Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 19.06.2008 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір, згідно з яким відповідачу надано кредит у розмірі 51400 дол.США на строк до 16.06.2023 року, за умовами кредитного договору позичальник сплачує позивачеві проценти за користування кредитом у розмірі 17 % річних, відповідач зобовязувався повернути вказані кредитні кошти та нараховані відсотки за користування кредитом, однак відповідачем умови кредитного договору не виконані, загальна сума заборгованості боржника з нарахуванням процентів, пені становить 1 262 568 грн.49 коп. за офіційним курсом НБУ станом на 20.09.2011 року, в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між позивачем та відповідачем укладено договір іпотеки, предметом якого є нежиле приміщення № 4-а по вул..Шевченка,120 в м.Білій Церкві, що належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу від 19.03.2008 року. Оскільки боржником умови договору не були виконані, то позивач просить суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у вказаній вище сумі звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за банком права на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві за початковою ціною 237 000 грн. з наданням банку всіх повноважень продавця, необхідних для здійснення продажу; зобов'язати відповідача передати банку предмет іпотеки по акту прийому-передачі із ключами від нього та податковою накладною протягом десяти днів з дня набрання рішенням законної сили; зобов'язати Білоцерківську державну нотаріальну контору надати позивачеві дублікат договору купівлі-продажу від 19.03.2008 року; визнати за банком право на отримання в БТІ витягу з реєстру прав власності на предмет іпотеки та дублікату технічного паспорта на нього; передати предмет іпотеки в управління банку з правом укладати у якості орендодавця договори оренди з фізичними та юридичними особами та направляти отримані від управління кошти на задоволення своїх вимог за кредитним договором. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю підтримав позовні вимоги. Відповідач до суду не зявився, про час розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі, заяви щодо розгляду справи без його участі до суду не надходило, а тому за згодою представника позивача на підставі ст.ст.224-226 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи. Заслухавши пояснення представника позивача, оглянувши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 19.06.2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та відповідачем було укладено кредитний договір № 5-19-06/61-МФ, згідно з яким банк надає позичальнику кредитні кошти на строк до 16.06.2023 року в розмірі 51400 дол.США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 17% річних, що стверджується копією кредитного договору. Відповідно до п.3.2 договору позичальник зобовязувався повністю повернути кредитні ресурси шляхом зарахування відповідної суми на позичковий рахунок, також зобовязувався щомісяця, в строк з 1 по 15 число кожного місяця здійснювати в складі щомісячного платежу за кредитом погашення заборгованості у розмірі, встановленому у Графіку зниження розміру заборгованості / Додаток № 1 до договору/. Як передбачено п. 4.3 даного договору, позичальник у складі щомісячного платежу за кредитом зобовязаний сплачувати щомісяця, у строк з 1 по 15 число кожного місяця, проценти за користування кредитними ресурсами в розмірах, зазначених у Графіку зниження розміру заборгованості / Додаток № 1 до договору/. У зазначений строк позичальником сплачуються проценти за користування кредитними ресурсами за попередній календарний місяць. Згідно п.6.1 договору, за прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів, позичальник сплачує банку пеню з розрахунку 1% від простроченої суми за кожний день прострочення. З матеріалів даної справи також вбачається, що боржником були порушені умови кредитного договору щодо своєчасного повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування ними, оскільки з наданого позивачем розрахунку суми боргу слідує, що кошти на часткове погашення заборгованості за договором позичальник останній раз вносив 18.11.2008 року. Так, згідно розрахунку позивача, за боржником станом на 20.09.2011 року рахується заборгованість за кредитним договором в сумі 1 262 568 грн.48 коп., яка складається з наступного: 50671,32 дол.США -заборгованість по основній сумі кредиту, що за офіційним курсом НБУ /1 дол.: 7,9737 грн./ становить 404 037,90 грн.; 25196,78 дол.США-заборгованість по відсотках, що за офіційним курсом НБУ становить 200 911,56 грн.; 657 619,02 грн.-заборгованість по пені за несвоєчасне погашення кредиту, відсотків та щомісячної комісії. Судом також встановлено, що 19.06.2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та відповідачем укладено іпотечний договір в порядку забезпечення виконання зобовязань боржника за кредитним договором, що стверджується копією іпотечного договору, який було посвідчено приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області [PERSON] 19.06.2008 року, зареєстровано в реєстрі за № 3962. Згідно з п.п.1, 2 іпотечного договору, предметом іпотеки є наступне нерухоме майно: нежиле приміщення під № 4-а, що знаходиться в житловому будинку під № 120 по вул..Шевченка в м.Білій Церкві, загальною площею 35,6 кв.м, яке належить відповідачу /іпотекодавцю/ на підставі договору купівлі-продажу № 9, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу [PERSON] 19.03.2008 року. Відповідно до п. 8.4.3 іпотечного договору, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до чинного законодавства України у разі, коли в момент настання терміну виконання іпотекодавцем зобовязань, забезпечених іпотекою, вони не будуть виконані. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона /боржник/ зобовязана вчинити на користь другої сторони /кредитора/ певну дію /передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо/ або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. За ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. В ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання /неналежне виконання/. За ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання або розірвання договору; зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Отже, як вказано вище, боржником були порушені умови кредитного договору щодо своєчасного повернення основного кредиту та сплати нарахованих відсотків згідно з умовами договору. Як передбачено п. 3.4 кредитного договору, банк має право вимагати дострокового повернення кредитних ресурсів, оплати нарахованих процентів за ними, неустойки відповідно до умов цього договору, у випадках порушення позичальником у період дії договору яких-небудь його умови, в т.ч.: позичальник несвоєчасно та не в повному обсязі здійснював зарахування коштів на погашення заборгованості за кредитними ресурсами та/або на сплату процентів. Тобто, право банку вимагати дострокового погашення заборгованості за кредитним договором передбачено як умовами договору, так і нормами ЦК України. За ст..589 ЦК України у разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Згідно з ч.2 ст.590 ЦК України, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобовязання не буде виконано у встановлений строк /термін/, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобовязанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобовязання. За ч.1 ст.33 наведеного Закону, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Умовами укладеного між сторонами іпотечного договору передбачео право іпотекодержателя достроково звернути стягнення на предмет іпотеки у разі неналежного виконання іпотекодавцем будь-яких умов кредитного договору /п.8.4.8 іпотечного договору/. Згідно ст.35 Закону «Про іпотеку» у разі порушення основного зобовязання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобовязань, вимога про виконання порушеного зобовязання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, така вимога відповідачу надсилалася банком 28.09.2011 року, 19.10.2011 року була ним отримана, що стверджується копією вимоги та копією повідомлення про вручення поштового відправлення. Як передбачено в ст.33 вказаного вище Закону, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Отже, враховуючи вищенаведені правові норми, суд вважає, що вимоги позивача про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки підлягають до задоволення. Позивачем обрано спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за банком права на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві з наданням банку всіх повноважень продавця, необхідних для здійснення продажу. Відповідно до ст.39 Закону «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Згідно з п.11 іпотечного договору, за вибором іпотекодержателя застосовується один із наведених способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя: в т.ч. продаж іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст.38 Закону України «Про іпотеку». Отже, суд вважає за можливе в рахунок погашення вказаної вище в рішенні заборгованості відповідача за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, з наданням банку всіх повноважень продавця, необхідних для здійснення продажу, з правом отримання в відповідних органах необхідних для здійснення продажу документів, оскільки вказаний спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, який обрано позивачем, не суперечить вимогам чинного законодавства і умовам іпотечного договору, на що вказано вище. Щодо початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації, то згідно висновку спеціаліста від 04.10.2011 року, копія якого є в матеріалах справи, ринкова вартість предмета іпотеки на вказану дату становить 237 000 грн., саме цю ціну і просить вказати позивач в рішенні. Відповідно до ст..38 Закону «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Суд вважає за можливе дану ціну предмета іпотеки прийняти до уваги, оскільки відповідачу надсилалися для ознайомлення всі необхідні документи, в т.ч. і висновок спеціаліста про оцінку предмета іпотеки, але ним жодних заперечень до суду не було надано. Щодо вимог позивача про зобов'язання відповідача передати банку предмет іпотеки по акту прийому-передачі із ключами від нього та податковою накладною протягом десяти днів з дня набрання рішенням законної сили; зобов'язання Білоцерківської державної нотаріальної контори надати дублікат договору купівлі-продажу від 19.03.2008 року; визнання за банком права на отримання в БТІ витягу з реєстру прав власності на предмет іпотеки та дублікату технічного паспорта на нього, то суд вважає їх необґрунтованими, оскільки ні умовами укладеного між сторонами іпотечного договору, ні нормами цивільного законодавства, на які посилався в суді представник позивача, це не передбачено. Крім того, як вказано вище, спосіб реалізації предмета іпотеки, визначений судом, передбачає надання банку всіх повноважень продавця, необхідних для здійснення продажу, з правом отримання в відповідних органах необхідних для здійснення продажу документів. Позивач також просив суд передати предмет іпотеки в управління банку з правом укладати у якості орендодавця договори оренди з фізичними та юридичними особами та направляти отримані від управління кошти на задоволення своїх вимог за кредитним договором. Відповідно до ст..39 Закону «Про іпотеку», у рішенні суду зазначаються також заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні. В даному випадку суд вважає за можливе передати предмет іпотеки в управління банку на період до його реалізації, а щодо умов управління предметом іпотеки і щодо отримання доходів в результаті управління предметом іпотеки , то це изначено в ст.34 Закону «Про іпотеку». З матеріалів справи вбачається, що 30.09.2009 року в звязку зі зміною найменування юридичної особи проведено державну реєстрацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», дані про цю юридичну особу занесено до ЄДРПОУ 05.10.2009 року, що стверджується копією свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи та копією довідки з ЄДРПОУ. А згідно 1.3 Статуту ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» /в новій редакції/, реєстрацію якого проведено 30.09.2009 року, банк є правонаступником щодо всіх прав та зобовязань Відкритого акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», Банку «Фінанси та Кредит»-товариство з обмеженою відповідальністю, комерційного банку «Фінанси та Кредит», комерційного банку «Фінанси і Кредит» та комерційного банку «Банк ділового співробітництва», що слідує із виписки зі Статуту банку. На підставі ст..ст.79,88 ЦПК України, ст..4 Закону України «Про судовий збір» підлягають до задоволення і вимоги позивача про відшкодування за рахунок відповідача судових витрат по даній справі: судового збору в сумі 2370 грн.

Outcome: partial