Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-20 00:00:00

[PERSON] після уточнень позовних вимог (а.с.66-67) звернулася до [PERSON] про визнання заповіту від 26.03.2003року недійсним, визнання договору дарування від 30.05.2006року недійсним, визнання за позивачкою та відповідачкою по Ѕ частині спадщини за законом та визнати право власності по Ѕ частині квартири [ADDRESS] за [PERSON] та [PERSON] В судовому засіданні представник позивача та позивачка підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, позивачки та відповідачки, свідків, дослідивши висновки експертиз, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити на підставі фактів, встановлених в судовому засіданні. Судом встановлено, що 27.07.2007року померла [PERSON] (свідоцтво про смерть [PERSON] 1-ЖД №084637 (а.с.19)), яка, була рідною тіткою позивача та відповідача. [PERSON], на правах приватної власності приналежала квартира [ADDRESS]. За життя [PERSON], склала 26.03.2003року заповіт, яким заповіла [PERSON] все майно, належне на момент смерті [PERSON], в тому числі й квартиру [ADDRESS]. Цей заповіт 26.03.2003року о 10:55 год. посвідчений державним нотаріусом Восьмої одеської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за №1-1361 (а.с.21). З матеріалів справи також вбачається, що згодом, 30.05.2006року було складено договір дарування, в якому [PERSON] дарує приналежну їй квартиру [ADDRESS] [PERSON]. Цей договір дарування 30.05.2006року посвідчений державним нотаріусом Восьмої одеської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за №1-1853. Зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 23.08.2006року (а.с.22, 23). Згідно довідок Четвертої одеської державної нотаріальної контори від 02.09.2009року №2425 та від 23.02.2010року №682/01-14 спадкова справа що до майна померлої 27.07.2007року [PERSON] спадкова справа не заводилась (а.с. 29,65). [PERSON] обгрунтовувала свої вимоги тим, що на її думку заповіт, який було складено на імя відповідачки не відповідав дійсній волі померлої, оскільки позивачка стверджувала, що саме вона фактично доглядала за тіткою - [PERSON], шляхом відвіден декілька разів на місяць. Крім цього посилалася на неодноразове проведення ремонту у квартирі [PERSON] Одночасно з тим, позивачка стверджувала, що померла - [PERSON] не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними в звязку з наявними у померлій захворюваннями. В судовому засіданні за клопотаннями сторін були допитані свідки: рідний брат померлої [PERSON], сусіди по поверху та підїзду будинку за місцем постійного проживання померлої [PERSON], [PERSON], лікарі, які за життя [PERSON] обслідували та надавали їй рекомендації [PERSON], [PERSON] - які кожен особисто пояснили суду, що померла перебувала в адекватному стані, чітко та ясно відповідачала на питання, розуміла дії та усвідомлювала їх наслідки. Рідний брат та близька подруга та сусідка померлої - [PERSON] та [PERSON] свідчили про те, що [PERSON] за життя радилася з ними по майже, кожному питанню, зокрема й після складення заповіту на імя відповідачки, задля запобігання розпалення ворожнечі між родичами з приводу спадкового майна після її смерті, вирішила укласти договір дарування на імя [PERSON] оскільки саме остання весь останній час доглядає за нею. Сусідка по поверху у будинку за місцем постійного мешкання [PERSON] - [PERSON] пояснила суду, що була знайома з [PERSON] протягом 6 років та у разі необхідності відїзду по справах неодноразово залишала з [PERSON] своє немовля оскільки вважала померлу адекватною, чемною та дуже уважною особою. Також свідок пояснила, що протягом останнього часу з померлою постійно мешкала її племінниця - [PERSON], про наявність другої племінниці ніколи від померлої не чула та в квартирі не бачила. Згідно довідок КУ міського психіатричного диспансеру від 09.06.2010р. та 13.10.2010р. [PERSON], [INFO], за даними архіву, реєстратури та картотеки установи не значиться (а.с. 89,110). Згідно акту КУ «Одеська обласна клінічна психіатрична лікарня №1»№1194 від 22.12.2010року веріфікувати актуальний психічний стан [PERSON], 1928року народження на період 2003 та 2006 роки стосовно формули медичного критерію «дієздатність - недієздатність», неможливо. Встановити те, чи впливали захворювання, якими страждала за життя [PERSON] на її можливість усвідомлювати значення своїх дій та можливість керувати ними також неможливо (а.с.124-130). Відповідно до висновка експерта КУ Бюро судово-медичної експертизи №221 від 29.06.2011р.- 04.01.2012р. захворювання, діагностовані за життя у [PERSON], мали можливість впливати на усвідомлення своїх дій та можливість керувати ними [PERSON] При цьому, зазначені у висновку розлади психічного стану мали можливість виникати, прогресувати та регресувати в залежності від ступеню виразності загально соматичної симптоматики, будьяким чином повязати їх з датами: 26.03.2003р. та 30.05.2006р. та встановити ступень виразності неможливо (а.с.147-156). Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В судових дебатах в обгрунтування заявлених вимог, представник позивачки посилався зокрема й на те, що підписи [PERSON] на заповіті та на договорі дарування відрізняються, однак під час розгляду справи не заявляв з цього приводу жодного клопотання чи заяви. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Отже, в звязку з вищевикладеним, суд не вбачає підстав для визнання заповіту від 26.03.2003року недійсним, визнання договору дарування від 30.05.2006року недійсним, визнання за позивачкою та відповідачкою по Ѕ частині спадщини за законом та визнати право власності по Ѕ частині квартири [ADDRESS] за [PERSON] та [PERSON] Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed