Jurisdiction: civil
Date: 2011-08-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами дійсним, в якій посилаючись на ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку №22, розташованого по вул. Зубкова в м. Новий Буг, Миколаївської області, укладеного з ним 07.03.2002 року та зареєстрованого Вознесенською універсальною товарно-сировинною біржею м. Вознесенськ, Миколаївської області 07.03.2002 року за реєстраційним №224, просила визнати зазначений договір дійсним. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала заявлені вимоги і пояснила, що в травні 2011 року при вирішення питання щодо продажу житлового будинку, придбаного у відповідача за договором купівлі-продажу від 07.03.2002 року, їй було роз'яснено нотаріусом про недійсність укладеного нею договору, оскільки він нотаріально не посвідчений, неодноразово зверталася до відповідача, як продавця належного йому будинку, з питання нотаріального оформлення договору купівлі-продажу, але останній з різних причин на протязі тривалого часу від цього ухиляється, тому була вимушена звернутися до суду з зазначеним позовом, просила задовольнити заявлені вимоги. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, але надіслав до суду заяву в письмовій формі, в якій зазначив про визнання пред'явленого до нього позову та про розгляд справи за його відсутності. Вислухавши доводи позивача, дослідивши письмові докази, суд приходить такого висновку. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна за №224 від 07.03.2002 року, зареєстрованого Вознесенською універсальною товарно-сировинною біржею (м. Вознесенськ, Миколаївська область) в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за №224 від 07 березня 2002 року, [PERSON] як власник житлового будинку №22, житловою площею 49,5 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами: літня кухня Б, гараж цегляний В, сарай цегляний Г, огорожа 1, 2, споруди 1, розташованого по вул. Зубкова в м. Новий Буг, Миколаївської області на земельній ділянці розміром 0,0540 га, згідно державного акту на право приватної власності на землю, виданого на підставі договору купівлі-продажу №578 від 09.09.1999 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів за №3542 від 07.10.1999 року, продав покупцю [PERSON] належний йому житловий будинок і сторони підписали зазначений договір. В силу ст.227 ЦК України в редакції Закону 1963 року (діяла на момент укладення сторонами договору від 07.03.2002 року) договір купівлі-продажу будинку (квартири) повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Відповідно до вимог ч.2 ст.47 ЦК України в редакції Закону 1963 року якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. Договір купівлі-продажу житлового будинку за №224 від 07.03.2002 року, про визнання якого дійсним заявлено позивачем [PERSON], не був нотаріально посвідчений, але відповідно до чинного законодавства на момент укладення угоди він підлягав обов'язковому нотаріальному посвідченню. Про те, що вказаний договір належить нотаріально оформити, як видно з доводів позивача, їй стало відомо лише в травні 2011 року від нотаріуса, коли мала намір продати куплений у відповідача будинок, але останній ухиляється від нотаріального оформлення угоди. Укладений між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] договір купівлі-продажу нерухомого майна не містить в собі протизаконних умов. Сторонами за договором було досягнуто згоди з істотних умов угоди, яка повністю була виконана, як покупцем (сплатила продавцю обумовлену між ними суму грошових коштів, вселилася в будинок і проживає в ньому з березня 2002 року до теперішнього часу), так і продавцем (отримав обумовлену суму грошових коштів, передав покупцю будинок в користування). Таким чином, суд вважає, що визнання відповідачем [PERSON] пред'явленого до нього позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а надані позивачем в обгрунтування заявлених вимог документи та її доводи, свідчать про те, що відповідач, який уклав з покупцем [PERSON] договір купівлі-продажу 07.03.2002 року, ухиляється від нотаріального оформлення цього договору, що згідно до вимог ч.2 ст.47 ЦК України, в редакції Закону 1963 року, є підставою для задоволення позовних вимог.

Outcome: approved