Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-16 00:00:00

В серпні 2010 року ПАТ КБ „ПриватБанк звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить визнати дійсним договір іпотеки № PLRHGA00000002 від 27.03.2007 р., укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 129836 грн. 86 коп. - звернути стягнення на предмет іпотеки: квартиру загальною площею 44, 5 кв. м., яка розташована за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмета іпотеки Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі продажу будь - яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПриватБанку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Одночасно з прийняттям рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки просить виселити відповідача із вказаної квартири із зняттям його з реєстрації. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав повністю з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідач та третя особа [PERSON] в судове засідання не зявились, про час і місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. (а.с. 67, 68). Визнавши подані позивачем докази достатніми для встановлення фактів, що мають суттєве значення для вирішення спору, за наявності відповідної згоди позивача, суд вважає можливим проведення заочного розгляду справи. Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши інші докази, суд встановив наступне: 27 березня 2007 року між ЗАТ КБ „Приват Банк та [PERSON] був укладений кредитний договір № PLRНGA00000002, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 110000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 27.03.2017 року. (а.с. 8-10). В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 27.03.2007 р. ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений договір іпотеки № PLRНGA00000002. Згідно з умовами згаданого договору відповідач надав в іпотеку належне йому на праві приватної власності нерухоме майно - квартиру загальною площею 44, 5 кв. м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10-12), предмет іпотеки визначений сторонами вартістю 125 000 грн. 00 коп. Відповідно до умов кредитного договору відповідач зобовязалась щомісячно здійснювати погашення заборгованості за користування кредитом, відсотками, комісії, а також інших витрат банку відповідно до кредитного договору. Позивач свої зобовязання перед [PERSON] виконав в повному обсязі, надавши кредит в розмірі 110000 грн. 00 коп. В порушення умов кредитного договору відповідач свої зобовязання за вказаним договором не виконала. Так, станом на 16.07.2010 року загальна заборгованість за кредитним договором становить 129836,86 грн., з яких: 88236,37 грн. заборгованість за кредитом, 29077,53 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 2200,00 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом, 3902,16 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, 250 грн. штраф (фіксована частина), 6170 грн. 80 коп. штраф (процентна складова). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства , а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 33 Закону України „Про іпотеку у разі невиконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки виникає у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання, забезпеченого іпотекою, або порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, коли іпотекодержатель вправі вимагати дострокового виконання основного зобов'язання. Отже, приймаючи до уваги обсяг заявлених позовних вимог, вартість предмета іпотеки та положення ст..14 ЦК України, згідно із якою цивільні обовязки виконуються у межах встановлених договором або актом цивільного законодавства, вимогу позивача щодо звернення стягнення на предмети іпотеки суд вважає обґрунтованою і такою, що підлягають до задоволення в повному обсязі. Разом з тим, вирішуючи питання щодо вимоги позивача про виселення боржника із одночасним зняттям його з реєстрації, суд наголошує про наступне: Частиною 2 ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» встановлено порядок виселення мешканців житлового будинку в разі звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема законодавчо встановлено, що після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобовязані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. В даному випадку такою нормою закону є положення ч.3 ст.109 ЖК України. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи банк, як іпотеко держатель не дотримався законодавчо врегульованої процедури примусового виселення із житлового приміщення квартири, яка є предметом іпотеки і на яку звертається стягнення, з огляду на що вимога в цій частині є необґрунтованою і задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: partial