Jurisdiction: civil
Date: 2012-01-24 00:00:00

У листопаді 2011 року Публічне акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» в особі Київської філії «Центр страхових технологій» (далі ПАТ «УСК «Гарант-Авто») звернулось до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги обґрунтовувало тим, що 11.09.2008 року між [PERSON] та ВАТ «Українська страхова компанія «Дженералі Гарант» ( на виконання вимог закону України «Про акціонерні товариства» змінило найменування на Публічне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Гарант-Авто», що підтверджується витягом із Статуту товариства) було укладено догові добровільного страхування транспортного засобу, водія та пасажирів від нещасних випадків, цивільної відповідальності, оформлений полісом № 19 G-0228568 (далі - договір). Відповідно до договору було застраховано автомобіль [PERSON], реєстраційний номерний знак [NUMBER] (далі застрахований автомобіль). 25.09.2008 року у м. Києві, на перехресті вул. Щусєва та Грекова, відбулось зіткнення застрахованого автомобіля та автомобіля Пежо, реєстраційний номерний знак [NUMBER], під керуванням Відповідача. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди застрахований автомобіль був пошкоджений, що підтверджується довідкою ДАІ. ДТП відбулась в порушення відповідачем п.16.6 Правил дорожнього руху України, що підтверджується постановою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 24.10.2008 року та довідкою ВДАІ з обслуговування Шевченківського району м. Києва № 355. Згідно зі звітом незалежного оцінювача № 2709 від 28.10.2008 року матеріальний збиток, завданий власнику застрахованого автомобіля в результаті його пошкодження в ДТП складає 11\~179 (одинадцять тисяч сто сімдесят девять ) грн. 37 коп. Відповідно до п.7.1.4 Правил страхування страховик зобовязаний при настанні страхового випадку виплатити страхове відшкодування страхувальнику у порядку та на умовах, що передбачені цими правилами та договором страхування. Пункт 2.2.1 Правил страхування передбачає, що страховим випадком визнається пошкодження чи знищення транспортного засобу або його частин внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Згідно з п.п.9.1, 9.26.2 Правил страхування до складу страхового відшкодування (збитків, що компенсуються страхувальнику) входять витрати на приведення транспортного засобу у порядок та витрати на проведення експертної оцінки пошкоджень застрахованого транспортного засобу. На виконання наведених вище положень Правил страхування ПАТ «УСК «Гарант-Авто» оплатило (за вирахуванням франшизи у розмірі 124 (сто двадцять чотири) грн. 27 коп.) вартість ремонту застрахованого автомобіля у розмірі 11\~055 (одинадцять тисяч пятдесят пять ) грн. 10 коп. Відповідно до законодавства України до ПАТ «УСК «Гарант-Авто» у порядку регресу перейшло право на отримання від Відповідача компенсації шкоди, завданої власнику застрахованого автомобіля внаслідок ДТП. 28.09.2009 року Позивач направив Відповідачу претензію № 47433 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, яка була отримана відповідачем 07.10.2009 року. Відповідач не надав Позивачеві відповіді на вказану претензію та не сплатив борг. Позивач зазначає, що з 15.10.2009 року розпочалось прострочення виконання Відповідачем грошового зобовязання з відшкодування у порядку регресу шкоди, завданої внаслідок ДТП. Сума трьох процентів річних, нарахованих з 15.10.2009 року по 15.11.2011 року становить 690 (шістсот девяносто ) грн. 94 коп. Тому Позивач просив суд стягнути з [PERSON] на його користь 11\~055 (одинадцять тисяч пятдесят пять ) грн. 10 коп. - основного боргу та 690 (шістсот девяносто ) грн. 94 коп. трьох процентів річних. В судовому засіданні представник Позивача підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач в судове зсідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд, вислухавши пояснення представника Позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позовних вимог частково з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 11.09.2008 року між [PERSON] та ВАТ «Українська страхова компанія «Дженералі Гарант» було укладено догові добровільного страхування транспортного засобу, водія та пасажирів від нещасних випадків, цивільної відповідальності, оформлений полісом № 19 G-0228568 (далі - договір). Відповідно до договору було застраховано автомобіль [PERSON], реєстраційний номерний знак [NUMBER] (далі застрахований автомобіль). 25.09.2008 року у м. Києві, на перехресті вул. Щусєва та Грекова, відбулось зіткнення застрахованого автомобіля та автомобіля Пежо, реєстраційний номерний знак [NUMBER], під керуванням Відповідача. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди застрахований автомобіль був пошкоджений, що підтверджується довідкою ДАІ. ДТП відбулась в порушення відповідачем п.16.6 Правил дорожнього руху України, що підтверджується постановою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 24.10.2008 року та довідкою ВДАІ з обслуговування Шевченківського району м. Києва № 355. Згідно зі звітом незалежного оцінювача № 2709 від 28.10.2008 року матеріальний збиток, завданий власнику застрахованого автомобіля в результаті його пошкодження в ДТП складає 11\~179 (одинадцять тисяч сто сімдесят девять ) грн. 37 коп. Відповідно до п.7.1.4 Правил страхування страховик зобовязаний при настанні страхового випадку виплатити страхове відшкодування страхувальнику у порядку та на умовах, що передбачені цими правилами та договором страхування. Пункт 2.2.1 Правил страхування передбачає, що страховим випадком визнається пошкодження чи знищення транспортного засобу або його частин внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Згідно з п.п.9.1, 9.26.2 Правил страхування до складу страхового відшкодування (збитків, що компенсуються страхувальнику) входять витрати на приведення транспортного засобу у порядок та витрати на проведення експертної оцінки пошкоджень застрахованого транспортного засобу. На виконання наведених вище положень Правил страхування ПАТ «УСК «Гарант-Авто» оплатило (за вирахуванням франшизи у розмірі 124 (сто двадцять чотири) грн. 27 коп.) вартість ремонту застрахованого автомобіля у розмірі 11\~055 (одинадцять тисяч пятдесят пять ) грн. 10 коп. Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно положень ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Постановою Пленуму Верховного Суду України « Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди » № 6 від 27.03.1992 року (із змінами та доповненнями) роз'яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Відповідно до ст.27 Закону України «Про страхування» та ст.993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Ч.1 ст. 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Що стосуються вимог позивача про стягнення з Відповідача в 3% річних в порядку ст.625 ЦК України, то вони задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Як вбачається з матеріалів справи в даному випадку між сторонами існують регресні зобовязання, що за своєю правовою природою не є грошовим зобовязанням в розуміння положення ст.625 ЦК України. Таким чином, на думку суду, положення статті 625 Цивільного кодексу України на регресні правовідносини не поширюється. Тому вимоги позивача щодо нарахування та стягнення з відповідача 3% річних, які по суті є платою за користування чужими коштами, а не санкцією за невиконання чи неналежне виконання зобовязання, задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати суд покладає на Відповідача. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial