Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-04 00:00:00

Позивач КП «Готельно-гуртожитковий комплекс» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування житлом, посилаючись нате, що [PERSON], зареєстрована гуртожитку в період з 21.09.2004 р. по 21.09.2005 р, з 15.11.2005 р. по 15.11.2006 р. та з 20.02.2007 р. постійно. Даний гуртожиток знаходиться по вул. Святошинська № 46 м. Вишневе. Відповідачка знаходиться в гуртожитку на реєстраційному обліку, але не проживала в ньому з моменту реєстрації, а саме з 21.09..2004 р.. В гуртожитку за гр. [PERSON] . не було закріплено певної кімнати. Для проживання мало бути б виділено ліжко-місце в одній з вільних або не повністю зайнятих кімнатах.На протязі останніх років неодноразово перевірявся факт проживання відповідачки в гуртожитку, але відповідачка не зверталася для виділення їм ліжко-місце та отримання ордеру для вселення.. Тривала відсутність відповідачки та не оплата нею комунальних послуг та плати за користування гуртожитком створює перешкоди у здійсненні житлових прав мешканців гуртожитку, оскільки позбавляє адміністрацію гуртожитку можливості надати незайману житлову площу в гуртожитку іншим особам, які перебувають на обліку. Тому просив визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням в гуртожитку будинку № 46 по вул. Святошинській м. Вишневого. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав. Відповідачка двічі не з»явилася в судове засідання, про день слухання справи повідомлена належним чином. Зі згоди представника позивача суд ухвалю рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.. 224 ЦПК України. Судом встановлено, що відповідачка знаходиться в гуртожитку на реєстраційному обліку, але не проживала в ньому з моменту реєстрації, а саме з 21.09..2004 р.. Як пояснив представник позивача в судовому засіданні, в гуртожитку за відповідачкою не було закріплено певної кімнати. Для проживання мало бути б виділено ліжко-місце в одній з вільних або не повністю зайнятих кімнатах.На протязі останніх років неодноразово перевірявся той факт чи проживають громадянин [PERSON] в гуртожитку. Неодноразово комендант гуртожитку доповідала, що гр. [PERSON] . не зверталася для виділення їм ліжко-місце та отримання ордеру для вселення.. Як вбачається з доповідних записок коменданта гуртожитку відповідач фактично в гуртожитку не проживає оскільки не вселявся, особистих речей її не має , інвентарем гуртожитку не користується, комунальними послугами не користуються , плата за проживання в гуртожитку не нараховується, що також підтверджуються доповідними записками коменданта гуртожитку № 1 від 01.11.2010 р. та №2 від 05.05.2011р.Під час перевірки комісією гуртожитку „ГГК" у складі: коменданта гуртожитку, голови ради гуртожитку та чергового гуртожитку було встановлено,що відповідач . не проживає в гуртожитку більше як 6 років.. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» громадянин зобов'язаний на протязі семи днів з моменту переїзду на нове місце проживання знятися з реєстрації за старим місцем проживання. На теперішній час місце знаходження відповідачки не відоме. Відповідно до ст. З ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання чи перебування із зазначенням адреси житла особи та внесенням цих даних до реєстраційного обліку в спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Таким чином, оскільки відповідач не проживає в гуртожитку більше встановленого законом строку без поважних причин, вона втратила право користування спірним житлом.. Відповідно до ст.ст. 71, 72 ЖК України наймач або член його сім'ї може бути визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням, зокрема, за умови, що не проживає в ньому без поважних причин понад шість місяців. Умовою визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням є відсутність особи без поважних на те причин. Відповідно до ст. ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. А відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути : припинення дії яка порушує право та інші. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивачки, оскільки вони відповідають вимогам ст. ст.57-59 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved