Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою в обґрунтування якої зазначив, що 31.07.2008 року між ним та відповідачем укладено кредитний договір №KIQ0GA0000000010 відповідно до якого йому надано кредитні кошти в розмірі 328700 гривень на споживчі цілі до 31.07.2028 року із сплатою відсотків за користування. Вказаний договір укладено в обставинах стабільної державної економіки та грошово-фінансової системи. Однак на його думку відповідач безпідставно підвищив відсоткову ставку до 24,96% на рік, чим порушив умови договору, а тому позивач просить в судовому порядку розірвати вказаний кредитний договір та зобовязати відповідача зробити перерахунок заборгованості за початковою відсотковою ставкою, зафіксувавши вказану суму. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив розірвати кредитний договір від 31.07.2008 року та зобовязати відповідача вчинити дії зазначені в позовних вимогах. Пояснив, що з часу укладення кредитного договору істотно змінились економічні умови, настала світова криза, матеріальне становище позивача значно погіршилось, що банком до уваги не приймається, а тому є всі підстави для задоволення позовних вимог, оскільки іcтотно змінились обставини, якими сторони керувались при укладенні договору. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, через їх безпідставність. Вважала, позовні вимоги позивача такими, що направлені на уникнення виконання умов вказаного кредитного договору. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що 31.07.2008 року між [PERSON] та ПАТ КБ Приват Банкбув укладений кредитний договір про надання споживчого кредиту №KIQ0GA0000000010, згідно якого відповідач надав позивачу кредит в розмірі 328700 гривень для споживчих потреб з терміном остаточного повернення кредиту 31.07.2028 року. В обґрунтування позовних вимог позивач посилавсь, зокрема, на ст.5, 11, 18, 22 Закону України Про захист прав споживачівта ст.13, 16, 203, 215, 229, 652 ЦК України, тобто на істотну зміну обставин, якими він керувався та на які розраховував під час укладення договору. Однак з такими доводами позивача суд погодитись не може з наступних підстав. Так, в ході розгляду справи встановлено, що п.2.3.1 кредитного договору, укладеному сторонами від 31.07.2008 року №KIQ0GA0000000010 передбачено, що банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом, при зміні конюктури ринку грошових ресурсів в Україні, тобто позивач погодився з пунктом вказаного договору та мав розраховувати на передбачені ним наслідки, так само як і на зміну матеріального становища. Відповідач умови кредитного договору не порушував, надав позивачу визначені в договорі кошти, порушень договору з боку банку в ході розгляду справи не встановлено. Крім того, відповідно до ч.2 ст.14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї. Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Розглянувши вказану цивільну справу, в межах та на підставі заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін, суд не вбачає правових підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed