Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-24 00:00:00

В червні 2011 року [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою, уточнивши яку в судовому засіданні, просила суд стягнути з [PERSON] аліменти на її утримання у розмірі 1\\6 частки з усіх видів заробітку, але не менше ЗО % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення малолітньою дитиною [PERSON], [INFO], трьохрічного віку. В обґрунтування позову позивач вказувала, що з відповідачем по справі перебуває в шлюбі з 19.06.2010 року, зареєстрований Корабельним відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 217. Від цього шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO], який проживає разом із позивачем по справі. Позивач стверджує, що дитина знаходиться на її утриманні, доходів відповідач не має, а відповідач ухиляється від надання матеріальної допомоги на її утримання, угоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто. Вказує, що відповідач має можливість надавати грошову допомогу на її утримання, оскільки працює та стягнень за виконавчими документами відносно нього не провадяться. Позивач в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач в судовому засіданні уточнений позов визнав, не заперечував проти задоволення позову. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку ст. 174 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне. В судовому засіданні встановлено, що відповідач є батьком малолітнього [PERSON], [INFO] (а.с. 5-6). Дослідивши докази по справі, вислухавши пояснення сторін, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, оскільки згідно ст. ст. 75; 77; 80; 81; 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років і за рішенням суду кошти на утримання дружини (аліменти) присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя або у твердій грошовій сумі з урахуванням стану здоровя та матеріального становища сторін, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних, а також інших обставини, що мають істотне значення. Сторони сумісне господарство не ведуть, знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 19 червня 2010 року (а.с. 7). Відповідач припинив надання матеріальної допомоги на утримання позивача. Згідно ст. ст. 180-182; 184 СК України так як батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття і за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу батька, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних, а також інші обставини, що мають істотне значення. Відповідач працездатний і має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дружини до досягнення дитиною трьохрічного віку в частці від доходу. Судом встановлено, що неповнолітня дитина проживає з позивачем і знаходиться на її утриманні, батько дитини коштів на його утримання не дає і за своїм матеріальним та сімейним становищем має можливість надавати таку допомогу, інших дітей у відповідача немає, утримань за виконавчими документами з нього не здійснюється. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судові витрати.

Outcome: approved