Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на 2\\3 частини жилого будинку № 6 по вул. Читинській в м. Запоріжжі. В заяві зазначила, що з 24.07.1999 року вона перебуває у шлюбі з відповідачем, від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] У 2004 році в період перебування у шлюбі за власні кошти придбали жилий будинок № 6 по вул. Читинській в м. Запоріжжі. На початку цього року відповідач вигнав її з зазначеного будинку разом з дитиною, вимушена поживати у своїх батьків.. У звязку з тим, що відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає, а син знаходиться на обліку у лікаря гастроентеролога та потребує медичного обстеження, просить суд збільшити її частку у праві власності подружжя, визнавши за нею право власності на 2\\3 частини спірного будинку. Відповідач позов не визнав, подав зустрічний позов, в якому зазначив, що хоча спірний будинок придбано в період перебування у шлюбі, але за кошти його батьків, тому просить в задоволенні первісного позову відмовити, визнати за ним право власності на весь будинок. [PERSON] зустрічний позов не визнала, вважає, що при визначенні розміру часток у праві власності подружжя на будинок суд повинен відступити від принципу рівності часток, оскільки на її утриманні перебуває неповнолітня дитина сторін, а отримуваних нею аліментів недостатньо для забезпечення розвитку дитини та її лікування. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, доводи їх представників, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить первісний позов таким, що підлягає частковому задоволенню, і не вбачає підстав для задоволення зустрічного позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони по справі з 24 липня 1999 року перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 8). Сторони є батьками дитини [PERSON], [INFO], який проживає з позивачкою. На підставі договору купівлі-продажу від 18.05.2004 року подружжя набуло жилий будинку № 6 по вул. Читинській в м. Запоріжжі, право власності на яку зареєстровано за відповідачем [PERSON]В.(а.с. 9,10). Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба і т.і.) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. В силу ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено законом. Вирішуючи позов на користь позивача, суд виходить з того, що будинок № 6 по вул. Читинській в м. Запоріжжі набутий під час перебування сторін у шлюбі, тому вона є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно із ст. 69 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, а відповідно до ч. 1 ст. 70 СК при поділі майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка рівні, якщо інше не визначене домовленістю між ними або шлюбним контрактом. В силу ч. 2 ст. ст. 70 СК при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від принципу рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один з них не дбав про матеріальне забезпечення сімї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї. За змістом ч. 3 ст. 70 СК за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, донька за умови, що розмір аліментів, які вони отримують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Суд враховує, що в силу наведених норм закону частки подружжя в праві спільної власності на майно є рівними, і лише істотні обставини можуть зумовити відступ від їх рівності. На думку позивачки, однією з таких обставин є недбале ставлення відповідача до матеріального забезпечення сімї. Між тим, всупереч вимогам ст. 10 ЦПК України вона не довела цього факту. Виходячи з встановлених обставин, суд не вбачає підстав для зменшення частки в праві спільної власності подружжя і з цих мотивів. При цьому суд враховує, що відповідно до вимог сімейного законодавства позивачка має право ініціювати питання про зміну розміру аліментів, які стягуються, залежно від зміни майнового або сімейного стану, погіршення або покращання здоровя її чи дитини. Оскільки вимоги [PERSON] по суті є вимогами про поділ майна подружжя, а майно є неподільним, суд вважає за необхідне визначити ідеальні частки подружжя, а квартиру залишити у спільній частковій власності. Показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] не спростовують висновків суду про рівність часток подружжя в праві спільної сумісної власності. Враховуючи наведене, зустрічний позов задоволенню не підлягає.

Outcome: partial