Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-28 00:00:00

11.10.2011 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до ФОП [PERSON] , в якому просить : стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі за період з 14.04.2011 року по 29.07.2011 року ; середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 30.07.2011 року по день винесення судом рішення та моральну шкоду в сумі 500 грн. Позов обґрунтовано тим, що позивач працювала у ФОП [PERSON] кухарем з 14.04.2011 року за трудовим договором, згідно з яким відповідач мав оплачувати її роботу в розмірі мінімальної заробітної плати, який станом на 2011 рік складає 960 грн. 29.07.2011 року трудовий договір було розірвано на підставі ст. 38 КЗпП України за угодою сторін. В порушення трудового законодавства відповідач впродовж її роботи жодного разу заробітну плату не виплатив, тому вона звернулася до суду з даним позовом. Зазначає , що діями відповідача їй завдана моральна шкода, яка виражена у переживаннях позивачки через неотримання зароблених нею коштів як в період роботи, так і після звільнення, що призвело до дратівливості, страждань, безсоння, негативно позначилося на стосунках з оточуючими людьми. Тому завдану їй моральну шкоду вона оцінила в 500 грн. У судовому засіданні позивачка уточнила позовні вимоги: просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі за період з 14.04.2011 року по 29.07.2011 року у розмірі 3095,48 грн; середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 01.08.2011 року по 31.12.2011 року в сумі 2841,53 грн, компенсацію за невикористану відпустку , за 22 дні в розмірі 670, 31 грн. , всього 6607,32 грн. та моральну шкоду в розмірі- 500 ,00 грн. Додатково пояснила , що виплачені їй кошти по видаткових касових ордерах це була заробітна плата з грудня по квітень , коли вона працювала без офіційного оформлення. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково , зокрема : заборгованість по заробітній платі в розмірі 531,83 грн., компенсацію за невикористану відпустку 196,66 грн. , всього 728,49 грн. Пояснив , що позивачка , згідно видаткових ордерів отримувала аванс за квітень та травень в розмірі відповідно - 500,00 грн та 1800, 00 грн.., про що свідчить її підпис. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила , що нею зроблена довідка нарахування заробітної плати , згідно якої заборгованість [PERSON] склала 728,49 грн , з урахуванням відрахувань. Що стосується середнього заробітку за час затримки розрахунку , то позивачка немає права на таке стягнення з підстав , зазначених в п. 3,4 довідки , наданої відповідачем. Допитана в якості свідка [PERSON] пояснила , що вона працювала разом з позивачкою та [PERSON] в ФОП [PERSON] з грудня 2010 року . Але , трудовий договір з ними було укладено тільки з 01.04.2011 року . Заробітну плату відповідач своєчасно їм не виплачував , тому вони звільнились. За весь період , тільки в квітні та травні місяці 2011 року відповідач виплатив їм частину заробітної плати за період з грудня 2010 року. Вислухавши позивача, відповідача, дослідивши представлені докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав: Судом встановлено, що 14.04.2011 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] укладено трудовий договір , згідно якого [PERSON] прийнята на роботу кухарем, з мінімальною заробітною платою , щорічна оплачувана відпустка надається строком 24 календарні дні ( а.с. 5). 29.07.2011 року позивачка звільнена з роботи за угодою сторін, що підтверджується ксерокопією трудової книжки (а.с.4). Відповідно до змісту ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства провадиться в день звільнення; про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно розрахунку, заборгованість із заробітної плати [PERSON] складає 531,83 грн та компенсація за невикористану відпустку 196,66 грн. , всього - 728,49 грн. (а.с.41). Отже, при звільненні, з вини відповідача з позивачем не був проведений повний розрахунок і відповідачем не надано допустимих доказів про відсутність його вини в цьому. Оскільки, відповідачем порушено право позивача щодо строку проведення розрахунку при звільненні, передбаченого ст.116 КЗпП, тому відповідно до ст.117 КЗпП підлягає стягненню з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. При визначенні суми середнього заробітку, що підлягає стягненню, суд враховує, що заробітна плата позивача за останніх два місяця роботи складає 960,00 грн +960,00 грн = 1920, 00грн. (а.с.41); кількість відпрацьованих робочих днів за останні два місяця роботи позивача - 20 . + 21 . = 41 день , тому середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 1920,00 / 41= 46,83 грн., що відповідає правилам Постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати». Згідно п.8 цього Порядку «нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів». Часом затримки розрахунку позивач зазначає період з 01.08.2011 року по 28.12.2011 року , тобто 107 робочих днів , тому середній заробіток за час затримки розрахунку складає 107 * 46,83 = 5010,81 грн. За таких обставин , суд вважає , що з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення розрахунок при звільненні в сумі 728 гривень 49 копійок, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 5010 гривень 81 копійку ( без урахування обов»язкових платежів). Відповідно до ст.. 237-1 КЗпПУ , відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі , якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань , втрати нормальних життєвих зв»язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. До правовідносин , щодо відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівникові у разі якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв"язків і потребують від нього додаткових зусиль для організації свого життя застосовується тримісячний строк позовної давності ( ст. 233 КЗпП України). Тому , суд вважає , що протиправними діями та бездіяльністю відповідача позивачці завдано моральної шкоди ; порушення права на заробітну плату призвело до моральних страждань позивачки , втрати нормальних життєвих зв»язків і вона вимушена була не тільки жити без зароблених нею грошей , але й витрачати додаткові кошти на відстоювання свого права у суді. Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди , суд враховує часткове визнання позову відповідачем , ступінь впливу правопорушення на загальний добробут та права членів сім»ї позивача , та

Outcome: partial