Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-22 00:00:00

У квітні 2011 року Позивач звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги обґрунтовували тим, що 14.04.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «[PERSON] Аваль» в особі Київської регіональної дирекції (далі - [PERSON], Позивач ), назву якого змінено на Публічне акціонерне товариство «[PERSON] Аваль» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 014/95-04/05/692М про надання відповідачеві кредиту в сумі 29 500 (двадцять девять тисяч пятсот ) дол. США 00 центів строком по 13.04.2012 року із сплатою 15 відсотків річних за користування кредитними коштами (п.1.1 кредитного договору). Позичальник зобовязувався виконувати наступні умови кредитного договору, відповідно до п.5.1, а саме: забезпечити повернення одержаного кредиту та сплату нарахованих відсотків на умовах, передбачених цим договором. Відсотки за кредит позичальник сплачує щомісячно на рахунок доходів кредиту у відповідності до графіка погашення заборгованості; основна заборгованість за кредитом (позичкова заборгованість) погашається позичальником у відповідності до графіка погашення заборгованості. За порушення строків повернення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитом, передбачених положеннями цього договору, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 0,1 % від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Крім того, 14.04.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «[PERSON] Аваль» та [PERSON] був укладений договір поруки № 014/95-04/06/046М. Відповідно до п.1.2 договору поруки сторони договору встановлюють, що поручитель на добровільних засадах бере на себе зобовязання перед банком відповідати по зобовязанням боржника - [PERSON], які виникають з умов кредитного договору № 014/95-04/05/692М від 14.04.2008 року, та всіх додаткових угод, що були укладені до нього, в повному обсязі цих зобовязань. Відповідно до п.2.1 договору поруки сторони договору встановлюють, що поручитель на добровільних засадах бере на себе зобовязання по кредитному договору, поручитель несе солідарну відповідальність перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу за кредитним договором, нарахованих відсотків за користування кредитом та неустойки. Позичальнику та поручителю була надіслана претензія-повідомлення (вимога) за вих. № С-11-114-1/219 від 17.02.2011 року, якою запропоновано у 30-денний строк повернути достроково у повному обсязі кредитні кошти, сплатити проценти та пеню (факт одержання підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення). Проте у встановлений строк заборгованість за кредитним договором погашена не була. Таким чином, [PERSON] має заборгованість перед Банком сумі 19 072, 45 дол. США 00 центів, що еквівалентно за курсом НБУ 151 509 (сто п'ятдесят одна тисяча пятсот девять ) грн. 63 коп., що складається із: заборгованості за кредитом - 16 027 дол. США 67 центів, що еквівалентно за курсом НБУ 127 322 (сто двадцять сім тисяч триста двадцять два) грн. 21 коп.; в тому числі прострочена заборгованість за кредитом - 3 956 дол. США 90 центів, що еквівалентно за курсом НБУ 31 433 (тридцять одна тисяча чотириста тридцять три) грн. 22 коп.; заборгованості за відсотками - 2019 дол. США 01 центи, що еквівалентно за курсом НБУ 16 038 (шістнадцять тисяч тридцять вісім) грн. 81 коп.; пеня за прострочення кредиту - 778,21 дол. США 21 центи, що еквівалентно за курсом НБУ 182 (сто вісімдесят дві) грн. 02 коп.; пеня за прострочення відсотків - 247 дол. США 56 центів, що еквівалентно за курсом НБУ 1966 (одна тисяча девятсот шістдесят шість) грн. 59 коп. Позивачем було подано заяву про зменшення розміру позовних вимоги. Так як [PERSON] було здійснено проплату за кредитним договором зменшилась і становить 18777 дол. США 86 центів, що еквівалентно 149 687 (сто сорок девять тисяч шістсот вісімдесят сім) грн. 71 коп. і складається: заборгованість за кредитом - 14 922 дол. США 33 центи, що еквівалентно 116 205 (сто шістнадцять тисяч двісті пять) грн. 90 коп.; в тому числі прострочена заборгованість за кредитом - 5 744 дол. США 20 центів, що еквівалентно 45 789 (сорок пять тисяч сімсот вісімдесят девять ) грн. 89 коп.; заборгованість за відсотками - 2616 дол. США 61 центи, що еквівалентно 20 858 (двадцять тисяч вісімсот пятдесят вісім) грн. 30 коп.; пеня по кредиту - 1 097 дол. США, що еквівалентно 8 748 (вісім тисяч сімсот сорок вісім) грн. 32 коп.; пеня по відсоткам - 486 дол. США 13 центів, що еквівалентно 3 875 (три тисячі вісімсот сімдесят пять ) грн. 19 коп. 09.06.2011 року Відповідачі за первісним позовом подали зустрічну позовну заяву до Банку про визнання недійсним кредитного договору, визнання недійним договору поруки та стягнення завданих збитків. Свої позовні вимоги обґрунтовували тим, що 14.04.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «[PERSON] Аваль» в особі Київської регіональної дирекції та [PERSON] був укладений кредитний договір № 014/95-04/05/692М про надання відповідачеві кредиту в сумі 29 500 (двадцять девять тисяч пятсот ) дол. США 00 центів строком по 13.04.2012 року із сплатою 15 відсотків річних за користування кредитними коштами (п.1.1 кредитного договору). 14..04.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «[PERSON] Аваль» [PERSON] був укладений договір поруки № 014/95- 04/06/046М. Позивачі за зустрічним позовом зазначають, що згідно графіку погашення (який був запропонований Банком) [PERSON] зобов'язана сплатити відсотки за користування кредитом в сумі, яка значно перевищує суму, яка б була б сплачена за «класичною» схемою погашення відсотків. Тобто, Банк, перед укладенням кредитного договору не надав [PERSON] у письмовій формі всі можливі схеми погашення кредиту, чим порушив п.15 ст.1, п.4 ч.1 ст.4, ст. 6, ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», чим навязав їй таку схему кредитування. Підставами для недійсності кредитного договору [PERSON] визначаються: укладення останнього в валюті, відмінній від гривні України та використання іноземної валюти за спірним кредитним договором, як засобу платежу, що суперечить вимогам чинного законодавства, а також укладення їх під час обману. Позивачі просять визнати недійним вказані договори, оскільки використання іноземної валюти за спірним кредитним договором як засобу платежу суперечить вимогам законодавства, а згідно ст. 548 ЦК України недійсне зобовязання не підлягає забезпеченню. Щодо іноземної валюти, як обєкта цивільних прав та, як засобу платежу, то валюта відповідно до 4.2 ст. 192 та ч.3 ст. 533 ЦК України, може використовуватись в Україні лише у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Використання готівкової іноземної валюти на території України як засобу платежу, а також як застави дозволяється за умови отримання індивідуальної ліцензії Національного банку України. Позивачі за зустрічним позовом зазначають, що відповідно до ч.5 ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», п.1.10 Положення «Про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу» одержання індивідуальної ліцензії однією із сторін валютної операції означає також дозвіл на її здійснення іншою стороною або третьою особою, яка має відношення до цієї операції, якщо інше не передбачено умовами ліцензії. Проте індивідуальна ліцензія на надання ПАТ «[PERSON] Аваль » та отримання позивачем кредиту в іноземній валюті за договором кредиту відсутня. Проведення розрахунків за спірним кредитним договором, в тому числі, оплата процентів, штрафних санкцій Позивачем за первісним позовом Відповідачу в іноземній валюті також потребує індивідуальної ліцензії Національного банку України. Наявність у спірному кредитному договорі положень щодо вираження грошових зобов'язань між Позивачем за первісним позовом та [PERSON] в доларах США за відсутності у сторін індивідуальної ліцензії на надання кредиту в іноземній валюті, та використання долару США як засобу платежу за кредитним договором суперечить приписам ст. 99 Конституції України, ст. 524 ЦК України , ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», ст. 35 Закону України «Про Національний банк України », ст. З Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів». Крім цього, укладаючи оспорюваний договір [PERSON], в розумінні ст. 227 та ст. 230 ЦК України, ввів [PERSON] в оману щодо свого права на укладення такого договору, оскільки відповідно до п. 1.1 оспорюваного кредитного договору, саме Банком було роблено та оформлено його текст, що є підставою для визнання судом кредитного договору недійним, та зобовязання відповідача відшкодувати [PERSON] збитки, завдані таким правочином. Крім того, як зазначають Відповідачі за первісним позовом, ПАТ «[PERSON] Аваль» посилається на умови кредитного договору та на порушення графіку платежів від 14.04.2008 року, чим вводить суд в оману, не зазначаючи про те, що 5 березня 2009 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 014/95-04/05/692/1М до кредитного договору № 014/95-04/692М від 14.04.2008 року та затверджено нею додаток №1 до додаткової угоди № 014/95-04/05/692/1М до кредитного договору № 014/95-04/692М від 14.04.2008 року, тобто новий графік погашення кредиту. В судовому засіданні представник Позивача за первісним позовом просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, в задоволенні зустрічного позову -відмовити. Представник Відповідачів проти задоволення позовних вимог Банку заперечував, просив задовольнити зустрічний позов. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення первісного позову і відмову в задоволенні зустрічного позову з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 14.04.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «[PERSON] Аваль» в особі Київської регіональної дирекції (далі [PERSON], Позивач ), назву якого змінено на Публічне акціонерне товариство «[PERSON] Аваль» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 014/95-04/05/692М про надання відповідачеві кредиту в сумі 29 500 (двадцять девять тисяч пятсот ) дол. США 00 центів строком по 13.04.2012 року із сплатою 15 відсотків річних за користування кредитними коштами (п.1.1 кредитного договору). Позичальник зобовязувався виконувати наступні умови кредитного договору, відповідно до п.5.1, а саме: забезпечити повернення одержаного кредиту та сплату нарахованих відсотків на умовах, передбачених цим договором. Відсотки за кредит позичальник сплачує щомісячно на рахунок доходів кредиту у відповідності до графіка погашення заборгованості; основна заборгованість за кредитом (позичкова заборгованість) погашається позичальником у відповідності до графіка погашення заборгованості. За порушення строків повернення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитом, передбачених положеннями цього договору, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 0,1 % від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. 5 березня 2009 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 014/95- 04/05/692/1М до кредитного договору № 014/95-04/692М від 14.04.2008 року та затверджено нею додаток №1 до додаткової угоди № 014/95-04/05/692/ЇМ до кредитного договору № 014/95-04/692М від 14.04.2008 року, тобто новий графік погашення кредиту. Крім того, 14.04.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «[PERSON] Аваль» та [PERSON] був укладений договір поруки №014/95-04/06/046М. Відповідно до п.1.2 договору поруки сторони договору встановлюють, що поручитель на добровільних засадах бере на себе зобовязання перед банком відповідати по зобовязанням боржника - [PERSON], які виникають з умов кредитного договору № 014/95-04/05/692М від 14.04.2008 року, та всіх додаткових угод, що були укладені до нього, в повному обсязі цих зобовязань. Відповідно до п.2.1 договору поруки сторони договору встановлюють, що поручитель на добровільних засадах бере на себе зобовязання по кредитному договору, поручитель несе солідарну відповідальність перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник включаючи сплату основного боргу за кредитним договором, нарахованих відсотків за користування кредитом та неустойки. Позичальнику та поручителю була надіслана претензія-повідомлення (вимога) за вих.№ С-11-114-1/219 від 17.02.2011 року, якою запропоновано у 70-денний строк повернути достроково у повному обсязі кредитні кошти, сплатити проценти та пеню (факт одержання підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення). Проте у встановлений строк заборгованість за кредитним договором погашена не була. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за Кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові, у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Ст. 554 ЦК України зазначає, що в разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. Відповідно до ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Стосовно вимог [PERSON] та [PERSON] про визнання недійним кредитного договору та договору поруки, стягнення завданих збитків, то згідно з ч. 3 ст. 533 ЦК України, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Відповідно до п. 1 глави 3 розділу Положення про порядок та умови торгівлі іноземною валютою, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 10 серпня 2005р. за N 281, резиденти мають право купувати, обмінювати іноземну валюту з метою виконання зобов'язань (у тому числі власних операцій суб'єктів ринку) за кредитними операціями та платежами за цими операціями (проценти, комісійні винагороди, неустойки тощо) в іноземній валюті на підставі кредитних договорів і т. ін. Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях, однак ч. З цієї статті встановлює, що використання іноземної валюти при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Пункт "г" ч. 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання та валютного контролю" від 19.02.1993 N 15-93 визначає, що використання іноземної валюти на території України як засобу платежу потребує отримання особою індивідуальної ліцензії. Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затверджене постановою Правління Національного банку України від 14.10.2004 № 483 та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 09.11.2004 за N 1429/10028, надає право уповноваженим банкам використовувати іноземну валюту як засіб платежу без отримання індивідуальної ліцензії за умови, що банк є ініціатором або отримувачем за валютною операцією. Відповідно до п. З ч. 1 ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банки мають право на підставі банківської ліцензії здійснювати банківські операції з розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та власний ризик, при цьому ст. 2 цього закону встановлено, що терміни «кошти» у цьому Законі вживається у значенні - «гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент». Даний пункт дозволяє банкам на власний ризик, при наявності ліцензії, проводити операції з кредитування, і не зобовязує банки брати на себе будь-які ризики повязані з цим кредитуванням. Зазначена ліцензія за № 10 від 27 березня 1992 року . Крім того, згідно з листом НБУ від 01.09.94 р. N 19013/2124 1. «Видавати кредити в іноземній валюті резидентам України може уповноважений банк України, в додатку до генеральної ліцензії якого передбачене таке право.» Тому, невід'ємною частиною ліцензії № 10 є Дозвіл від 17.11.2009 року за № 10-5 з додатком, в якому наведено перелік операцій, які має право здійснювати Публічне акціонерне товариство «[PERSON] Аваль» з валютними цінностями. Таким чином, виходячи з того, що всі умови кредитного договору погоджені обома сторонами на час укладення договору, вибір умов кредитування з боку позивача був добровільним, сторони за власним волевиявленням досягли істотних умов і власноручно їх підписали чим взяли на себе зобов'язання виконувати їх належним чином, а також враховуючи те, що погашення заборгованості по кредитному договору здійснюється позивачем у валюті кредиту - доларах США, за недоведеністю наміру Банку ввести в оману [PERSON] позов, за викладеними в ньому підставами, задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати покладено на Відповідача. На підставі ст. ст. 526, 610, 612, 1048, 1050, 1054 ЦК України та

Outcome: approved