Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-21 00:00:00

Позивачка в листопаді 2010 року звернулася до суду з позовом до відповідача в якому просив зобовязати Публічне акціонерне товариство акціонерний банк Укргазбанквнести зміни до п.1.1 кредитного договору № 90-Ф/07 від 11 травня 2007 року, виклавши його в наступній редакції: Банк надає позивальнику кредит на поточні потреби в сумі 70\~000,00(сімдесят тисяч) доларів США 00 центів , що за офіційним курсом НБУ станом на 11 травня 2007 року (505,0000 за 1 USD) становить еквівалент в гривнях 353500,00 гривень на строк з 11 травня 2007 р. по 10 травня 2019 р. зі сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 12,5 % річних. В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що 11.05.2007 р. між нею та ПАТ АТ Укргазбанк, в особі директора третьої Київської філії було підписано кредитний договір № 90-Ф/07 предметом якого було надання кредиту на споживчі потреби на строк з 11 травня 2007 року по 10 травня 2019 року зі сплатою процентів за користування кредитом , виходячи із 12,5 % річних в сумі 70\~000 доларів США 00 центів. Проте,як зазначає позивачка, умови договору не містять положень про те, що валютні ризики під час виконання зобовязань за кредитним договором несе споживач, а також не містять інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків та комісій, повязаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобовязання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним. [PERSON] в позовній заяві зазначила, що зі змісту п.3.3.1. кредитного договору вбачається, що повернення кредиту передбачено рівними сумами, визначеними у доларах США, а саме щомісячно у розмірі 486 доларів США 27 центів, що суперечить нині діючому законодавству, оскільки єдиним законним платежем на території України є гривня. Крім того, [PERSON] вказала, що спірний договір крім зазначених порушень прав позивачки, містить низку порушень норм закону, що тягне за собою його недійсність, а саме: зміна відсоткової ставки у разі виникнення простроченої заборгованості, не містить права односторонньої відмови позивачки від договору. 27.10. 2010 р. [PERSON] звернулася до відповідача з пропозицією про внесення змін до умов кредитного договору, яка була обумовлена збереженням балансу інтересів. Проте, відповідач відмовив позивачу у задоволенні пропозиції, не мотивуючи і не обґрунтовуючи таку відмову, посилаючись лише на неможливість внесення цих змін, що змусило позивачку звернутися до суду за захистом своїх прав. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив задовольнити його з підстав, наведених у ньому. В ході судового розгляду представник відповідача заперечив проти позову та зазначив, що при укладенні спірного договору позивачу були відомі всі умови договору та не існувало ніяких інших умов, які б примусили позивача прийняти ці умови на вкрай невигідних для себе умовах. Діючим законодавством не передбачений стабільний курс долару США до національної валюти гривні. При укладенні кредитного договору [PERSON] було проінформовано про всі істотні умови договору, про спосіб та терміни сплати процентів та інших платежів, умови дострокового розірвання договору, що підтверджується підписом позивача на договорі та на додаткових угодах, що є невідємною частиною кредитного договору, та містить положення щодо підтвердження згоди позичальника з умовами договору і зобовязання щодо їх виконання. Крім того, представник позивача зазначив, що АБ Укргазбанкмає всі необхідні ліцензії, щоб здійснювати валютні операції відповідно до вимог ЗУ Про банки і банківську діяльністьвід 07.12.2000 р. та Декрету КМУ Про систему валютного регулювання та валютного контролю. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 11.05.2007 р. між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством акціонерним товариством Укргазбанк було укладено кредитний договір № 90-Ф/07 . Відповідно до п.1.1. банк надає позичальнику кредит на поточні потреби в сумі 70000 доларів США на строк з 11 травня 2007 р. по 10 травня 2019 р. зі сплатою процентів за користування кредитом виходячи із 12,5 % річних. Згідно до п. 3.1.1. договору банк зобовязується відкрити позичальнику позичковий рахунок № 220396014038.840 в третій Київській філії ВАТ АБ Укргазбанкта перерахувати кредитні кошти у розмірі 70000,00 (сімдесят тисячдоларів США на поточний рахунок позичальника № 262044038.840, відкритий у третій Київській філії ВАТ АБ Укгазбанк, МФО 3000090 вдень укладення цього договору. Відповідно до п.п.3.3.1,3.3.2 договору позичальник зобовязується використати кредит на зазначені в п.п.1.1. дійсного договору цілі та повертати заборгованість по кредиту на рахунок № 220396014038.840 в третій Київській філії ВАТ АБ Укргазбанк, МФО 300090 в терміни, визначені договором. Сплачувати проценти за користування кредитом щомісячно, виходячи з 2,5 % річних, на рахунок № 220846014038.840 в третій Київській філії ВАТ АБ Укргазбанк, МФО 300090 в строк до 15 числа місяця, слідуючого за місяцем нарахування процентів,а також в день закінчення строку, на який надано кредит,у відповідності з п.1.1. цього договору,в день дострокового погашення заборгованості по кредиту, або в день дострокового розірвання цього договору, з урахуванням п.4.4 цього договору. У разі виникнення простороченої заборгованості за простроченим кредитом сплачувати проценти за користування кредитом виходячи з процентної ставки, встановленої п.3.2.8 цього договору, починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості. Згідно п.п.3.3.6 договору кошти для погашення заборгованості в першу чергу направляти для оплати процентів за кредит, потім простроченої заборгованості. Сума що залишилася, направляється для погашення кредиту. Відповідно до п.4.1 договору у випадку невиконання та/або неналежного виконання позичальником умов цього договору(в тому числі, несвоєчасного виконання грошових зобовязань ( з простроченням їх виконання більше ніж на один робочий день), що випливають з цього договору, а саме: несплати процентів та/або несвоєчасного повернення кредиту або його частини) банк має право на свій розсуд: припинити свої зобовязання в односторонньому порядку щодо подальшого кредитування позичальника(для кредитних договорів, згідно яких кредит надається частинами);розірвати цей договір в односторонньому порядку; внести зміни/ доповнення до цього договору в односторонньому порядку(внести зміни до умов зобовязань своїх та/або позичальника, включаючи зміну позичальнику процентної ставки за користування кредитом та встановлення її на рівні 17,5 % річних, а також включаючи зміну процентної ставки, що нараховується на залишок простроченої заборгованості за простроченим кредитом виходячи із 17,5 % річних. Про внесення відповідних односторонніх змін(доповнень) до цього договору, включаючи його розірвання, банк попереджає позичальника не менше, ніж за сім календарних днів із зазначенням, які самі зміни (включаючи розірвання цього договору) до цього договору будуть внесені банком в односторонньому порядку. Зміни (включаючи розірвання договору), внесені банком в односторонньому порядку, набиратимуть чинності в строки, визначені банком у таких письмових змінах, що будуть надіслані позичальнику, але в будь-якому разі такі письмові зміни набиратимуть чинності лише зі спливом семиденного терміну з дня надіслання банком позичальнику письмового попередження про внесення банком в односторонньому порядку змін до цього договору. Банк свої зобовязання за договором виконав та факт отримання [PERSON] кредиту в розмірі 70000 доларів США підтверджується заявою про видачу готівки від 11.05.2007 р (а.с.11). Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ч.1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Разом з тим, вказана стаття Конституції України визначає правовий статус грошової одиниці країни, але не встановлює сферу її обігу та будь яких обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Крім того, законодавчі акти, зокрема ст. 35 Закону України Про Національний банк України, хоча і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак й не містять заборони на вираження грошового зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак у той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Порядок використання іноземної валюти визначається Законами України Про банки та банківську діяльність, Про Національний банк України, Декретом Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю та виданими відповідно до них нормативними актами. Так, відповідно до ст. 2 Закону України Про банки та банківську діяльністьбанківська діяльність - це залучення у вклади грошових коштів фізичних і юридичних осіб та розміщення зазначених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, відкриття і ведення банківських рахунків фізичних та юридичних осіб; банківський кредит -це будь - яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми; банківська ліцензія - це документ, який видається Національним банком України в порядку і на умовах, визначених у цьому Законі, на підставі якого банки та філії іноземних банків мають право здійснювати банківську діяльність. Відповідно ст. 47 Закону України Про банки та банківську діяльністьна підставі банківської ліцензії банки мають право здійснювати розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Під терміном "кошти" відповідно до ст. 2 даного Закону розуміються гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Також, згідно з ст. 47 цього Закону, банк має право здійснювати операції з валютними цінностями. Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролювстановлено, що Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом. Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв'язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання. Пунктом 8.12 Правил використання готівкової іноземної валюти на території У країни, затверджених постановою Правління Національного банку України від 30.05.2007 № 200 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 18.06.2007 за № 656/13923, передбачено, що фінансові установи, які одержали генеральну ліцензію Національного банку на здійснення валютних операцій, і національний оператор поштового зв'язку можуть використовувати готівкову іноземну валюту для проведення валютних операцій відповідно до отриманих генеральних ліцензій Національного банку на здійснення валютних операцій. З вищенаведеного вбачається , що уповноважені банки на підставі банківської ліцензії мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті. Встановлено, що Національний банк України видав Відкритому акціонерному товариству акціонерному банку Укргазбанкбанківську ліцензію № 123 від 19.11.2001 року на право на право здійснювати банківські операції, визначені ч.1 та п.п. 5-11 ч.2 ст. 47 Закону України Про банки та банківську діяльність, серед яких передбачено право здійснювати операції з валютними цінностями (а.с. 28). Невід'ємною частиною цієї ліцензії є дозвіл від 05.07.2007 № 123-3 з додатками, в яких наведено перелік операцій, які має право здійснювати ВАТ АБ Укргазбанкз валютними цінностями (а.с. 29-31). Відповідно до п. в, гч. 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролюіндивідуальної ліцензії потребують такі операції, як надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, та використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави. На сьогоднішній день законодавець не визначив межі термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті. Відповідно до п. 1.5 Положення про порядок видачі НБУ індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління НБУ від 14.10.2004 № 483, використання іноземної валюти як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями). З матеріалів справи вбачається, що на момент укладення договору про надання кредиту № 90-Ф/07 від 11.05.2007та на час його виконання, ВАТ АТ Укргазбанк(ПАТ АТ Укргазбанк) мав статус уповноваженого банку, мав банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями, які дозволяли йому, при укладенні цього кредитного договору та його виконанні, використовувати іноземну валюту як засіб платежу без отримання індивідуальної ліцензії. Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій, єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої в установленому порядку. Пунктами 3.3.1.,3.3.3.,3.3.4. кредитного договору передбачено, що позичальник зобовязується сплачувати заборгованість за кредитом і проценти за користування ним у строки,в розмірі та валюті, як це було визначено договором, а саме в доларах США, що підтверджується виписками з рахунків позичальника та кредитним договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч. 1. ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, при укладенні та виконанні кредитного договору не було порушено чинне законодавство, зокрема загальні засади цивільного законодавства, визначені ст. 3 ЦК України, положення спеціального законодавства щодо валютних операцій, а твердження представника позивача щодо недотримання відповідачем вимог щодо надання кредитних коштів в іноземній валюті є необґрунтованими. Отже, враховуючи ,що судом не встановлено, підстав невідповідності кредитного договору № 90-Ф/07 від 11 травня 2007 року нормам закону, позовні вимоги про зобовязання внесення змін до договору задоволенню не підлягають. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed