Jurisdiction: civil
Date: 2011-08-30 00:00:00

В липні 2011 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила розірвати договір оренди землі від 18 жовтня 2007 року № 040783900214, укладений з ТОВ „Інтрансавтострой. В обґрунтування своїх позовних вимог вказувала, що їй на праві власності належить земельна ділянка площею 4, 9604 га для сільськогосподарського використання, яка була передана відповідачу в оренду строком на 10 років на підставі договору. Всупереч п.п. 9, 26 договору оренди та ст.ст. 24, 32 Закону України „Про оренду землі орендна плата ТОВ „Інтрансавтострой з листопада 2009 року і по даний час не сплачується. Оскаржуваним рішенням Чернігівського районного суду від 28 липня 2011 року в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі. В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції порушені норми ст.ст. 57, 64 ЦПК України, оскільки судом надана неналежна оцінка доказам сплати орендної плати відповідачем. Апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що умовами договору оренди земельної ділянки сторони передбачали у разі невнесення орендної плати в строк, передбачений договором, не розірвання договору, а сплату пені і вказує, що суд першої інстанції не взяв до уваги положення п. 33 договору оренди та вимоги ст. 141 ЗК України. В письмових запереченнях на апеляційну скаргу ТОВ „Інтрансавтострой просить відхилити апеляційну скаргу позивача, а рішення суду першої інстанції залишити без зміни, посилаючись на те, що рішення винесено на підставі наявних в матеріалах справи доказах, а тому є законним і обґрунтованим. Заслухавши доповідь судді - доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд знаходить, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що умовами договору оренди земельної ділянки передбачено, що у разі невнесення орендної плати в строк, передбачений цим договором, орендар зобовязаний сплатити орендодавцю пеню в розмірі 0,2 % від несплаченої суми за кожний день прострочення, а не розірвання договору. Такі висновки суду не відповідають наданим сторонами доказам та положенням Законів України „Про оренду землі, „Про плату за землю» та Земельного кодексу України. Судом першої інстанції встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 4, 9604 га, в с. Кархівка, Кархівської сільської ради, що належить їй згідно державного акту на право власності на земельну ділянку від 26.01.2006 року, яку вона передала в оренду ТОВ „Інтрансавтострой на підставі договору оренди від 18.10.2007року. Договір оренди землі зареєстровано у Чернігівському районному відділі Центру ДЗК. Пунктами 9, 11 договору передбачено, що орендна плата вноситься орендарем у розмірі 1,5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а саме 393 грн. 46 коп. Орендна плата вноситься один раз на рік не пізніше 20 числа місяця після закінчення календарного року, за який вноситься орендна плата, Як вбачається з матеріалів справи ТОВ „Інтрансавтострой на день розгляду справи не сплатило орендодавцю орендну плату за 2010 рік. Відповідно до ст. 24 Закону України „Про оренду землі орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати, а відповідно до положень п. в ч. 1 ст. 96 ЗК України землекористувачі зобовязані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату. Пунктом 34 договору передбачено право сторони договору на його розірвання в судовому порядку у разі невиконання другою стороною обовязків, передбачених договором, а також з інших підстав визначених законом Відповідно до положень ст. 32 Закону „Про оренду землі та ч. 5 ст. 17 Закону України „Про плату за землю (чинного на час виникнення спірних правовідносин) несплата земельного податку, а також орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності виробниками сільськогосподарської і рибної продукції та громадянами протягом року, іншими платниками протягом півроку вважається систематичною і є підставою для припинення права користування земельною ділянкою. Вірно встановивши, що відповідач не сплатив позивачу орендну плату за 2010 рік, суд 1 інстанції не врахував наведені положення договору оренди та положення спеціальних норм права і прийшов до помилкового висновку про відсутність підстав для розірвання договору оренди землі. Крім того, висновки суду про те, що умовами договору оренди земельної ділянки сторони передбачили у разі невнесення в строк орендної плати не розірвання договору, а сплату пені, не ґрунтуються на матеріалах справи, оскільки на дану обставину не посилається відповідач, про свідчать його заперечення на позов (а.с.13). Посилання відповідача на те, що позивачка не зверталась за отриманням орендної плати не може бути взяті до уваги апеляційним судом, оскільки повідомлення на адресу позивачки було надіслано 26 липня 2011 року, в той час як 19 липня 2011 року Чернігівським районним судом було відкрито провадження. За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду скасуванню, а договір оренди землі від 18.10. 2007 року розірванню.

Outcome: approved