Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-13 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до відповідача ПАТ "Ерсте Банк" про визнання недійсними договірних зобов»язань, мотивуючи свої вимоги тим, що 17.07.2008 року між Банком та позивачкою [PERSON] був укладений Кредитний договір на суму 143 998 доларів США. Вважають, що при укладенні Договору були порушені вимоги діючого законодавства в частині валюти, в якій надавався кредит, оскільки єдиною грошовою одиницею на території України є гривня, а кредит та всі розрахунки проводилися в доларах США. Крім того, в забезпечення виконання зобов"язань за Кредитним договором був укладений Договір іпотеки №014/3949/2/20127 , в іпотеку було передано нерухоме майно нежилі приміщення з №1 по №6 (в літ. А), які розташовані в м. Києві, вул. Богданівська, 2 загальною площею 42,50 кв.м. набуте [PERSON] у власність на підставі договору купівлі продажу, укладеного між Іпотекодержателем та [PERSON] одночасно з укладанням договору іпотеки. 17.07.2008 року між ВАТ «Ерсте Банк» та [PERSON] було укладено договір поруки №014/3949/2/20127/1, в забезпечення зобов»язань [PERSON] перед ПАТ «Ерсте Банк», що випливають з кредитного договору від 17.07.2008 року. На підставі викладеного позивачі вимушені звернутися до суду з даним позовом, просять: -визнати несправедливими в цілому умови кредитного договору з фізичною особою № 014/3949/2/20127 від 17.07.2008 року (з додатковими угодами до нього), укладеного між ПАТ «Ерсте Банк» та [PERSON] та визнати його недійсним в цілому; -визнати недійсним договір іпотеки нерухомого майна від 17.07.2008 року, укладеного між ПАТ «Ерсте Банк» та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом КМНО [PERSON]; -визнати недійсним договір поруки №014/3949/2/20127/1 від 17.07.2008 року укладений між ПАТ «Ерсте Банк» та [PERSON] Відповідач ПАТ "Ерсте Банк" звернувся до суду із зустрічним позовом до позивачів за основним позовом про стягнення боргу за Кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 17.07.2008 року між Банком та [PERSON] було укладено Кредитний договір про надання кредиту на суму 143 998 доларів США із сплатою процентів в розмірі 13 % річних та строком повернення кредиту до 16.07.2018 року. [PERSON] зобов′язалася сплачувати кредит та відсотки за встановленим графіком. Банк свої зобов′язання за договором виконав в повному обсязі, а [PERSON] кредит та відсотки за кредитом не сплачує, у зв′язку з чим, станом на 18.02.2011 року виникла заборгованість в сумі 1\~162\~940 грн. 30 коп., що в еквіваленті гривні до долара США станом на 18.02.2011 року складає 146\~434 долари США 68 центів, з яких: -за кредитом - 134\~842,57 доларів США (1\~070\~879,24 грн).; -за простроченими відсотками по кредиту 7\~521,74 доларів США (59\~735,41 грн.); -пеня за прострочку кредиту 2\~647,29 доларів США ( 21\~023,98 грн.); -пеня за прострочку відсотків по кредиту 1\~423,08 доларів США ( 11\~301,67 грн). На підставі викладеного Банк був вимушений звернутися до суду з даним зустрічним позовом, просить стягнути з [PERSON] та [PERSON], як поручителя за договором поруки від 17.07.2008 року солідарно за рахунок всього майна на користь банку заборгованість за кредитним договором від 17.07.2008 року в сумі 146\~434 доларів США 68 центів, визначивши суму заборгованості в гривні, виходячи з курсу гривні до долара США, встановленого [PERSON] Банком України на день ухвалення рішення а також стягнути судові витрати по справі. В судовому засіданні представник позивачів збільшив позовні вимоги (а.с. 119-122) , просив додатково: -визнати несправедливими умови п.п. 1.21, 12.2, 12.3, 5,6, 6.1, 6.1.2, 6.3, 6.5, 6.8, 9.1, 9.2, 10.1.1 кредитного договору з фізичною особою № 014/3949/2/20127 від 17.07.2008 року, укладеного між ПАТ «Ерсте Банк» та [PERSON]; -визнати несправедливими умови п.п. 1.4, 1.8.1, 1.8.2, 1.12, 3.2, 5.1,5.2.1, 7.1 додаткової угоди №1 від 04.06.2010 року до кредитного договору з фізичною особою № 014/3949/2/20127 від 17.07.2008 року, укладеного між ПАТ «Ерсте Банк» та [PERSON]; -визнати несправедливою у цілому та недійсною додаткову угоду №1 від 04.06.2010 року до кредитного договору з фізичною особою № 014/3949/2/20127 від 17.07.2008 року, укладеного між ПАТ «Ерсте Банк» та [PERSON]; -визнати недійсною заборону на відчуження предмету іпотеки, накладену приватним нотаріусом міського нотаріального округу [PERSON] (запис у реєстрі №1067) на підставі іпотеки №04/1349/2/21027, посвідченого 17.07.2008 року (запис у реєстрі 1066). Зустрічні позовні вимоги представник позивачів не визнав, зазначив, що вони є безпідставними та необґрунтованими, а тому просив в їх задоволенні відмовити. В судовому засіданні 05.10.2011 року на стадії судових дебатів представником позивачів було заявлено клопотання про оголошення перерви в справі для надання йому можливості підготуватися до виступу. Судом було оголошено перерву до 07.10.2011 року. В наступні судові засідання 07.10.2011 року та 14.10.2011 року представник позивачів не з»явився, належним чином повідомлений про день та час розгляду справи (а.с. 176), а також були повідомлені його довірителі (а.с. 181-182). Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні 24.05.2011 року підтримали вимоги свого позову, просили суд про його задоволення, щодо вимог зустрічного позову, просили відмовити в його задоволенні, як необґрунтованому. В останні судові засідання не з»являлися. Представник відповідача в судовому засіданні основні позовні вимоги не визнав, збільшивши розмір зустрічних позовних вимог до 147\~747 доларів США 11 центів, вказуючи, що станом на 07.07.2011 року відповідачі мають саме таку суму заборгованості за кредитним договором, а тому просив стягнути її з відповідачів в солідарному порядку, виходячи з курсу гривні до долара США, встановленого [PERSON] Банком України на день ухвалення рішення, а також стягнути судові витрати. (а.с. 138). Також зазначив, що підстав для задоволення основного позову немає, оскільки він є незаконним та безпідставним, просив в його задоволенні відмовити. Третя особа по справі - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що при посвідченні договору іпотеки від 17.07.2008 року нею було дотримано всі вимоги Закону, ніяких порушень законодавства під час його укладення та підписання сторонами по справі не було. Вислухавши пояснення позивачів, їх представника, представника відповідача, третьої особи, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] задоволенню не підлягають, зустрічні позовні вимоги ПАТ «Ерсте Банк» підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 17.07.2008 року між ВАТ «Ерсте Банк» з однієї сторони, та [PERSON], з другої сторони, був укладений Договір про надання кредиту № 014/3949/2/20127 (а.с.12-15), а також додаткова угода №1 до нього (а.с. 19-23). Відповідно до п. 1.2, 1.3, 1.5 Статуту Публічного акціонерного товариства "Ерсте Банк", затвердженого Загальними зборами акціонерів та погодженого [PERSON] Банком України , останнє створено шляхом перетворення Відкритого акціонерного товариства "Ерсте Банк" у Публічне акціонерне товариство "Ерсте Банк" та є правонаступником щодо всіх прав та зобов"язань ВАТ "Ерсте Банк" (а.с. 90-93). Предметом даного Договору є надання Банком Позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні кошти в розмірі 143 998 доларів США 00 центів зі сплатою процентів за користування Кредитними ресурсами з терміном погашення до 16.07.2018 року та оплатою по процентній ставці 13 % річних. Згідно п. 5.2 Договору Позичальник зобов"язується здійснювати щомісяця до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, сплату ануїтетних платежів згідно з графіком платежів що є додатком №1 до цього Договору. Банк виконав свої зобов"язання за кредитним договором, здійснив видачу позичальнику кредитних ресурсів готівкою в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності в сумі 143\~998 доларів США, що підтверджується заявою позичальника на видачу готівки №3949/350634 від 17.07.2008 року (а.с. 69). Позичальник скористався кредитними ресурсами та свої зобов"язання за кредитним договором належним чином не виконала, систематично порушувала виконання умов Кредитного договору, про що неодноразово попереджалася Банком, що підтверджується листами від 01.02.2011 року (а.с. 63-64) та від 11.02.2011 року (а.с. 66-67). Станом на 17.07.2011 року загальна сума заборгованості [PERSON] перед Банком становить 147\~747 доларів США 11 центів. (а.с. 139-142), з яких заборгованість за кредитом (включаючи прострочку) 134\~842,57 доларів США, прострочена заборгованість по відсоткам 6\~428,93 доларів США. пеня за прострочку по кредиту 4\~149,52 долара США, пеня за прострочку відсотків 2\~326,09 доларів США. Крім того, як було встановлено при розгляді справи, між Банком та відповідачем [PERSON] 17.07.2008 року було укладено договір поруки, відповідно до якого останній взяв на себе зобов»язання перед позивачем відповідати по зобов»язаннях відповідача [PERSON], що виникають з умов кредитного договору, тобто несе солідарну відповідальність перед позивачем у тому ж обсязі що сама відповідач [PERSON] Відповідно до вимог даного договору поруки відповідач [PERSON] зобов»язався у випадку невиконання або неналежного виконання відповідачем [PERSON] зобов»язань за кредитним договором виконати за неї зобов»язання перед позивачем на умовах, в порядку і строки встановлені кредитним договором. В забезпечення відповідачем [PERSON] своїх зобов»язань перед Банком за кредитним договором між нею та Банком 17.07.2008 року було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] Предметом цього договору є надання Іпотекодавцем в іпотеку нерухомого майна у вигляді нежилих приміщень з №1 по №6 (в літ. А), які розташовані в м. Києві, вул. Богданівська, 2 загальною площею 42,50 кв.м. набуте [PERSON] у власність на підставі договору купівлі продажу, укладеного між Іпотекодержателем та [PERSON] (а.с. 27-33). Згідно із ст. 525, 526 ЦК України зобов′язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов′язання не допускається. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Як встановлено при розгляді справи, предметом Кредитного договору є надання Банком позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні кошти з оплатою процентів та встановленим терміном погашення. Згідно положень Закону України "Про захист прав споживачів" договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов"язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов"язується повернути їх разом із нарахованими відсотками. Отже сторонами даного правочину є кредитодавець (банк або інша фінансова установа) та позичальник (споживач) (п. 1. ст. 1054 ЦК України). Банківський кредит це будь-яке зобов"язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов"язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов"язання боржника щодо повернення заборгованості суми, а також на зобов"язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Основними ознаками кредиту є строковість, платність і зворотність. Відповідно до вимог ст. 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини Банку з клієнтом регулюються законодавством України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Згідно із ст. 14 ЦК України цивільні обов"язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов"язковим для неї. Кредитний договір вважається укладеним з моменту досягнення згоди між сторонами за всіма істотними умовами, а саме згідно п. 7.2 Кредитного договору цей договір набирає чинності з моменту першої видачі Кредитних ресурсів і діє до повного виконання Сторонами прийнятих на себе зобов"язань. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1056 ЦК України Позичальник має право відмовитись від одержання кредиту частково або у повному обсязі, повідомивши про це кредитора до встановленого договору строку його надання. Також відповідно до п. 6 ст. 11 Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про захист прав споживачів" споживач має право протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Слід звернути увагу на той факт, що позивачка [PERSON] не відмовилась від виконання умов договору, а Банк, в свою чергу свої зобов"язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, відкривши їй позичковий рахунок, і, здійснивши видачу Кредитних ресурсів на підставі письмової заяви Позичальника. Крім того, як вбачається з письмових доказів, наданих суду представником Банку, позивач [PERSON] в 2009 році зверталася бо Банку з письмовою заявою про надання їй дозволу на продовження терміну дії кредитного договору на 5 років , в зв»язку з підвищенням курсу долара та зменшенням торгової виручки (а.с. 167). В своїх письмових поясненнях до Банку [PERSON] визнає заборгованість за кредитним договором, а також отримання нею кредиту (а.с. 169). Позивач [PERSON] в своїй письмовій заяві до Банку не заперечував про надання реструктуризації кредитної заборгованості за договором кредиту його дружині [PERSON] та передачі в додаткове забезпечення за кредитним договором земельної ділянки в с. Пухівка Київської області. (а.с. 172). Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов"язковим до виконання сторонами. Будучи пов"язаними саме взаємними правами та обов"язками (зобов"язаннями), які є чітко прописаними в Кредитному договорі, сторони не можуть в односторонньому порядку відмовлятись від виконання зобов"язання або змінювати його умови. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов"язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов"язань не допускається. Боржник зобов"язаний виконати свій обов"язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 527 ЦК України). Оскільки Договір є обов"язковим для виконання сторонами, [PERSON] зобов"язана виконувати взяті на себе зобов"язання за всіма існуючими умовами Кредитного договору від 17.08.2008 року та виконувати їх належним чином у встановлений строк. В своїх позовних вимогах позивачка [PERSON] посилається на норми ст. 524 ЦК України та умови п. 2.1, 3.2 Договору. Але слід зазначити, що законодавством України при проведенні операцій з валютою передбачено певний порядок її використання. Так, згідно із вимогами ст. 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність" банки мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті, отримання відсотків від позичальників за такими кредитами на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу [PERSON] банку України на здійснення операцій з валютними цінностями, зокрема залучення і розміщення іноземної валюти на валютному ринку України. Стаття 533 ЦК України передбачає, що грошове зобов"язання має бути виконано у гривнях. Але якщо у зобов"язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. І Декрет "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" та нормативно-правові акти не передбачають обмежень щодо видачі кредитів в іноземній валюті. Пунктом "в" ч. 4 ст. 5 Декрету передбачено, що НБУ видає індивідуальні ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті. Таким чином, за наявності відповідної ліцензії, надання кредитів в іноземній валюті передбачено законодавством. Так, в матеріалах справи є відповідні банківські ліцензії Банку, зокрема: Банківська ліцензія № 224 від 27.11.2009 року на право здійснювати банківські операції, визначені ч. 1 та пунктами 5-11 ч. 2 ст. 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність"; Дозвіл [PERSON] Банку України № 224-3 від 27.11.2009 року на право здійснення операцій, визначених п. 1-4 ч. 2 та ч. 4 ст. 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність» (а.с.106-109). Отже твердження позивача [PERSON] про незаконність надання та виконання Кредитного договору в іноземній валюті є такими, що не відповідають вимогам закону. Також слід зазначити, що в [PERSON] Банку України від 07.12.2009 року № 13-210\\7871-22612 "Про правомірність укладення кредитних договорів в іноземній валюті" зазначено наступне: "Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюті може використовуватися в Україні у випадках і порядку, встановлених законом. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов"язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кошти гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Згідно із ст. 345 Господарського кодексу України кредитні операції банків полягають у розміщенні від свого імені, на власних умовах та на власний ризик залучених коштів юридичних осіб (позичальників) та громадян. Кредитними визнаються банківські операції, визначені як такі законом про банки і банківську діяльність. Статті 47 та 49 Закону "Про банки і банківську діяльність" визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю". Одночасно зазначаємо, що нормативно-правовими актами [PERSON] Банку України встановлені вимоги щодо оцінки ризиків за операціями в іноземній валюті, зокрема, Інструкцією про порядок регулювання діяльності банків в України, затвердженою постановою правління НБУ від 28.08.2001 року № 368, передбачена вимога покриття капіталом валютного кредитного ризику; Положенням про порядок формування та використання резерву для відшкодування можливих витрат за кредитними операціями банків, затвердженим постановою Правління НБУ від 06.07.2000 року № 279, встановлено підвищені коефіцієнти резервування за кредитними операціями в іноземній валюті. При цьому з урахуванням особливостей діяльності банківських установ в умовах фінансової кризи, [PERSON] банк України постановою Правління НБУ від 01.12.2008 року № 406 "Про затвердження Змін до Положення про порядок формування та використання резерву для відшкодування можливих витрат за кредитними операціями банків" посилив вимоги щодо формування банками спеціальних резервів за кредитами, наданими позичальникам в іноземній валюті. З вищевикладеного вбачається, що уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті. Щодо вимог пп. "в" п. 4 ст. 5 Декрету, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то на сьогодні законодавець не визначив межі термінів і сум надання/одержання кредитів в іноземній валюті. Таким чином, операція з надання банками кредитів в іноземній валюті не потребує індивідуальної ліцензії." Слід зазначити, що під час укладання Кредитного договору Позичальник була ознайомлена в повному обсязі з умовами договору, а саме: особу та місцезнаходження кредитора, кредитні умови, зокрема, мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений, форми його забезпечення, наявні форми кредитування, тип відсоткової ставки, суму, на яку кредит виданий, варіанти повернення кредиту, можливість дострокового повернення кредитних коштів, а також відповідальність сторін за невиконання або порушення умов договору, та підтвердив згоду на укладення договору своїм підписом, що є повним дотримання положень ст. 11 Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про захист прав споживачів". Також слід звернути увагу на те, що позивачці були повністю відомі істотні умови Кредитного договору, так як Позичальник жодного разу не звернулася до кредитора за роз"ясненням положень договору, які були їй не зрозумілі, тим самим погоджуючись із всіма умовами кредитного договору. Умови договору передбачають двостороннє встановлення прав та обов"язків як Позичальника, так і Кредитора, передбачених ст. 1054 ЦК України, а саме: за кредитним договором Банк або інша фінансова установа (Кредитодавець) зобов"язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник повернути кредит та сплатити проценти, та умов самого договору. Укладаючи Кредитний договір, сторони дійшли згоди щодо встановлення прав та обов"язків кожної сторони. Слід зазначити, що визнання договорів недійсними можливе лише в разі порушення вимог ст. 203 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог ст. 203 ЦК України, а саме: -зміст правочину не має суперечити чинному законодавству та моральним засадам суспільства; -особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідних обсяг цивільної дієздатності; -волевиявлення учасника правочину; -вчинення правочину у формі, встановленій законом; -правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків. З наведених вище письмових доказів вбачається, що укладений між сторонами Кредитний договір від 17.07.2008 року та додаткова угода №1 до кредитного договору повністю відповідали вимогам діючого законодавства, підтвердженням чого є також і часткова сплата кредитної заборгованості позивачкою, а також згода на укладення даного правочину та його підписання з боку позичальника. Ст. 6 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що майно (весь об»єкт нерухомості), що є в спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріальною посвідченою згодою всіх співвласників. Співвласник нерухомого майна має право передати в іпотеку свою частку в спільному майні без згоди інших співвласників за умови виділення її в натурі та реєстрації права власності на неї як на окремий об»єкт нерухомості. Власником нерухомості та іпотекодавцем/майновим поручителем є [PERSON], об»єкт нерухомості нежилі приміщення з №1 по №6 (в літ. А), які розташовані в м. Києві, вул. Богданівська, 2 загальною площею 42,50 кв.м. набуті нею у власність на підставі договору купівлі продажу, укладеного між Іпотекодержателем та [PERSON] Позивач, як власник надала згоду на передачу майна в забезпечення по кредитному договору та підписала Договір іпотеки. Що стосується зустрічних позовних вимог Банку про стягнення боргу, то суд вважає, що дані вимоги є підставними та обгрунтованими, оскільки [PERSON] тривалий час не здійснює платежів в рахунок погашення суми кредиту та нарахованих процентів, чим порушує прийняті на себе договірні зобов′язання, а тому з неї на користь Банку підлягає стягненню заборгованість за Договором кредиту в сумі 147\~747 доларів США 11 центів, що за курсом гривні до долара США, встановленого [PERSON] банком України станом на 14.10.2011 року складає 1\~178\~386 грн. 60 коп. Згідно ст.ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов»язку. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. У разі порушення боржником зобов»язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсідарну) відповідальність поручителя. Відповідно до ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов»язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов»язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. А тому суд приходить до висновку про можливість задоволення зустрічного позову та стягнення з відповідачів в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідачів за зустрічним позовом на користь Банку підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 1.700 грн. та витрат по сплаті інформаційно-технічних послуг в сумі 120 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved