Jurisdiction: civil
Date: 2012-01-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому вказав, що є власником 2/3 частки комплексу будівель та споруд за адресою: м. Лисичанськ, вул. Московська, буд.63, а відповідач є власником 1/3 частки цього майна, яка арештована постановою ВДВС Лисичанського МУЮ. Оскільки звернення стягнення на належну відповідачу частку може потягнути за собою порушення прав позивача під час виділення часток в натурі, в уточненій позовній заяві просив виділити належну йому частку майна в натурі та визнати право власності на неї. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, доповнив, що запропонований варіант поділу відповідає як зробленим спеціалістом висновкам з урахуванням економічної доцільності, так і фактичному стану користування майном, що склався на час розгляду справи. Представник відповідача [PERSON] позов не визнала, суду пояснила, що відповідач згоден на виділ його частки, але для цього потрібно визначитися з площею, яку займає виділена частка, вартість комплексу за договором купівлі-продажу та згідно звіту не співпадають. У наданому звіті відсутні можливі варіанти виділу, які відповідач не має змоги розглянути. Представник відповідача [PERSON] позов не визнала, суду пояснила, що є директором юридичної особи, яка займається оціночною діяльністю, їй відомо, що колись був якійсь спір щодо частки позивача у господарському суді. Свій варіант виділу як оцінщик не надала, бо є зацікавленою особою. 3-я особа –[PERSON], вважає, що у задоволенні позову повинно бути відмовлено, суду пояснив, що приблизно з 2000 року користується СТО, частиною двору, оглядовими ямами та кабінетом у адміністративному приміщенні, рід його занять –автоперевезення. Котельня, позначена на плані літерою "І", розташована поруч з СТО. Представник 3-ї особи –ВДВС, просив справу розглядати за його відсутності та задовольнити позов. В судовому засіданні досліджені наступні докази: технічний паспорт на комплекс будівель та споруд; звіт про його вартість; договори купівлі-продажу та оренди майна; майна; довідка ВДВС; постанова про арешт майна та заборону його відчуження від 06.07.09. В судовому засіданні встановлено, що відповідач на підставі договору купівлі –продажу від 25 вересня 2000 р., а позивач - договору купівлі –продажу частини комплексу будівель та споруд від 14 березня 2011 р. є відповідно власниками 1/3 і 2/3 частин комплексу будівель та споруд, розташованого за адресою: Луганська область, м. Лисичанськ, вул. Московська, 63 (а.с.10, 23). Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Лисичанського міського управління юстиції від 06 липня 2009 р. на майно відповідача був накладений арешт та заборона відчуження. Відповідно до ст.358 ч.1-3 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно ст.364 ч.1, 3 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, бо згідно звіту ТОВ "Ексклюзив", яке має передбачені законодавством дозвільні документи на проведення оціночної діяльності нерухомості (а.с.25, 135, 136), запропонованим варіантом виділу в натурі частки майна зі спільної власності з дотриманням економічної доцільності функціонування як самостійних комерційних об’єктів є виділ - позивачу - майна у вигляді будівлі майстерні (літера Б-1Н, Б-2Н, б2), будівлі котельної (літера «З»), будівлі сауни (літера «Ж,Ж1»), будівлі прохідної (літера «К,К1,К2), сараю (літера «О») сараю (літера «Л»), вбиральні (літера «У»), воріт металевих (літера «№1»), ділянки огорожі із залізобетонних панелей (літера «№2»), ділянки огорожі із залізобетонних панелей (літера «№3»), ділянки огорожі із залізобетонних панелей (літера «№4»), воріт металевих (літера «№6»), замощення території (літера «І», колодязів («ІV-VІ») загальною вартістю 2 215 096 грн. (а.с28, 84), - відповідачу - будівлі СТО (літера «В-1Н, В-2Н,в»), будівлі котельної (літера «И»), ділянки огорожі із залізобетонних панелей (літера «№5»), оглядових ям гаражних (літера «ІІ,ІІІ») загальною вартістю 1 852 367 грн. (а.с.28, 84). При цьому вартість майна, яке просить виділити позивач, навіть менше 2/3 вартості комплексу будівель і споруд згідно його оцінки. З плану комплексу будівель і споруд (а.с.91, 160), договору оренди між 3-ю особою [PERSON] і відповідачем від 03 січня 2011 р. (а.с.158) та пояснень [PERSON] вбачається, що 3-я особа приблизно з 2000 р. орендує належну відповідачу частку майна, до якої в натурі, за виключенням кабінету в адміністративному приміщенні так частини замощення, належить саме те майно, яке запропоновано виділити відповідачу за звітом ТОВ "Ексклюзив". При цьому будівля СТО, котельня під літерою "І", оглядові ями розташовані разом, не обмежені доступом через запропоновані для виділу позивачу ворота та замощення (двір), що підтверджує висновок про економічну доцільність і функціонування виділених часток майна як самостійних об’єктів. Окрім того, вказані обставини свідчать про те, що між сторонами у справі існує згода на певний порядок користування відповідачем частки комплексу в натурі. Враховує суд і те, що представник відповідача [PERSON] мала можливість упродовж розгляду справи двома складами суду надати заперечення проти визначеного ТОВ "Ексклюзив" виділу частки в натурі та/або надати свій варіант такого виділу від власного імені, однак не надала їх. Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача [PERSON] на різницю між визначеною звітом вартістю комплексу та його вартістю, зазначеною у договорі купівлі-продажу від 14.03.2011 р., бо представниками відповідача не надано жодних заперечень проти методики визначення ТОВ "Ексклюзив" ринкової вартості комплексу будівель та споруд або окремих його частин (окремих будівель, споруд тощо). Заявлене в цій частині клопотання представників відповідача про призначення експертизи було необґрунтованим (а.с.172). У той же час вказана у договорі купівлі-продажу експертна оцінка визначила вартість цього майна однакову з інвентаризаційною вартістю за даними БТІ, сама оцінка не досліджена у судовому засіданні, тому доказів того, що вона мала на меті визначення саме ринкової вартості комплексу немає. Не має значення і загальна площа комплексу, або його окремих частин за наявності конкретних індивідуальних ознак майна, яке просить виділити позивач. На підставі ст.88 ЦПК України на користь позивача з відповідача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 1700 грн. за сплату державного мита і 120 грн. за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а всього 1820 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved