Jurisdiction: civil
Date: 2012-01-23 00:00:00

У грудні 2011 року [PERSON] звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] про виселення з жилого приміщення. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що Позивач разом з [PERSON] проживали в м. Боярка за адресою: вул. Молодіжна, 12/2, кімната 9. В лютому 2010 року сторони отримали кімнату в сімейному гуртожитку за адресою: вул. Молодіжна, 12/2, четвертий поверх, кімната 15. Після народження дитини Позивач деякий час проживала у своїх батьків. Під час проживання Позивача у її батьків Відповідач подав на розлучення. На даний час сторони розлучені, Відповідач проживає з його батьками, перешкоджає Позивачу в користуванні кімнатою, де вони з дитиною офіційно зареєстровані. З цього приводу [PERSON] звернулась до міської ради із заявою про усунення перешкод в користуванні жилою площею за вказаною адресою. Відповіддю виконавчого комітету Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області Позивача повідомили, що [PERSON] було направлено лист з приводу усунення перешкод в користуванні кімнатою № 4-15, розташованою за адресою: м. Боярка, вул. Молодіжна, 12/2 але Відповідач і надалі не припинив перешкоджати користуватись кімнатою. З цих підстав Позивач звернулась до дільничного, який після проведення перевірки виніс постанову про відмову в порушенні кримінальної справи, а також було рекомендовано звернутися до суду в порядку визначеному цивільним законодавством України. Позивач зазначає, що відповідач систематично порушує правила співжиття, робить неможливим проживання для неї та її дитини з ним в одній кімнаті, а засоби запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, тому просила суд виселити [PERSON] з займаної кімнати 4-15 в м, Боярка по вул. Молодіжна, 12/2 Києво-Святошинського району Київської області. В судовому засіданні Позивач та її представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, Позивач разом з [PERSON] проживали в м. Боярка за адресою: вул. Молодіжна, 12/2, кімната 9. В лютому 2010 року сторони отримали кімнату в сімейному гуртожитку за адресою: вул. Молодіжна, 12/2, кімната 4-15. На даний час сторони розлучені. (а.с.7) Згідно ордеру за № 003109 від 20.01.2010 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] отримали право на зайняття квартири 4-15 гуртожитку в будинку 12/2 по вулиці Молодіжна в місті Боярка (а. с. 9). Відповідно до ст. 9 Житлового кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення, або обмежений у праві користування ним інакше, як з підстав і в порядку, передбачених законом. Частиною 1 ст. 109 ЖК УРСР передбачено, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно до ст. 116 Житлового кодексу якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематично порушують правила співжиття, роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Під систематичним порушенням правил співжиття слід розуміти вчинення двох і більше таких правопорушень. Тобто за змістом зазначеної норми закону, виселення без надання іншого жилого приміщення можливо лише при наявності трьох умов, а саме: протиправної винної поведінки певної особи, яка своїми діями створює неможливість спільного проживання з нею в однієї квартирі, будинку; систематичний характер таких дій й коли заходи попередження або громадського впливу виявилися безрезультатними і винна особа продовжує вести себе неправильно. Відповідно вимог ст. 60 ЦПК України, слідує, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Матеріали справи не містять доказів застосування до [PERSON] зазначених вище заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Посилання позивача на ті обставини, що вона зверталась до ГУ МВС України в Київської області із заявою про порушення кримінальної справи відносно [PERSON] і що це свідчить про його неналежну поведінку суд не приймає до відома, оскільки як вбачається з матеріалів справи, в порушенні кримінальної справи відмовлено за відсутністю складу злочину в діях [PERSON], адміністративний матеріал стосовно останнього не складався, будь які інші заходи не застосовувалися (а.с.13). Отже, Позивачем не надано безспірних доказів неможливості сумісного проживання з Відповідачем внаслідок його протиправної поведінки. За таких обставин, у справі відсутні необхідні умови, з якими закон повязує можливість виселення [PERSON] з кімнати гуртожитку 4-15 в будинку 12/2 по вулиці Молодіжна в місті Боярка без надання іншого жилого приміщення на підставі норм частини 1 статті 116 ЖК України. На підставі ст. ст. 9, 109 ЖК України та

Outcome: dismissed