Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-27 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з цим позовом мотивуючи тим, що вона на протязі 1994-2001 років працювала в агрофірмі «Україна», яка в подальшому була реорганізована в ТОВ «Агропромислова фірма «Україна»і була членом вказаного сільськогосподарського підприємства. В червні 2011 року їй стало відомо, що відповідно до рішення [PERSON] сільської ради агрофірмі «Україна»був виданий Державний акт на право колективної власності на землю, однак її помилково не включили до списку громадян, який додавався до Державного акту, у звязку з чим вона не отримала сертифікату на земельну частку (пай), а в подальшому і відповідного державного акту. Вважає, що цим було порушено її право, а тому, просила визнати за нею право на земельну частку (пай) в умовних кадастрових гектарах із земель запасу [PERSON] сільської ради [PERSON], включити до списку громадян, що додавався до Державного акту та видати відповідний сертифікат на право на земельну частку (пай). В судовому засіданні позивачка зазначені вимоги уточнила, просила визнати за нею право на земельний частку пай в розмірі 3,43 га в умовних кадастрових гектарах із земель запасу [PERSON] сільської ради Буринського району, включивши її до вищевказаного списку громадян та зобовязати [PERSON] РДА видати їй відповідний сертифікат на право на земельну частку (пай). Про порушення свого право дізналися лише в червні 2011 року коли була в сільській раді, де їй повідомили про виданий Державний акт на право колективної власності на землю в період коли вона була членом відповідного підприємства. Представник відповідача [PERSON] РДА [PERSON] позов визнала, пояснивши, що позивачка має право на земельний пай, не настоювала на застосуванні строків позовної давності. Представник відповідача ПП «Агропромислова фірма «Україна»» [PERSON] заявлені вимоги визнав, пояснивши, що ПП «Агропромислова фірма «Україна»»є правонаступником агрофірми «Україна»та ТОВ «Агропромислова фірма «Україна». Позивачка була членом агрофірми «Україна»і помилково була не включена до списку громадян, доданого до Державного акта на право колективної власності на землю, який був виданий агрофірмі «Україна». В додаткові списки громадян, які мали право на земельний пай позивачка також не включалася. Представник відповідача [PERSON] сільської ради про розгляд спарив повідомлений, в судове засідання не явився по невідомій причині. Суд визнав можливим розгляд справи провести у його відсутності. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши обставини справи, представлені докази та давши їм оцінку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що позивачка з 03.01.1994 року по 26.10.1996 року працювала в агрофірмі «Україна», розташованої в с. Слобода Буринського району Сумської області і була членом цього сільськогосподарського підприємства, яке в подальшому було реорганізоване в ТОВ «Агропромислова фірма «Україна»та ПП «Агропромислова фірма «Україна»», що вбачається з пояснень сторін, копії трудової книжки, в якій є записи про те, що [PERSON] прийнята в члени агрофірми «Україна»03.01.1994 р., а звільнена 26.10.1996 р.. Крім того ці обставини вбачаються і з довідки про заробітну плату, довідки ПП «Агропромислова фірма «Україна»»про реорганізацію підприємств, копії статуту ПП «Агропромислова фірма «Україна»». Як вбачається з довідки відділу земельних ресурсів у [PERSON] районі №664 від 23.09.2011 року та копії державного акту серії СМ№000022 від 26.07.1995 року, відповідно до рішення [PERSON] сільської ради Буринського району Сумської області від 09.06.1995 року №30 агрофірмі «Україна»було передано у колективну власність 3205,5 гектарів землі, яка в подальшому була розпайована між його членами вказаного підприємства. При цьому позивачка до списку громадян членів підприємства, який додавався до зазначеного Державного акту про право колективної власності на землю, включена не була. Фактично, паювання сільськогосподарських земель в Україні розпочалося після прийняття Указу Президента України Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва №666/94 від 10.11.1994 року та Указу від 08.08.1995 року Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям №720/95. Зокрема, відповідно до пункту 2 Указу Президента України № 720/95 від 8 серпня 1995 року Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Зі змісту наведеного вбачається, що особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві й була його членом. Згідно зі ч. 1 ст. 1, ст. 5 Закону України від 14 лютого 1992 року № 2114-XII Про колективне сільськогосподарське підприємство членство в колективному сільськогосподарському підприємстві, яке є добровільним об'єднанням громадян у самостійне підприємство, ґрунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу зі складу його членів. Судом достовірно встановлено членство позивачки в період з 03.01.1994 р. по 26.10.1996 р.. в агрофірмі «Україна», тобто в підприємстві, якому було видано Державний акт на право колективної власності на землю. Однак вона була помилково невключена до списку громадян, який додавався до цього Державного акта і це вбачається також з довідок ПП «Агропромислова фірма «Україна»» №№18,26, 28. Як вбачається з пункту 24 ППВС України „Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ від 16.04.2004 р. №7, невнесення до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. А при не можливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до п. 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. № 720/95 Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. З довідки [PERSON] сільської ради №1327 видно, що на території сільської ради є вільна земельна ділянка для оформлення земельної частки (паю) позивачці. Таким чином, здійснивши системний аналіз норм, що застосовуються до вказаних вище правовідносин, суд вважає, що право позивачки на земельну частку (пай) порушене, її вимоги обґрунтовані, а тому позов підлягає задоволенню. При цьому суд враховує, що відповідно до статті 71 ЦК Української РСР (1963 року) загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення свого права (ст. 76 ЦК Української РСР). Аналогічні вимоги щодо загального строку позовної давності містить і ст.257 ЦК України. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Судом встановлено, що позивачка про порушення свого права дізналася тільки в червні 2011 року при зверненні до [PERSON] сільської ради. Ці обставини не заперечували і відповідачі. Таким чином суд вважає, що вона не пропустила строк позовної давності.

Outcome: approved