Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-17 00:00:00

Позивач по основному позову , а по зустрічному відповідач ВАТ КБ Надра в особі Директора філії ВАТ КБ Надра Івано-Франківського РУ звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом , котрого підтримав представник позивача у судовому засіданні посилаючись на те, що між ВАТ КБ «Надра» ( філією ВАТ КБ «Надра» Івано-Франківське РУ) та [PERSON] 27 лютого 2008 року було укладено кредитний договір «Автопакет» №дог 422/2008, згідно якого відповідачу надано кредит в розмірі 12235,64 дол. США зі сплатою за користування кредитом відсотків з розрахунку 12,8% річних терміном погашення до 01 березня 2013 року. Відповідно до п.2.2.1 та 2.2.3 кредитного договору №дог 422/2008 позичальник вносить чергові мінімальні платежі по кредиту в сумі 280,06 дол. США щомісячно до 18-го числа поточного місяця. На виконання вимог даного кредитного договору відповідач 15 квітня 2010 року здійснив тільки часткову оплату по кредиту в сумі 150,00 дол. США , чим прострочив повернення наступних чергових частин суми кредиту по графіку погашення кредиту, а також прострочив сплату відсотків, внаслідок чого порушив умови вищевказаного кредитного договору. Станом на 20 вересня 2010 р. заборгованість відповідача [PERSON] складає: 13287,58 дол. США ,що в гривневому еквіваленті згідно з курсом НБУ станом на 20.09.2010 р. 7,9192 грн. за 1 долар США , складає 105227,98 грн. , з них : - 10290,48 дол. США заборгованість по кредиту; - 1251,15 дол. США несплачених відсотків; - 522,45 дол. США нарахована пеня; - 1223,50 дол. США штраф за невиконання умов договору Відповідно до договору «Автопакет» №дог 422/2008 від 27 лютого 2008 року відповідач [PERSON]»юк [PERSON] поручився за належне виконання боржником відповідачем [PERSON] взятих на себе зобовязань із вищезгаданого договору. Оскільки дані зобовязання не виконані , відповідно до п.3.2.4. вказаного кредитного договору відповідач [PERSON]»юк Ю.П. відповідає перед банком у повному обсязі та всім належним їм на праві власності майном та грошовими коштами. Зазначає, що відповідачам направлялись повідомлення про порушення основного зобовязання, на яке вони не відреагували. В ході розгляду даної справи відповідач [PERSON] сплатив 200 доларів в рахунок погашення заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом. Тому просить первинний позов задовольнити з урахуванням сплачених відповідачем 200 доларів в рахунок заборгованості по відсотках за користування кредитом та з урахуванням зміненого розміру пені нарахованого за один рік - 450 доларів, та стягнути з відповідачів в солідарному порядку на користь ВАТ КБ «Надра» заборгованість по кредиту в сумі 103 069,41грн. та судові витрати. В задоволенні зустрічного позову відповідача він же позивач [PERSON] до відповідача він же позивач ВАТ КБ Надра в особі відділення №5 Івано-Франківського РУ, відповідача [PERSON] про визнання недійсним кредитного договору просить відмовити, подав письмове заперечення та пояснив, що відповідно до умов кредитного договору №дог422/2008 від 03.03.2008р. банк надав позичальнику 12235,64 дол.США кредитних коштів. Відповідно до ст.5 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України.П.2 ст.5 вказаного Декрету зазначає, що операції з валютними цінностями (із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, кредитування в іноземній валюті) банки мають право здійснювати на підставі генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями. Крім того, п.2.3. Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, що затверджене Постановою Правління НБУ №275 від 17.07.2001р. передбачено, що за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу НБ банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями. Відповідно до п.1.5. Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління НБУ від 14.10.2004р. №483, використання іноземної валюти як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (банк, що одержав від НБУ банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями) для отримання відсотків, комісій за кредитним договором сторонам не потрібно отримувати індивідуальну ліцензію НБУ на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу. КБ ВАТ «Надра», укладаючи кредитні договори в іноземній валюті, керувалось одержаними від Національного Банку України банківською ліцензією №21 від 23 серпня 2002 року та додатком до дозволу №21-1 від 23 серпня 2002 року. Відповідно до банківської ліцензії банку надано право здійснювати банківські операції, визначені частиною першою та пунктами 5-11 частини другої статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність». Зокрема, відповідно до Додатку до дозволу №21-1 встановлено право банку здійснювати операції з валютними цінностями. Що стосується доповнення до зустрічної позовної заяви щодо порушення Закону України «Про захист прав споживачів», то відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. У наведеному Законі чітко прописана процедура укладання договору, яка включає питання щодо надання інформації кредитодавцеві та споживачеві один про одного та щодо умов кредитування: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений, форми його забезпечення, тип відсоткової ставки, сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту, строк, на який кредит може бути одержаний, та варіанти його повернення. При цьому в разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону. Вважає, що застосування Закону України «Про захист прав споживачів» до спорів, які виникають з кредитних правовідносин, можливе в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови отримання кредиту, типи відсоткової ставки, валютні ризики, процедура виконання договору тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають кредитні правовідносини, тому до спорів щодо виконання цього договору цей закон не може застосовуватись, а застосуванню підлягає спеціальне законодавство в системі кредитування. Вважає всі доповнення до зустрічної позовної заяви надуманими, та просить суд не брати їх до уваги. Відповідач по основному позову, а по зустрічному позивач [PERSON]»юк Ю.П. та його представник [PERSON] в попередніх судових засіданнях основний позов не визнали, подали заперечення, яке підтримали в судовому засіданні та пояснили, що позовна заява про стягнення з відповідачів суми боргу за кредитним договором, за порушення умов укладеного кредитного договору є безпідставною та такою, що не підлягає до задоволення. Вважають, що позовні вимоги про стягнення з відповідачів пені в сумі 522,45 доларів США та штрафу в сумі 1233,50 доларів США не підлягають до задоволення в повному обсязі так як згідно п. 5.1. кредитного договору у разі прострочення позичальником строку сплати мінімальних необхідних платежів по погашенню кредиту/кредитної лінії позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на час виникнення заборгованості, за кожен день прострочення. Встановлення пені та штрафу в таких розмірах свідчить про порушення принципів справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства і в даному випадку відіграють роль не способу забезпечення зобов'язання чи міри цивільно-правової відповідальності, а виступають способом додаткового заробітку банку за рахунок коштів позичальника (поручителя). Вважають, що сума заборгованості за кредитним договором підлягає зменшенню, виходячи з наступного: 13 287,58 доларів США (основна сума боргу)- 522,45 доларів США (пеня) -1233,50 доларів США (штраф) - 200 доларів США = 11 331,63 долари США або 89 737 грн. 44 коп. Також зазначили, що вимоги банку, які стосується інших сум, а саме заборгованості по кредиту та заборгованості по процентах, то у відповідності до поданої зустрічної позовної заяви та у випадку прийняття судом рішення про її задоволення, такі вимоги позивача, вважають, не підлягатимуть до задоволення. Зустрічний позов з письмовими доповненнями підтримали та пояснили, що укладений договір не відповідає вимогам законодавства України щодо укладення та виконання кредитного договору в валюті, відмінній від гривні України. Підставами недійсності кредитного договору є: укладання договору в валюті, відмінній від гривні України; використання іноземної валюти за кредитним договором як засобу платежу. Тобто допускається лише визначення еквіваленту зобов'язання у іноземній валюті, а не сплата нею. Статтею 5 Даного Декрету передбачено, що валютні операції проводяться на підставі відповідної ліцензії Національного банку України. Даною статтею передбачено, що на здійснення валютних операцій Національний банк України видає генеральні та індивідуальні ліцензії. За кредитним договором №5дог422/2008 розмір процентів за договором, комісійна винагорода та відповідальність за порушення зобов'язань визначено в іноземній валюті. Отже, надання та одержання кредиту в іноземній валюті, використання іноземної валюти як засобу платежу можливо при дотриманні суб'єктами господарських відносин імперативних вимог законодавства щодо одержання відповідної індивідуальної ліцензії. Вказують, що при укладанні кредитного договору №дог422/2008 від 03.03.08р. індивідуальної ліцензії ні в банку ні в позичальника, ні у нього, відповідача [PERSON]»юка Ю.П. не було та немає. Тому вважають підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема ст.203 Цивільного кодексу України та враховуючи те, що в кредитному договорі №дог422/2008 , як засіб платежу використовується іноземна валюта, що суперечить вимогам законодавства то такий договір є недійсним з моменту його вчинення. Крім того, вищевказаний кредитний договір , вважають укладений із порушенням вимог Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки інформація в повному обсязі, відповідно до чинного законодавства, не була надана відповідачам по основному позову. Також, просять суд звернути увагу на те, що протягом 4 кварталу 2008 року відбулась істотна зміна обставин, а саме: значне зростання курсу долару США по відношенню до гривні України, що потягло за собою значне подорожання кредитного ресурсу та суттєве зменшення ціни об'єктів нерухомого майна - предметів застави, тобто зміна обставин є настільки істотною, що якби позивач, по зустрічному позову міг передбачити ситуацію, що склалася, то утрималась би від укладання кредитного договору і при його укладанні він виходив з того, що така зміна не настане і на нього не покладався ризик виконання умов при істотній зміні обставин, і позивач зобов язаний був спілкуватися з відповідачами з цього приводу. Зазначають, що згідно статей 13, 16 Закону України «Про заставу» - договір застави повинен бути укладений у письмовій формі та право застави виникає з моменту укладення договору застави, проте Банком не було надано договору застави, який мав бути укладений відповідно до чинного законодавства на підставі кредитного договору. Просять визнати недійсним кредитний договір «Автопакет» №дог422/2008 від 03.03.08р, укладений між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» в особі керуючого зам. Начальника відділення №5 Івано-Франківського РУ , [PERSON] та [PERSON], а у задоволенні первинного позову просять відмовити. Відповідачі [PERSON], Карп»юк Ю.П., та його представник [PERSON] у судове засідання не зявились , хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені згідно чинного законодавства. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] заперечив щодо задоволення основного позову ВАТ КБ Надра в особі Директора філії ВАТ КБ Надра Івано-Франківського РУ про стягнення заборгованості за кредитним договором . Вислухавши пояснення сторін та проаналізувавши письмові докази по справі, суд вважає що первинний позов підлягає до часткового задоволення , а у зустрічному позові слід відмовити з наступних підстав. Згідно ст.1054 ЦК за кредитним договором банк або інша кредитна установа зобов"язується надати грошові кошти (кредит) у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суми позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу, а якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. 03 березня 2008 року між ВАТ КБ «Надра» ( філією ВАТ КБ «Надра» Івано-Франківське РУ) та відповідачем [PERSON] укладений кредитний договір «Автопакет» №дог 422/2008, згідно якого відповідачу надано кредит в розмірі 12235,64 дол. США зі сплатою за користування кредитом відсотків з розрахунку 12,8% річних терміном погашення до 01 березня 2013 року. Відповідно до п.2.2.1 та 2.2.3 кредитного договору №дог422/2008 позичальник вносить чергові мінімальні платежі по кредиту в сумі 280,06 дол. США щомісячно до 18-го числа поточного місяця. На виконання вимог даного кредитного договору відповідач 15 квітня 2010 року здійснив тільки часткову оплату по кредиту в сумі 150,00 дол. США , чим прострочив повернення наступних чергових частин суми кредиту по графіку погашення кредиту, а також прострочив сплату відсотків, внаслідок чого порушив умови вищевказаного кредитного договору. Відповідно до договору «Автопакет» № дог422/2008 від 03 березня 2008 року Карп»юк [PERSON] як поручитель поручився за належне виконання боржником [PERSON] взятих на себе зобовязань , що витікають із договору. Оскільки дані зобовязання не виконані , відповідно до п.3.2.4. вказаного кредитного договору відповідач [PERSON]»юк Ю.П. відповідає перед банком у повному обсязі та всім належним їм на праві власності майном та грошовими коштами як солідарні боржники. Відповідачам направлялись повідомлення № 774 та № 775 від 06.11.2009 року про порушення основного зобовязання, на яке вони не відреагували. Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно ст.. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 Цивільного Кодексу України наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлено обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Згідно ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Крім того, статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Даний кредитний договір підписано між сторонами добровільно, що підтверджується сторонами в судовому засіданні. Зміст правочину не суперечить нормам чинного на момент укладення договору законодавства. Як вбачається з кредитного договору №дог422/2008 від 03.03.2008р. сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, в тому числі і щодо валюти кредитування. Тому доводи сторони щодо ненадання споживачу попередньої інформації про умови кредитування, про сукупну вартість кредиту, відсутність в договорі розділу щодо відповідальності сторони, та інше, як підстави для визнання правочину недійсним, суд не бере до уваги. Суд вважає, що волевиявлення сторін цього кредитного договору на момент його укладення було вільним та відповідало їх внутрішній волі. Таким чином, суд вважає, що відповідачі по основному позову [PERSON] та Карп»юк Ю.П. підписавши договір кредиту №дог422/2008 від 03.03.2008р . одержали повну інформацію про умови кредитування та мали можливість прийняти рішення щодо одержання кредиту чи відмови від кредитування. Підписавши договір, сторони підтвердили свої права та обовязки за кредитним догоовром, погодились зі всіма умовами договору. Відповідно до ст..5 Декрету КМУ « Про систему валютного регулювання і валютного контролю» операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п.2 ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Вимога щодо необхідності отримання індивідуальної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями встановлена п.в)ч.4 ст.5 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», якщо терміни і суми кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Однак на сьогодні такі терміни і суми кредитів в іноземній валюті законодавцем не визначено. Таким чином за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитів в іноземній валюті згідно зі ст.5 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» є наявність у банку дозволу, тобто генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку. З урахуванням наведеного, судом розцінюються безпідставними посилання відповідача по основному позову Карп»юка Ю.П. та його представника в правове обґрунтування позовних вимог на ст. 35 Закону України Про національний банк України, ст. ст. 524 та 533 ч.1 Цивільного кодексу України, пункти в) та г) ч.4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю. Щодо їх посилань на ст. 99 Конституції України, то зазначеною нормою визначено лише правовий статус грошової одиниці України, і жодним чином не стосується сфери її обігу та будь-яких обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Підстави недійсності правочину встановлені ст. 215 Цивільного кодексу України, згідно ч. 1 якої такими підставами є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Позивач по зустрічному позову Карп»юк Ю.П. не довів суду наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання правочину недійсним. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Сторонами по договору встановлено, що поручитель і боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором на всю суму заборгованості. Відповідно до ст. 554 ЦК у разі порушення боржником зобов»язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя. Що стосується світової кризи та зростання курсу долара США - валюти кредиту, то за загальним правилом таке зростання, саме по собі не є підставою для визнання договору недійсним чи розірвання кредитного договору, оскільки у позичальника існувала можливість передбачити в момент укладення договору зміни курсу гривні у відношенні до долара США, виходячи з динаміки зміни курсів валют з моменту введення в обіг національної валюти - гривні та її девальвації й можливість отримання кредиту в національній валюті. Згідно зі статтею 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. З огляду на зазначені положення закону та обставини справи суд дійшов висновку про законність надання відповідачем по зустрічному позову позивачу кредиту в іноземній валюті із зобовязанням повернення такого та сплати процентів за користування ним також в іноземній валюті, а тому позовна заява Карп»юка Ю.П. про визнання недійсним договору №дог422/2008 від 03.03.2008р не підлягає задоволенню. Під час судового засідання відповідач [PERSON] сплатив грошові кошти в розмірі 200 доларів США згідно квитанції № 994 від 04 липня 2011 року в рахунок погашення заоргованості по відсотках за користування кредитом (а.с.109). Дана обставина не заперечується сторонами по справі. Згідно ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Тому, суд вважає, що слід зменшити розмір пені до 200 дол. США за несвоєчасну сплату кредиту так як боржник [PERSON] є інвалідом ІІ групи. Згідно уточненого в судовому засіданні представником позивача розрахунку заборгованості за договором кредиту № дог422/2008 загальна заборгованість станом складає: 13015.13 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 103 069,41грн., з них : 10290,48 дол. США заборгованість по кредиту; 1051,15 дол. США несплачених відсотків; 450,00 дол. США нарахована пеня; 1223,50 дол. США штраф за невиконання умов договору. Врахувавши наведене, уточнені позовні вимоги по первинному позову, дослідившти матеріали справи в тому числі оглянуту в судовому засіданні кредитну справу, суд вважає доведеним той факт, що відповідачами порушено умови кредитного договору, а тому необхідно стягнути з відповідачів на користь позивача 12765 ( дванадцять тисяч сімсот шістдесят пять) дол.. США 12 центів, що в еквіваленті становить 101089 (сто одна тисяча вісімдесят девять) грн.. 61 коп., з яких : 10290 ( десять тисяч двісті девяносто) дол.. США 48 центів борг по кредиту; 1051 ( одна тисяча пятдесят один) дол.. США 15 центів - несплачених відсотків ; 1223 ( одна тисяча двісті двадцять три ) дол.. США 50 центів штраф за невиконання умов договору, 200 доларів - пеня,а в решті позову слід відмовити. Всі дані підтверджуються представленими суду матеріалами: копією кредитного договору «Автопакет» № дог422/2008 від 03 березня 2008 року (а.с.5-7), копією розрахунку заборгованості по кредитному договору (а.с.8-9), копією довідки № 856 про включення до ЄДР підприємств та організацій України (а.с.19), копія заяви на видачу готівки № 197 [PERSON] (а.с.108), копією банківської ліцензії №21 (а.с.111), копією додатку до дозволу (а.с.112-113), копією витягу про реєстрацію в Державному обтяжень рухомого майна (а.с. 115-116), копією додатку № 1 до кредитного договору графік погашення заборгованості (а.с.129-130), копією анкети заяви [PERSON] (а.с.131), копією анкети поручителя (а.с.133) На підставі наведеного та ст.ст. 215, 546, 548,543,551, 553-555,626, 628, 629,631, 651 ЦК України,

Outcome: partial