Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-21 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про вселення та зобов'язання не чинити перешкод у користуванні квартирою, покликаючись у позовній заяві на те, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 26.10.1994р., виданого Володимир-Волинським фондом комунального майна на підставі розпорядження від 21.10.1994р. № 32, їй, [PERSON], відповідачу [PERSON] і їхнім двом синам: [PERSON], [PERSON] належить на праві приватної спільної сумісної власності квартира № 2, що знаходиться в будинку № 22 по вул. Наталії Ужвій у м. Володимирі-Волинському, в якій вони всі проживали однією сім'єю. Рішенням Володимир-Волинського міського суду від14.02.2011р. шлюб між відповідачем і нею розірвано. Після розірвання шлюбу відповідач своє протиправною поведінкою створив нестерпні умови для спільного проживання, не допускає її в квартиру, чинить їй перешкоди в користування квартирою, заявляє, що вся квартира належить лише йому, що можуть підтвердити їхні діти як свідки: [PERSON] і [PERSON]. Будучи власником спірної квартири, вона фактично позбавлена відповідачем права користуватися нею, в зв'язку з чим змушена тимчасово проживати в своєї матері. Іншого житла, що належало б їй на праві приватної власності, вона немає. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Відповідно до ст. 155 Житлового кодексу Української PCP жилі будинки ( квартири ), що є в приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком ( квартирою ), крім випадків, встановлених законодавством, а відповідно до ст. 9 цього Кодексу ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Позивач [PERSON] просить вселити її в належну їй на праві приватної спільної сумісної власності квартиру № 2, що знаходиться в будинку № 22 по вул. Наталії Ужвій у м. Володимирі-Волинському, та зобов'язати відповідача не чинити їй перешкод у користуванні цієї квартирою. У судовому засіданні позивач позов підтримала та просить його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. При цьому, позивач додатково пояснила, що відповідач в липні 2011 року на грунті ревнощів виніс зі спірної квартири її особисті речі і не впустив її в квартиру, а тому з того часу вона не може користуватися цієї квартирою, оскільки відповідач продовжує чинити їй перешкоди у вселенні в квартиру. Відповідач [PERSON] позов не визнав та пояснив, що в липні 2011 року він дійсно виніс з квартири особисті речі позивача [PERSON], оскільки вона стала зустрічатися з іншим чоловіком, про що він пересвідчився наочно, а тому вважає, що в подальшому вони не зможуть спільно проживати в одній квартирі. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, перевіривши та дослідивши письмові докази і матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що спірна квартира [ADDRESS] є приватизованою і належить на праві приватної спільної сумісної власності чотирьом особам: відповідачу [PERSON], позивачу [PERSON] і їхнім двом старшим, дітям: [PERSON] і [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим Володимир-Волинським фондом комунального майна на підставі розпорядження від 21.10.1994р. № 32, та зареєстрованим 28.10.1994р. комунальним підприємством Волинське обласне бюро технічної інвентаризаціїв реєстровій книзі за № 4048. Відповідно до ст. 155 Житлового кодексу Української PCP жилі будинки ( квартири ), що є в приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком ( квартирою ), крім випадків, встановлених законодавством, а відповідно до ст. 9 цього Кодексу ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Водночас, судом встановлено, що відповідач без законних підстав у липні 2011 року позбавив позивача права користування жилим приміщенням - спірною квартирою, що належить сторонам та їхнім двом дітям на праві приватної спільної сумісної власності, що підтверджується показаннями свідків: [PERSON] і [PERSON], а також поясненнями сторін. З показань позивача та свідка [PERSON] вбачається, що відповідач продовжує чинити перешкоди позивачу в користуванні спірним жилим приміщенням, не допускає позивача в спірну квартиру. Зазначений факт не заперечувався самим відповідачем, який пояснює цю обставину неможливістю їх спільного проживання в одній квартирі. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Враховуючи, що позивач є власником частини спірного жилого приміщення -квартири [ADDRESS], тому його вимоги про вселення в спірну квартиру та зобов'язання відповідача не чинити перешкод у користуванні цією квартирою є законні та обгрунтовані. На підставі ст. ст. 9, 155 Житлового кодексу Української PCP, ст. 391 ЦК України,

Outcome: approved