Jurisdiction: civil
Date: 2011-08-30 00:00:00

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом і просить суд розірвати договір №904 на установку виробів із ПВХ, укладений 09 жовтня 2010 року між нею та відповідачем, стягнути з відповідача на її користь 2600 грн. в якості відшкодування матеріальної шкоди, 772,20 грн. пеню за прострочення виконання умов договору, 8000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди та 120 грн. витрати на оплату інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 9 жовтня 2010 року між нею та відповідачем був укладений договір №904 на установку виробів із ПВХ. Відповідно до розділу 1 Договору. Замовник поручає, а Виконавець бере на себе зобовязання виготовити, встановити віконні і (або) дверні блоки із ПВХ профілю. Так, вона замовила у відповідача вікна. Вартість Договору відповідно до п.3.2 Договору становить 2600 гривень. 100% вартість Договору, тобто 2600 гривень, вона сплатила відповідачу у день укладення договору, тобто 09 жовтня 2010 року (п.3.3 Договору). Загальна сума сплаченої нею вартості становить 2600 гривень. Строк виготовлення Виробів, відповідно до розділу 1 Договору, 16-25 робочих днів. Таким чином, оскільки Договір між ними було укладено 09 жовтня 2010 року, то кінцевим строком виготовлення виробів мало бути 2 листопада 2010 року. проте відповідач в порушення умов, передбачених розділом 1 Договору, до дня складення даної позовної заяви не виконав свої договірні зобовязання. Після збігу кінцевого строку виготовлення виробів, тобто після 2 листопада 2010 року позивач неодноразово зверталась до Відповідача з проханням надати їй пояснення стосовно порушення строків виготовлення виробів, просила назвати їй кінцеву дату виконання останнім зобовязань за Договором, однак Відповідач не міг ні надати їй аргументованого пояснення причини затримки виконання умов Договору, ні назвати дату установки Виробів. Зрозумівши, що відповідач не буде виконувати свої зобовязання, покладені на нього умовами договору, та намагається уникнути відповідальність за дане, 24 грудня 2010 року, позивач звернулась до нього з письмовою претензією, в якій просила повернути їй сплачені на користь останнього грошові кошти у сумі 2600 гривень. Вищезазначену претензію 22 грудня 2010 року вона направила поштою, про що свідчить чек про відправку. На день складення даної позовної заяви відповідь на свою претензію від відповідача вона не отримала, так як і не отримала грошові кошти, що сплатила останньому за послуги, які він їй не надав. Пунктом 5.3 Договору передбачено, що у випадку прострочки установки ПВХ виробів Виконавець (відповідач по справі) зобовязується сплатити Замовнику (позивачу) пеню у розмірі 0,3% від вартості замовлених виробів за кожен день прострочки. Таким чином, відповідач повинен сплатити на користь позивача пеню в розмірі 772,20 гривень (2600 грн. (вартість замовлених виробів) х 0,3% х 99 днів прострочки (02.10.2010 року 08.02.2011 року). Крім вищевказаних порушень права споживачів відповідач допустив порушення ч.8 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», так як не надав позивачу розрахунковий документ, що засвідчує факт сплати нею на його користь грошової суми в розмірі 2600 гривень. Після того, як їй стало зрозуміло, що відповідач не виконає умови укладеного між ними договору, вона неодноразово вимагала від останнього надати їй розрахунковий документ, проте останній відмовився їй його надати. Після численних прохань до Відповідача, які не дали жодних результатів, позивач звернулась до Служби захисту прав споживачів, де їй в усній формі порадили невідкладно звертатися до суду з позовом, оскільки на відповідача поступила велика кількість скарг, аналогічній її, і у Даній службі є дані про те, що відповідач розпочав процедуру ліквідації. Крім матеріальних збитків, внаслідок неправомірних дій відповідача, їй було завдано моральну шкоду, яку вона оцінює в 8000 гривень. Розмір моральної шкоди полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала у звязку з втратою своїх грошей і протиправною поведінкою відповідача щодо неї. Позивач зазначає, що вона порядна і чесна людина, а тому звикла довіряти людям. Так вона і зробила по відношенню до відповідача. Вона тривалий час вірила обіцянкам останнього установити замовлені нею вироби, не вимагаючи від відповідача жодних гарантійних листів. Декілька років вона планувала замінити вікна своєї кімнати на нові, оскільки старі вікна, за спливом часу зіпсувались, з них дме холодне повітря, у звязку з чим в кімнаті постійно холодно та сиро. Для того, щоб зібрати грошову суму, яку вона сплатила відповідачу за виготовлення та установку Виробів, вона тривалий час зі своєї пенсії відкладала невеликі суми грошових коштів, чим відмовляла собі у повноцінному харчуванні, оскільки розмір її пенсії незначний. Відповідач же скористався її довірою до нього і заволодів її коштами. Так, вона у звязку з протиправною поведінкою відповідача відносно неї, вікна в своїй кімнаті так і не замінила, а тому продовжує проживати в кімнаті де холодно і сиро, що в свою чергу спричиняє їй значні незручності. У судове засідання позивач не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у встановленому законом порядку, надала суду заяву, в якій просить провести судове засідання в її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач, у відповідності до ч.9 ст.74 ЦПК України, був викликаний в суд через оголошення у пресі з опублікуванням оголошення, яке відбулося 18.8.2011 року і таким чином вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. На підставі наявних у справі доказів та зі згоди позивача суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Між позивачем і Товариством з обмеженою відповідальність «Сім-Сім-Сім» був укладений договір купівлі-продажу №904 від 09 жовтня 2010 року (а.с.3), (надалі Договір). Згідно умов Договору відповідач - ТОВ «Сім-Сім-Сім» - прийняв на себе зобовязання виготовити та встановити віконні та (або) дверні блоки із ПВХ профілю. Згідно п.1 Договору, відповідач повинен був виготовити вироби в строк 16-25 робочих днів, проте по цей час свої зобовязання не виконав. Крім того, згідно умов Договору від 09.10.2010 року позивач сплатила відповідачу грошову суму в розмірі 2600 гривень. (а.с.3). По цей час відповідач свої зобовязання за Договором не виконав. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: захист своїх прав державою; належне обслуговування, необхідну, доступну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); звернення до суду та інших уповноважених органів державної влади за захистом порушених прав. Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 665 ЦК України, у разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Суд вважає, що відповідачем істотно порушені умови вищезазначеного Договору, який не був виконаний не тільки в строк, зазначений в Договорі, але і до теперішнього часу. З урахуванням зазначеного вимога позивача про розірвання Договорів в односторонньому порядку є обґрунтованою і підлягає задоволенню. Також, враховуючи, що позивачем при укладанні Договорів була проведена оплата в сумі 2 600 грн., яка відповідно до статті 693 ЦК України являється попередньою оплатою, вимоги позивача про стягнення з відповідача суми попередньої оплати за Договором в розмірі 2 600 грн. підлягає задоволенню. Крім того, пунктом 5.3 Договору передбачено, що у випадку прострочки установки ПВХ виробів Виконавець (відповідач по справі) зобовязується сплатити Замовнику (позивачу) пеню у розмірі 0,3% від вартості замовлених виробів за кожен день прострочки. Таким чином, вимога позивача щодо стягнення на її на користь пені в розмірі 772,20 гривень також підлягає задоволенню. Не підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення на її користь моральної шкоди з огляду на наступне. Відповідно ч.2 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. В той же час п.5 ч.1 ст.4 зазначеного Закону право споживача на відшкодування шкоди (збитків), в тому числі майнової та моральної (немайнової) шкоди виникає при заподіянні небезпеки для життя і здоров'я людей. \~ \~ З урахуванням зазначених вимог спеціального Закону «Про захист прав споживачів», суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 8000 грн. не підлягають задоволенню в зв'язку з тим, що позивачем не доведено факту заподіяння небезпеки життю та здоров'ю його та членів сім'ї, внаслідок ненадання відповідачем товару, а тому в цій частині вимог позивачу слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача стягуються понесені нею судові витрати по справі, повязані зі сплатою витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача стягуються на користь держави витрати по сплаті державного мита в розмірі 33,72 грн., виходячи з розміру ставок державного мита наведених в п. «а» ч. 1 ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито». На підставі викладеного,

Outcome: partial