Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-12 00:00:00

У квітні 2011 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ДП Одеська залізниця про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги обгрунтовував тим, що з 1999 року перебував у трудових відносинах з відповідачем та займав різні посади. Наказом від 26.07.2010 року його було звільнено з роботи за згодою сторін на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України. Посилаючись на те, що заява про звільнення ним була написана під примусом з боку керівництва з погрозою звільнення його на підставі ст. 40 або ст. 41 КЗпП України, просив суд визнати його звільнення незаконним, поновити його на роботі, стягнути заробіток за час ; вимушеного прогулу та в рахунок відшкодування моральної шкоди стягнути 50 000 грн.. В подальшому позивач уточнив позовні вимоги та просив суд поновити строк для звернення до суду, поновити його на посаді помічника машиніста незмінної дрезини ДГКУ 5-го розряду цеху механічних майстерень (цех №19 ст. Миколаїв-Вантажний), стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та в рахунок відшкодування моральної шкоди стягнути 160 000грн.. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили про його задоволення. Представник відповідача у судове засідання не зявився про місце й час розгляду справи повідомлений належним чином, на попередніх судових засіданнях позов не визнав, посилаючись на пропуск строку для звернення до суду. Третя особа у судове засідання не зявилася про місце й час розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив , наступне. Згідно наказу №219-ос від 01.07.2010 року [PERSON] був переведений помічником машиніста незмінної дрезини ДГКУ 5-го розряду цеху механічних майстерень. Наказом №265-ос від 26.07.2010 року позивача звільнено з роботи на підставі п.1 ст.36 КЗпП України за згодою сторін. Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 09 березня 2011 року, який набрав законної сили 25 березня 2011 року начальника Миколаївської дистанції колії №14 ДП Одеської залізниці - [PERSON], крім іншого визнано винним у скоєні злочину, передбаченого ч.І ст.172 КК України, а саме незаконному звільнені 26.07.2010 року [PERSON] з роботи з особистих мотивів на підставі наведеного вище наказу. Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Як слідує з досліджених у судовому засіданні матеріалів кримінальної справи №1- 202/201 Іроку, вважаючи своє звільнення з роботи незаконним, [PERSON] 09.08.20Юр. звернувся до Миколаївського транспортного прокурора із заявою про поновлення його прав. За цією заявою було порушено кримінальну справу, розслідування та розгляд якої тривали до 25.03.2011р.. За наведених вище обставин, з урахуванням пояснень позивача про те, що працівники прокуратури рекомендували йому дочекатися наслідків розслідування та розгляду зазначеної вище кримінальної справи та лише після цього звертатися до суду з позовом про поновлення на роботі, юридичну необізнаність позивача, суд вважає причини пропуску останнім строку звернення до суду поважними та відповідно можливим поновити цей строк. Згідно до ч.І ст.235 КЗпП України звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного ' прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Відповідно до розяснень, що містяться в п.32 Постанові Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992 року з подальшими змінами, при присуджені оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час. Як слідує з матеріалів справи, [PERSON] з 12.08.2010 року по 16.05.2011 року перебував на обліку в Ленінському районному центрі зайнятості в м. Миколаєві та отримав допомогу у розмірі 14 873,08грн.. Враховуючи вище викладене та надані докази, суд вважає вимоги позивача про поновлення на роботі та виплаті заробітної плати за час вимушеного прогулу обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. За такого, [PERSON] необхідно поновити на посаді помічника машиніста незмінної дрезини ДГКУ 5-го розряду цеху механічних майстерень (цех №19 ст. Миколаїв-Вантажний) та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, за період з 26.07.2010 р. по 26.07.2011р. у розмірі 16 042 грн. 59 коп. (денний заробіток - 123,17 грн. х робочі дні - 251 - допомога по безробіттю - 14 873,08грн) з відрахуванням податків та зборів. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Незаконним звільнення позивача з роботи, останньому завдано душевних страждань. При визначенні розміру грошової компенсації завданої моральної шкоди, відповідно до ст. 23 ЦК України, суд враховує характер правопорушення, глибину душевних страждань та тривалість порушення права. З урахуванням вказаного, суд вважає 5000грн. справедливою та розумною компенсацією цієї шкоди. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судовий збір у розмірі 168,93грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн.. Згідно до ст. 367 ЦПК України рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць слід допустити до негайного виконання. На підставі викладеного,

Outcome: partial