічної документації відповідачу [PERSON] не розглядалось, а тому суд вважає, що витяг з рішення Розаліївської сільської ради від 22.08.1997 року, яким відповідачу [PERSON] надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право власності на земельну ділянку площею 0,25 га в с.Розаліївка по вул. Миру,9 для будівництва і обслуговування будинку, господарських споруд та для ведення особистого селянського господарства одноосібно не відповідає дійсності, а тому назване рішення слід визнати недійсним. Відповідно до рішення Розаліївської сільської ради від 29.09.2009 року затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на земельні ділянки громадянам та надано у власність земельні ділянки громадянам, згідно переліку, в тому числі відповідачу [PERSON] по вул.Миру,9 в с.Розаліївка площею 0,25 га. одноосібно, на підставі чого виготовлено державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 875606 на ім»я відповідачки [PERSON], що підтверджено Державним актом. Суд вважає, що під час прийняття рішень сільською радою 22.08.1997 року в частині надання відповідачу дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку без вилучення її у позивачів та третьої особи у встановленому законом порядку, 29.09.2009 року, яким було затверджено технічну документацію щодо складання державних актів на земельну ділянку та надано її у власність [PERSON], а також виготовленням та реєстрацією Державного акта на ім»я відповідача було порушено норми закону, а тому названі рішення та державний акт на право власності на земельну ділянку підлягають визнанню недійсними по таким підставам. Згідно ст.30 ЗК України №561-ХІІ від 18.12.1990 року, який діяв на час отримання сторонами у справі спадкового житлового будинку у власність, 31.01.1997 року, при переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об'єктів. Відповідно до ч.2,4 ст.120 ЗК України до набувача права власності на житловий будинок переходить право користування земельною ділянкою, на якій будинок розміщений на тих само умовах і в тому ж самому обсязі, що були у попереднього землекористувача, у разі набуття права власності на житловий будинок кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності житлового будинку. Відповідно до ст.1225 ЦК України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Відповідно до ч.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства про розгляді цивільних справ» розглядаючи позови про захист прав власників земельних ділянок і землекористувачів суд має перевіряти законність рішення органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки іншій особі без вилучення її у позивача в установленому порядку і за наявності для цього підстав ухвалювати рішення про його недійсність. Відповідно до ч.18 п. «г» названої Постанови при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами , укладеними до 01.01.2002 року згідно з положеннями чинної до цієї дати ст.30 ЗК України (№561-ХІІ від 18.12.1990 року) до набувача від відчуджувача переходить належне йому право власності або користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди. Після 31.12.2001 року право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до ст.120 ЗК України на підставі цивільно-правових угод. Позов в частині визнання Державного акту недійсним підлягає до задоволення відповідно до п.2.9 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженою Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 4.05.1999 року № 43, згідно вимог якої скасування Державного акту можливо лише у судовому порядку. Позовні вимоги підлягають до задоволення згідно ст. 155 Земельного Кодексу України, відповідно якої у разі видання органом місцевого самоврядування акту, яким порушуються права особи на володіння, користування належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Таким чином, при прийнятті рішень про передачу у власність земельної ділянки відповідачу [PERSON] Розаліївською сільською радою Білоцерківського району, виготовленні державного акту на право власності на земельну ділянку на одного із спадкоємців, було порушено вимоги вищеназваних законів, чим порушено встановлені законом права позивачів на право вільного володіння та використання, отримання земельної ділянки, яка надавалась для обслуговування спадкового житлового будинку і споруд, у власність, а тому відповідно до ст.152 ЗК України, яка регламентує способи захисту прав на земельні ділянки, землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, які усуваються шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, позов підлягає задоволенню. Представник відповідача просить застосувати наслідки пропуску строків позовної давності в три роки до вимог позивачів та відмовити в задоволенні позову, так як позивачі знали з 1997 року про те, що земельна ділянка поблизу спадкового будинку наділялась лише відповідачу [PERSON] Суд вважає, що названі заперечення не підлягають прийняттю як такі, що не відповідають дійсності, так як в 1997 році приймалось рішення про передачу у власність земельної ділянки позивачам та відповідачу [PERSON], рішення про затвердження технічної документації та передачу у власність земельної ділянки [PERSON] одноосібно, на підставі якого було виготовлено оспорюваний Державний акт приймалось 29.09.2009 року, в межах трирічного строку звернення до суду позивачами, які встановлені ст. 257 ЦК України. Враховуючи наведене,

Outcome: approved