Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася у липні 2011 року до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу з урахуванням інфляції за договором позики. У своїй позовній заяві [PERSON] посилається на те, що 26 березня 2009 року відповідач [PERSON] взяв у неї в борг 160 000 грн. З метою виконання зобовязання відповідач передав їй у заставу квартиру №6, яка знаходиться в місті Пирятині Полтавської області по вул. Червоноармійській, 33-б. Відповідно до договору позики відповідач зобовязався повернути борг з урахуванням можливої інфляції в строк до 27 вересня 2009 року. Проте, до цього часу відповідач борг не повернув, у звязку з чим просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних, а всього просить стягнути 199 645 грн 30 коп та звернути стягнення на квартиру відповідача, визнавши за нею право власності . У судовому засіданні позивач позов підтримав, пояснив, що згідно договору від 26 березня 2009 року, посвідченого нотаріально, він передав відповідачу позику в сумі 160 000 грн під заставу квартири [ADDRESS]. У визначений договором термін відповідач позику не повернув, тому просить стягнути з останнього борг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних та звернути стягнення на належну відповідачу квартиру [ADDRESS], від вимоги про визнання права власності на квартиру, що є предметом застави, позивач відмовився. Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково, пояснив, що дійсно взяв у позивача позику 160 000 грн, яку до цього часу не повернув, проте, за пропозицією чоловіка позивача переказав 36 000 грн у рахунок повернення позики, тому не заперечує проти задоволення позову в сумі, зменшеній на 36000 грн. Судом установлено: Відповідно договору, посвідченому 26 березня 2009 року нотаріусом Пирятинського районного нотаріального округу, позивач [PERSON] надала позику відповідачу [PERSON] у сумі 160 000грн. З метою забезпечення зобовязання відповідач згідно вказаного договору передав позивачу належну йому на підставі договору дарування від 11.03.2011 квартиру № 6 у будинку № 33-б на вулиці Червоноармійській міста Пирятина Полтавської області ( а.с. 6) Позику відповідач зобовязався повернути до 27 вересня 2009 року, як вказано у договорі позики, з урахуванням інфляції, проте, на час розгляду справи судом позику не повернув. Крім часткового визнання позову відповідачем викладене підтверджується поясненнями позивача, показаннями свідка [PERSON] про те, що відповідач позику навіть частково не повернув, іншими матеріалами справи. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, свідка, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. При цьому суд не приймає до уваги доводи відповідача про часткове повернення боргу позивачу в сумі 36000 як безпідставні, так як позивач та свідок [PERSON] часткове повернення позики заперечують, будь-які докази про сплату позивачу чи його чоловіку 36000 грн відповідачем у матеріалах справи відсутні. Суд також не може прийняти до уваги доводи представника відповідача про неможливість звернення стягнення на квартиру відповідача, через порушення майнових та житлових прав малолітньої дитини відповідача, як такі, що не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. Сам відповідач пояснив суду, що його малолітній син разом з ним та матірю зареєстрований у квартирі 23 будинку7 по вул. Полтавська міста Пирятина Полтавської області, крім того, дитина відповідача не є співвласником квартири, на яку просить звернути стягнення позивач, тому суд приходить до висновку, що зверненням стягнення на квартиру № 6 у будинку № 33-б на вулиці Червоноармійській міста Пирятина Полтавської області права дитини відповідача не порушуються. Згідно ст. 1046 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується Повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У відповідності до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна. Як передбачено ч. 1 ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення на предмет застави. Ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачає відповідальність за порушення грошового зобовязання, зокрема, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Сплата позичальником боргу з урахуванням інфляції передбачена також і самим договором позики (а.с. 6). Тому стягненню підлягає позика з урахуванням інфляції та 3% річних у сумі 199645 грн 30 коп: (160000х1,009х1,011х1,009х1,018х1,019х1,009х0,997х0,994х0,996х0,998х1,012х1,029х1,005х1,003х1,008х1,010х1,009х1,014х1,013х1,008х1,009+160000:365:100%х3%х635= =199645,30). Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивача ґрунтуються на вимогах закону та укладеного договору, тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved