Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-18 00:00:00

У жовтні 2011 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним вище позовом, який обґрунтовувала тим, що із лютого 2001 року по серпень 2011 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем [PERSON] За час спільного проживання ними було набуто у спільну сумісну власність земельну ділянку, площею 0,1205 га, за адресою: Київська область, Броварський район, село Пухівка, вулиця Мулярова, 21. Просить суд: - здійснити поділ спірної земельної ділянки між нею та відповідачем, виходячи із засад рівності часток колишнього подружжя у цьому нерухомому майні; - визнати за нею право власності на ? частину вказаної земельної ділянки; - виділити їй у приватну власність ? частину земельної ділянки. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала й просила його задовольнити. При цьому вона пояснила, що державний акт на земельну ділянку по вулиці Мулярова, 21 в селі Пухівка видано на імя відповідача [PERSON] однак із урахуванням того, що він перебував у шлюбі з нею, на час оформлення правовстановлюючого документу місцем реєстрації проживання відповідача був той же населений пункт у якому розташована виділена земельна ділянка. На її утриманні перебуває малолітня дитина, а тому вона не бажає залишати відповідачу земельну ділянку на яку вона також має право. У судове засідання відповідач [PERSON] не зявився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому цивільним процесуальним законодавством порядку. Причини неявки до суду не відомі. Заслухавши пояснення позивача в підтримання доводів позовної заяви, дослідивши зібрані по справі докази та матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі із 24 лютого 2001 року по 17 серпня 2011 року. Шлюб розірвано на підставі рішення Оболонського районного суду міста Києва від 17 серпня 2011 року. У судовому засіданні позивач [PERSON] зазначила, що з судовим рішенням про розірвання шлюбу вона була згодна й у апеляційному порядку не оскаржувала. У неї відсутня копія судового рішення із відміткою про набрання ним законної сили. На підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 661055, зареєстрованого в Пухівській сільській раді від 22 січня 2010 року й в управлінні Держкомземі у Броварському районі 25 лютого 2010 року, [PERSON] належить земельна ділянка, площею 0,1205 га, за адресою: Київська область, Броварський район, село Пухівка, вулиця Мулярова, 21 (цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд). Земельна ділянка передана [PERSON] на підставі рішення Пухівської сільської ради 23 сесії 5 скликання № 899 від 03 квітня 2009 року. Відповідно до статті 78 Земельного кодексу України право власності на землю це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. За змістом статей 81, 116 цього ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, зокрема, на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності, приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування. Громадяни набувають права власності земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: - приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; - одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначних цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Згідно із статтею 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Доводи позивача є обґрунтованими про те, що обєктом права спільної сумісної власності подружжя на підставі частини 5 статті 61 СК України є земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації. Разом із тим, стаття 61 СК України була доповнена частиною 5 згідно із Законом України від 11 січня 2011 року № 2913-VI (213-17), а державний акт на спірну земельну ділянку відповідач [PERSON] одержав на підставі рішення органу місцевого самоврядування у 2010 році, а тому, зважаючи, на те, що закони та інші нормативно-правові акти за загальним правилом не мають зворотної дії в часі, ця норма права не підлягає застосуванню до спірних правовідносин. Земельну ділянку відповідач [PERSON] набув шляхом реалізації права на приватизацію до внесення доповнень до сімейного законодавства, а тому вона не є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Дослідивши зібрані по справі докази й проаналізувавши положення наведених нормативно-правових актів, суд приходить до висновку, що з наведених вище підстав позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed