Jurisdiction: civil
Date: 2012-02-06 00:00:00

22 грудня 2011 року до суду надійшла зазначена позовна заява. В позовних вимогах позивач просить поновити його на посаді провідника пасажирських вагонів у структурному підрозділі відповідача Вагонна дільниця станції Київ-Пасажирський з 05.12.2011 року; стягнути з відповідача на користь відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 05.12.2011 року по день поновлення на роботі. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він працював у відповідача на посаді провідника з 16.03.1995 року, за період роботи порушень трудової дисципліни не допускав, дисциплінарні стягнення не накладались, мав заохочення. 05.12.2011 року позивача було звільнено з підстав, передбачених в контракті. Звільнення позивач вважає незаконним на тій підставі, що в наказі зазначено порушення умов контракту, які він не вчиняв та не було провезення пасажирами багажу понад норму без квитанції. Позивач зазначає, що 17.11.2011 року він виконував свої функціональні обов'язки по обслуговуванню вагону №9 потягу №3 сполученням Київ-Москва. Перед відправленням зі станції Київ, за вказівкою начальника потягу у вагон позивача були завантажені сумки з речами, які необхідно було перевезти через митний кордон України. Як зазначає позивач, згідно із інструкцією провідника пасажирських вагонів під час рейсу провідник підпорядковується начальну потягу і несе за це відповідальність. Крім того, в разі незгоди, начальник потягу може вжити заходів, в результаті яких у позивача могли бути неприємності. На станції Конотоп вказані сумки були вилучені з вагону працівниками митної служби України. На оперативній нараді засідання комісії по розгляду порушень посадових обов'язків та трудової дисципліни, що відбулась 19.11.2011 року, як зазначає позивач, він намагався пояснити факт зловживання з боку начальника потягу, але його пояснення не було взято до уваги. Після цього було запропоновано позивачу звільнитися за власним бажанням, він відмовився та потім отримав попередження про звільнення. Крім того позивач зазначає, що звільнення не було погоджено з профспілковим комітетом. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні посилаючись на те, що позивач порушив умови контракту та при звільненні не було порушень діючого трудового законодавства. Третя особа -[PERSON] в судове засідання не з'явився, просив слухати справу в його відсутність. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Вислухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, позивач з 16.03.1993 року працює у відповідача. 27.07.2000 року між Вагонною дільницею ст.Київ-Пасажирський ПЗЗ та [PERSON] був підписаний контракт. За даним контрактом [PERSON] приймався на посаду провідника пасажирських вагонів. Термін дії контракту з 27.07.2000 року по 23.01.2031 року. 05.12.2011 року позивача звільнено з посади провідника пасажирських вагонів з підстав, передбачених контрактом -п.8 ст.36 КЗпП України (наказ №2805/ос від 05.12.2011 року). Як зазначено в наказі, підставою звільнення стало порушення п.18.5 контракту - перевезення пасажирами багажу понад норму без квитанції. Позивач 05.12.2011 року ознайомився з наказом про звільнення та зазначив, що зі звільненням не згоден. Пунктом 18.5 Контракту передбачено таку додаткову підставу припинення та розірвання контракту, як за перевезення пасажирами багажу понад норму без квитка. В протоколі оперативної наради засідання комісії по розгляду порушень посадових обов'язків та трудової дисципліни працівниками Вагонної дільниці станції Київ-Пасажирський ПЗЗ від 19.11.2011 року було встановлено, що провідник вагону [PERSON] допустив перевезення неоплаченого надлишкового багажу (трикотажні вироби), чим порушив посадові обов'язки. Та нарадою було ухвалено за порушення умов контракту, а саме: п.18.5 з [PERSON] розірвати контракт. В судовому засіданні, позивач пояснив, що пасажири не перевозили багажу понад норму без квитка, в той день -17.11.2011 року у його вагоні перевозився багаж, який був завантажений у вагон за вказівкою начальника потягу. Зазначені пояснення [PERSON] надавав і 19.11.2011 року під час оперативної наради (а.с.18). Свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні свідчили, що 17.11.2011 року у вагони потягу (ще в парку, перед відправленням на перон) за вказівкою начальника потягу були завантажені сумки, які мали прямувати до кордону, а там начальник потягу повинен був повідомити, що з ними робити. Частина 3 статті 21 КЗпП України визначає, що особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Стаття 36 ч.1 п.8 КЗпП України визначає, що підставами припинення трудового договору є -підстави, передбачені контрактом. Отже, оскільки умовами контракту чітко передбачено можливість розірвання контракту з позивачем у випадку, якщо буде перевезення багажу пасажирами понад норму без квитка, а цієї обставини не було встановлено, а тому суд вважає, що позивача звільнили незаконно та приходить до висновку про поновлення його на посаді, яку він обіймав до звільнення -провідника пасажирських вагонів з 05.12.2011 року. Частиною 1 статті 43 КЗпП України визначено випадки в яких звільнення може проводитись лише за згодою профспілкової організації. До звільнення на умовах, які визначені в контракті обов'язкової згоди профспілкової організації не потрібно, тому суд не може погодитись з поясненнями позивача та його представника, щодо неотримання обов'язкової згоди профспілкової організації щодо звільнення позивача. Крім того, ст.235 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік (ч.2 ст.235 КЗпП України). А оскільки позивача звільнено незаконно, тому суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено позивачем, його середньомісячний заробіток становив 2 971,29 грн. а оскільки вимушений прогул позивача становить два місяці, тому суд приходить до висновку про стягнення середнього заробітку в розмірі 5 942 (п'ять тисяч дев'ятсот сорок дві) гривни 58 копійок. На підставі ст.80 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати, а саме: державне мито в розмірі . На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved