Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, де зазначає, що між нею та [PERSON] 30.09.2005 року укладено договір дарування, посвідчений державним нотаріусом Чаплинської державної нотаріальної контори, житлового будинку з надвірними забудовами, розташованого по вул. Жовтнева, 36 в смт. Чаплинка Чаплинського району Херсонської області. На момент укладення договору дарування [PERSON] пояснив, що земельна ділянка, на якій розташований будинок, передана йому у приватну власність, але у звязку з втратою оригіналу державного акту на право власності на земельну ділянку питання про дарування землі, на якій розташований житловий будинок, не ставилося. 23.10.2005 року [PERSON] отримав дублікат державного акту на право власності на земельну ділянку, а 20.01.2006 року помер. На теперішній час їй стало відомо, що згідно діючого законодавства в подальшому вона не зможе розпоряджатися будинком, оскільки не є власником земельної ділянки, на якій він розташований. Просить визнати за нею право власності на земельну ділянку, яка була передана для обслуговування будинку, розташованого по вул.. Жовтнева, 36 в смт Чаплинка Чаплинського району Херсонської області. В судовому засіданні позивачка вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] позовні вимоги визнала повністю та не заперечує проти їх задоволення. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що 30.09.2005 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування, посвідчений державним нотаріусом Чаплинської державної нотаріальної контори, житлового будинку садибного типу з надвірними будівлями та спорудами, розташованого по вул. Жовтнева, 36 в смт. Чаплинка Чаплинського району Херсонської області. Власником земельної ділянки, яка була виділена для обслуговування вищезазначеного житлового будинку, був [PERSON], який 20.01.2006 року помер. Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Згідно ч. 1 ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користування іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці обєкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебувають у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи зазначене, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити.

Outcome: approved