Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-30 00:00:00

У листопаді 2010 року ПАТ КБ ПриватБанк звернувся до суду з позовом до ТОВ УФА Верус, [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості посилаючись на те, що 20 липня 2007 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір № 131КК, за умовами якого, позивач надав, а [PERSON] отримав у кредит грошові кошти у розмірі 35000,00 дол. США. Зобов'язання [PERSON] за вказаними кредитним договорм, забезпечені порукою за договором поруки № 467 від 12 січня 2009 року між позивачем та ТОВ «УФА «Верус» та за договором поруки № 131КК від 20 липня 2007 року між позивачем та відповідачем [PERSON] Свої зобов'язання за кредитним договором позичальник [PERSON] належним чином не виконував, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість, яку відповідачі добровільно не погашають. Тому позивач просив суд стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором станом на 14 квітня 2010 року у розмірі 27020,27 дол. США, стягнути солідарно з ТОВ УФА «Верус», [PERSON] та [PERSON] - 200,00 грн. (а.с.2-3). Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2011 року позовні вимоги ПАТ КБ ПриватБанк задоволено, на його користь солідарно з [PERSON] та [PERSON] стягнуто 213800,53 грн. та солідарно з ТОВ УФА «Верус», [PERSON] та [PERSON] - 200,00 грн. (а.с.41-43). В апеляційній скарзі (а.с.47-49) [PERSON] просить рішення суду скасувати, як ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки: - кредитний договір укладався з Рогатинським відділенням Івано-Франкіської філії ЗАТ КБ «ПриватБанк» і в подальшому всі питання щодо до договору вирішувалось саме з цим відділенням; - заборгованість перед позивачем відсутня, оскільки рішенням Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 24 березня 2010 року кредитний договір розірвано та звернуто стягнення на заставлено майно; - суд незаконного залучив до участі в справі ТОВ «УФА «Верус», з яким жодна сторона кредитного договору будь-яких угод з цим субєктом господарювання не укладала. Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга є обґрунтованою і підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції встановив, що між позивачем та [PERSON] укладено кредитний договір, виконання якого забезпечувалось договорами поруки, укладеного з [PERSON] та ТОВ «УФА «Верус», у зв'язку з невиконанням позичальником своїх зобов'язань з повернення кредиту та сплаті відсотків заборгованість за кредитним договором підлягає стягненню з відповідачів солідарно на користь банку. Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вимогам закону та матеріалам справи. Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є позичальником за кредитним договором № 131КК від 20 липня 2007 року та отримав кредит у сумі 35000,00 доларів США (а.с.11-14,15). Відповідно до ч.1 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солі-дарні боржники. Відповідачі [PERSON] та ТОВ «УФА «Верус» є поручителями згідно з договорами поруки № 131КК від 20 липня 2007 року та № 467 від 12 січня 2009 року (а.с.9,10), отже мають відповідати солідарно з позичальником за виконання зобов'язань за кредитним договором. Наявні між сторонами правовідносини виникли внаслідок укладення відповідачами фізичними особами кредитного договору та договору поруки з банком як з юридичною особою. Тому посилання відповідача [PERSON] в апеляційній скарзі на укладання договорів з Рогатинським відділенням Івано-Франкіської філії ЗАТ КБ «ПриватБанк» не є підставою для скасування рішення суду. Безпідставні доводи апеляційної скарги про незаконне залучення до участі в справі ТОВ «УФА «Верус», оскільки зазначена особа є поручителем відповідно до, укладеним в забезпечення виконання зобовязань позичальника за кредитним договором. Тому відсутні підстави для скасування або зміни рішення ссуду першої інстанції в частині солідарного стягнення з усіх відповідачів заборгованіості за кредитним договором у розмірі 200,00 грн., тобто в обсязі відповідальності ТОВ «УФА «Верус» за договором поруки № 467 від 12 січня 2009 року. Не можуть бути прийняті до уваги доводи апеляційної скарги про відсутність заборгованості відповідача [PERSON] перед банком з посиланням на рішення Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 24 березня 2010 року, яким кредитний договір розірвано та звернуто стягнення на заставлено майно. З наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором та з пояснень сторін вбачається, що коштів від реалізації заставленого майна на погашення заборгованості не надходило, оскільки заставлене майно до цього часу не реалізоване. З огляду на це колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про необґрунтованість рішення суду першої інстанції у зв'язку з відсутністю заборгованості відповідача [PERSON] перед банком, є безпідставними. Разом з тим, з 03 квітня 2010 року, тобто з дня набрання чинності рішенням Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 24 березня 2010 року про розірвання кредитного договору між банком та [PERSON], слід вважати, що між сторонами припинені правовідносини щодо виконання позичальником зобовязань зі сплати відсотків, а відповідно до цього і права банку щодо нарахування пені за несплату відсотків за подальше користування кредитом (а.с.98). Як вбачається зі справи, банком заявлені позовні вимоги станом на 14 квітня 2010 року у розмірі 27020,27 доларів США, в тому числі заборгованість за кредитом у розмірі 19983,96 дол. США, заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 4014,82 дол. США, заборгованість з пені за нивиконання зобов'язань у розмірі 1704,77 дол. США, штрафи у розмірі 31,54 дол. США та 1285,18 дол. США (а.с.2-3,8). Задовольняючи позовні вимоги в заявленому банком розмірі, суд першої інстанції не врахував наявність судового рішення про розірвання кредитного договору та припинення прав та зобов'язань сторін за цим договором з 03 квітня 2010 року. Задовольняючи позовні вимоги про стягнення, суд першої інстанції не врахував, що вимоги банку щодо штрафів в позовній заяві не обгрунтовані, підстави для їх стягнення не наведені, доказів про те, які зобов'язання позичальником порушені та з якого розрахунку здійснено нарахування штрафів у зазначеному розмірі, суду не надано. З огляду на це колегія суддів вважає, що рішення суду в частині солідарного стягнення заборгованості з [PERSON] та [PERSON] підлягає скасуванню у зв'язку з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, та порушенням норм матеріального та процесуального права з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову. Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість за кредитним договором станом на 03 квітня 2010 року становить 24034,75 доларів США, в тому числі заборгованість за кредитом у розмірі 19983,96 дол. США, за відсотками за користування кредитом у розмірі 3847,99 дол. США, з пені у розмірі 202,80 дол. США (а.с.95-96). Відповідно до курсу НБУ на 01 грудня 2011 року 1 дол. = 7,9897 грн. заборгованість за кредитним договором станом на 03 квітня 2010 року у розмірі 24034,75 доларів США становить 192030,44 грн. Враховуючи стягнення з [PERSON] та [PERSON] солідарно з ТОВ «УФА «Верус» заборгованості за кредитним договором у розмірі 200,00 грн., з відповідачів [PERSON] та [PERSON] підлягає стягненню солідарно на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 191830,44 грн. (192030,44 грн. - 200,00 грн. = 191830,44 грн.). Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Оскільки в іншій частині позовні вимоги банку не доведені, то в їх задоволенні слід відмовити. У зв'язку з викладеним і

Outcome: approved