Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-13 00:00:00

12 вересня 2011 року позивач звернувся з даним позовом до суду, підтримуючи який в судовому засіданні пояснив, що 16 липня 2004 року згідно наказу № 88 його прийнято на роботу в Спільне Українсько-Ізраїльське підприємство товариство з обмеженою відповідальністю Лісова компанія Лаванда /надалі СУІП ТзОВ Лісова компанія Лаванда/на посаду машиніста козлового крану на нижньому складі. Враховуючи, що за період з 2008 року до 2010 роки відповідач не виплачував регулярно заробітну плату, неправильно нараховував відпустки та розрахункові за невикористані відпустки, він вимушений був 23 грудня 2010 року звернутися до відповідача із заявою про звільнення. 23 грудня 2010 року наказом СУІП ТзОВ Лісова компанія Лаванда № 143 його звільнено з роботи за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України . Після звільнення його з роботи, відповідач, у відповідності до вимог чинного законодавства, не провів із ним розрахунків по виплаті заробітної плати за жовтень - грудень 2010 року та по виплаті грошової компенсації за невикористані відпустки, вчасно не видав трудової книжки, неправильно зазначив в трудовій книжці про причини та дату звільнення, не виплатив вихідної допомоги, в зв'язку з чим він вимушений був звернутися до Коломийського міськрайонного суду з позовною заявою, та останній 8 червня 2011 року виніс рішення, яким його позовну заяву задоволено частково і зобов'язано відповідача внести відповідні зміни у формулювання причин звільнення, стягнуто в його користь вихідну допомогу, заборгованість по невиплаті розрахункових за невикористані відпустки, середнього заробітку за весь час затримки, моральну шкоду та судові витрати. Дане рішення суду вступило в законну силу 19 червня 2011 року. Відповідач при виконання рішення суду і при проведенні із ним розрахунку не виплатив розрахункових за адміністративні дні, тобто за час простою на підприємстві з незалежних від нього причин. Відповідно до схеми нарахування розрахункових за період з грудня 2009 року по листопад 2010 року кількість адміністративних днів становила 38 календарних днів, тому вважає, що відповідач зобовязаний сплатити йому розрахункові за час простою за даний період в сумі 1955 грн. 10 коп. Враховуючи, що відповідачем не виплачено йому розрахункових за час простою за період з грудня 2009 року по листопад 2010 року в повному обсязі, вважає, що відповідач зобов'язаний сплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку і пропонує обчислювати за період з 23 грудня 2010 року до моменту звернення до суду. Сума середнього заробітку в день за фактично відпрацьовані дні в 2010 році становила 77,18 грн. Період за який нараховується середній заробіток становить з 23 грудня 2010 року по 12 вересня 2011 року - 259 календарних днів. Таким чином, сума невиплаченого середнього заробітку за весь час затримки по день звернення до суду становить 19 912 грн. 44 коп. (77,18 грн. х 258 к.дн. = 19 912,44 грн.). Однак, враховуючи, що відповідач сплатив йому заборгованість по невиплаті середнього заробітку за весь час затримки по 29 березня 2011 року на підставі рішення Коломийського міськрайонного суду від 08 червня 2011 року суму в розмірі 7 487 грн. 43 коп., то відповідач зобов'язаний сплатити різницю між невчасно сплаченими розрахунковими за час простою та сплаченою сумою, що становить 19 912,44 - 7 487,43 = 12 425 грн. 01 коп. Так, як при звільненні його з роботи в трудовій книжці було неправильно записано формулювання причин звільнення, то він не мав змоги працевлаштуватися на іншу роботу. У звязку із вказаною причиною період вимушеного прогулу становить - 238 календарних днів - з 23 грудня 2010 року по 18 серпня 2011 року. Таким чином, відповідач зобов'язаний сплатити йому середній заробіток за період з 23 грудня 2010 року по 18 серпня 2011 року в сумі 18 368 грн. 84 коп.(77,18 грн. х 238) Просить суд стягнути з відповідача на його користь розрахункові за час простою за період з грудня 2009 року по листопад 2010 року в сумі 1955 грн.10 коп., заборгованість по невиплаченому середньому заробітку за весь час затримки по день звернення до суду в сумі 12 425 грн. 01 коп., заборгованість по середньому заробітку за неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці, що в часі складає період з 23 грудня 2010 року по 18 серпня 2011 року в сумі 18 368 грн. 84 коп., витрати на правову допомогу в сумі 600 грн. Представник відповідача заперечив проти позову та пояснив, що 08 червня 2011 року Коломийським міськрайонним судом винесено рішення, яким позовну заяву задоволено частково та зобов'язано відповідача внести відповідні зміни у формулювання причин звільнення, стягнуто в користь позивача вихідну допомогу, заборгованості по невиплаті розрахункових за невикористані відпустки, середнього заробітку за весь час затримки, моральну шкоду та судові витрати. Дане рішення суду вступило в законну силу 19 червня 2011 року. Щодо не виплати розрахункових за адміністративні дні при проведенні з позивачем розрахунку, то таку вимогу позивач не ставив в попередній позовній заяві, а тому вважає, що позивач пропустив строк звернення з даною позовною вимогою до суду. Згідно чинного законодавства немає строку давності тільки звернення з вимогою про стягнення заробітної плати, а заборгованості із заробітної плати немає. Позивачем середній заробіток обчислюється за період з 23 грудня 2010 року (дата звільнення) до моменту звернення до суду (12 вересня 2011 року), однак спір з даного питання вже розглядався в суді і такий середній заробіток виплачений позивачу згідно рішення суду від 08 червня 2011 року. Вимога позивача про стягнення заборгованості за час вимушеного прогулу також не підлягає до задоволення, оскільки позивач жодним документом не довів, що неправильне формулювання про його звільнення стало причиною непрацевлаштування на іншу роботу. Довідка Коломийського міськрайонного центру зайнятості свідчить тільки про отримання позивачем консультації. Будь-яких інших доказів позивач не надав суду. Трудова книжка була у позивача на руках, відмови підприємств у працевлаштуванні саме з причин зазначених у ст. 235 КЗпП України немає. А тому це не було вимушеним прогулом. Представник відповідача просить суд застосувати строк давності звернення до суду та в задоволенні позову відмовити повністю. Зясувавши обставини, на які сторони посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вислухавши пояснення сторін, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з таких підстав. Встановлено, що 16 липня 2004 року згідно наказу № 88 [PERSON] прийнято на роботу в СУІП ТзОВ Лісова компанія Лаванда на посаду машиніста козлового крану на нижньому складі. Оскільки за період з 2008 року до 2010 роки відповідач не виплачував регулярно заробітну плату, неправильно нараховував відпустки та розрахункові за невикористані відпустки, він вимушений був 23 грудня 2010 року звернутися до відповідача із заявою про звільнення. 23 грудня 2010 року наказом Спільного Українсько-Ізраїльського підприємства товариством з обмеженою відповідальністю Лісова компанія Лаванда № 143 його звільнено з роботи за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України /а.с.12/. Після звільнення позивача з роботи, відповідач, у відповідності до вимог чинного законодавства, не провів із ним розрахунків по виплаті заробітної плати за жовтень - грудень 2010 року та по виплаті грошової компенсації за невикористані відпустки, вчасно не видав трудової книжки, неправильно зазначив в трудовій книжці про причини та дату звільнення, не виплатив вихідної допомоги, в зв'язку з чим він вимушений був звернутися до Коломийського міськрайонного суду з позовною заявою та 08 червня 2011 року судом прийнято рішення, яким його позовну заяву задоволено частково, тобто зобов'язано відповідача внести відповідні зміни у формулювання причин звільнення, стягнуто в його користь вихідну допомогу, заборгованість по невиплаті розрахункових за невикористані відпустки, середнього заробітку за весь час затримки, моральну шкоду та судові витрати /а.с.5-7/. Однак позивач вважає, що діями відповідача по невчасному виконанні рішення суду йому не повністю виплачені відповідні нарахування та помилково переконує в цьому суд. Проаналізувавши пояснення сторін та наявні докази , суд вважає, що вимоги позивача щодо не виплати розрахункових за адміністративні дні при проведенні з ним розрахунку, яку він не ставив в попередній позовній заяві, то він пропустив строк звернення з даною позовною вимогою до суду відповідно до ст.,ст.225,233КЗпПУ. Вимога позивача про стягнення заборгованості за час вимушеного прогулу також не підлягає до задоволення, оскільки позивач жодним документом не довів, що неправильне формулювання про його звільнення стало причиною його непрацевлаштування на іншу роботу після прийняття рішення судом. Довідка Коломийського міськрайонного центру зайнятості свідчить тільки про отримання позивачем консультації. /а.с.11/.Будь-яких інших доказів позивач не надав суду, які б свідчили про відмову у прийомі на роботу згідно ст.235 КЗпПУ. Таким чином, суд вважає доведеним вимогу в частині стягнення заборгованості по середньому заробітку за неправильне формулювання причин звільнення в трудовій книжці за період з 08.06.2011 р. час винесення рішення суду по 18.08.2011 р.- час виконання рішення суду і тому за цей період 63 дні слід стягнути заборгованість по середньому заробітку із розрахунку за один день в сумі 77,18 грн. - суму 4862,34 грн. Також слід стягнути з відповідача на користь позивача кошти витрачені ним на правову допомогу та судовий збір в дохід держави, а в решті вимог слід відмовити, оскільки не випливають з вимог ст.,ст.116, 117 КЗпПУ. На підставі ст.,ст. 113, 115-117, 225, 233, 235 КЗпП України та

Outcome: partial