Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-25 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просить визнати за нею право власності на майно - житловий будинок з господарськими спорудами, розташований в селі Леніне Радомишльського району Житомирської області по вулиці Леніна 146 після смерті батька. В підтвердження своїх вимог посилається на те, що 11 серпня 2003 року в селі Леніне Радомишльського району Житомирської області помер її батько [PERSON]. Після його смерті позивачка належним чином прийняла спадщину, звернувшись до нотаріальної контори із заявою про її прийняття на підставі закону. Однак ,нотаріус позбавлений можливості видати їй свідоцтво про право на спадщину на зазначений будинок, так як у покійного спадкодавця відсутній документ підтверджуючий право власності на будинок. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] підтримав позовні вимоги , просить їх задовольнити . Представник відповідача в судове засідання не з»явився, надав суду заяву, в якій просить розглянути дану справу без участі його представника, позовні вимоги визнає. А тому суд вважає за можливе розглядати справу на підставі наявних матеріалів . Перевіривши матеріали справи, оцінивши всі докази та обставини по справі, суд задовольняє позовні вимоги, виходячи з таких підстав. Як встановлено судом позивачка [PERSON] є рідною дочкою [PERSON] та [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про її народження та про одруження . Ще в 1990-роках покійні батьки позивача побудували житловий будинок з надвірними спорудами розташований в селі Леніне Радомишльського району Житомирської облает лс вулиці Леніна 146. Даний будинок був зареєстрований в погосподарській книзі Ленінської сільської ради Радомишльського району Житомирської області. 20 грудня 1992 року померла позивачки [PERSON]. 11 серпня 2003 року в селі Леніне Радомишльського району Житомирської області у віці 75 років помер батько позивачки [PERSON]. про що виконкомом Ленінської сільської ради Радомишльського району Житомирської області зроблено запис за № 22 в Книзі реєстрації смертей . Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 12 вересня 2011 року встановлено юридичннй факт, що [PERSON] є рідним батьком позивачки. В передбачений законом строк звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, де відкрито спадкову справу. Відповідно до ст.549 ЦК Української PCP 1963 року , який був чинним на момент відкриття спадщини, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня її відкриття фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Згідно з п.124 також чинної на той час Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української PCP, затвердженої наказом Міністра юстиції Української PCP від 31.10.1975 року №45\\5, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном серед іншого можуть бути довідка управління будинками, виконавчого комітету місцевої ради депутатів трудящих про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний у спадковому будинку в період 6 місяців після дня смерті спадкодавця. Серед іншого спадкового майна є житловий будинок з надвірними спорудами по вул. Леніна 146 в селі Леніне Радомишльського району. Проте, нотаріус обґрунтовано відмовляє позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину на будинок, так як у покійного спадкодавця відсутній документ, підтверджуючий право власності на спірне домоволодіння. Оскільки спадковий будинок був побудований під час дії ЦК Української PCP в редакції 1963 року, діючим на той час законодавством не передбачено було реєстрацію будинків, документом, що підтверджував право власності на будинок була погосподарська книга сільської ради, то суд приходить до висновку, що батьки позивачки мали право власності на спірний будинок, а , відповідно, і визнає його за нею. Відповідно до положень ст. 100,101 ЦК УРСР (яка діяла на той час) громадяни могли мати у власності житловий будинок, причому глава 10 «особиста власність» цього ж кодексу не пов»язувала наявність такого права з його обовязковою державною реєстрацією. Відповідно до п.4ч.2п.п.6 Інструкції «Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, селищах міського типу УРСР, затвердженої Мінкомунгоспом УРСР від 31 січня 1966 року за погодженням з Верховним Судом УРСР від 15 січня 1996 року (що була чинна до 13 грудня 1995 року) державній реєстрації підлягали тільки будинки та домоволодіння в межах міст і селищ, а інвентаризації домоволодіння в сільській місцевості не підлягали. При таких обставинах суд приходить до висновку, що вимоги позивачки підлягають до задоволення , оскільки вона є спадкоємцем за законом, належним чином прийняла спадщину. На підставі викладеного та

Outcome: approved