Jurisdiction: civil
Date: 2011-08-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про виселення з житлової квартири, яка розташована за адресою: Донецька область, м. Красноармійськ, м-н Шахтарський, 27Б/16. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що являється власником зазначеної квартири на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Красноармійського міського нотаріального округу Донецької області 23.01.2008 року та зареєстрованого в БТІ міста Красноармійська за № 21496439. 28.10.2009 року, маючи намір продати квартиру, вона уклала з відповідачем угоду про завдаток, згідно якої вони домовились про те, що вартість обєкту нерухомості складає 350000 грн., в момент підписання угоди відповідач передала їй суму у розмірі 10000 грн., залишок зобовязалася передати до 30 грудня 2009 року. В порушення домовленості відповідач не сплатила до теперішнього часу суму в розмірі 340000 грн. Після підписання угоди про завдаток позивач разом з членами свої сімї виселилася з квартири, а відповідач вселилася туди. З 01.01.2010 року, позивач, не отримавши залишок вартості квартири, почала наполягати на тому, щоб відповідач виселилася з квартири, бо з моменту виселення вона разом з сімєю змушена проживати у своїх батьків, що спричиняє додаткові незручності. Крім того, не отримавши кошти, за які позивач мала намір придбати для себе і членів сімї житло, вона втратила варіант купівлі житла, який її влаштовував. Вона неодноразово в телефонному режимі просила відповідача виселитися з квартири, крім того, 29.04.2011 року направила їй листа, в якому просила виселитися в добровільному порядку. В звязку з тим, що вирішити спір в добровільному порядку не виявилося можливим, позивач змушена звернутися з позовом до суду. В судовому засіданні позивач [PERSON], представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала в повному обсязі, пояснила, що в дійсності передала позивачу в рахунок купівлі спірної квартири значно більшу суму, ніж зазначає позивач, а саме 240000 грн., але письмових доказів цьому вона не має. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнала, просила відмовити в їх задоволенні. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд встановив: Позивач по справі [PERSON] являється власником квартири, яка розташована за адресою Донецька область, м. Красноармійськ, м-н Шахтарський, 27Б/16 на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Красноармійського міського нотаріального округу 23 січня 2008 року, що підтверджується копією договору дарування та витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с. 6-7). 28.10.2009 року сторони по справі домовились про купівлю-продаж зазначеної квартири за 350000 грн., при цьому в цей день покупець відповідач по справі передала позивачу [PERSON] 10000 грн., залишок суми в розмірі 340,00 грн. покупець відповідач по справі [PERSON] - зобовязалася сплатити продавцю позивачу по справі [PERSON] - в строк до 30 грудня 2009 року. Зазначений факт підтверджений угодою про завдаток, укладеною сторонами в простій письмовій формі (а.с. 8) та поясненнями сторін, які вони дали в судовому засіданні. В строк до 30 грудня 2009 року відповідач по справі залишок суми за купівлю квартири не сплатила. Доказів того, що відповідачем [PERSON] була сплачена сума в рахунок купівлі квартири в більшому розмірі нею суду не надано. Відповідно до вимог ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Таким чином, стягнення подвійної суми завдатку в порядку ст.. 571 ЦК України застосовується у випадках, коли між сторонами було укладено договір, але він не виконується з вини кредитора. У разі коли сторони лише домовились укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі вважаються авансом і повертаються в тому розмірі, в якому надавались. Оскільки договору купівлі-продажу житлового будинку, який би за своєю формою і змістом відповідав вимогам закону, між сторонами укладено не було, то грошова сума в розмірі 10000 грн., яка була сплачена в рахунок належних з відповідача [PERSON] платежів за квартиру, є авансом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно ч. 1 ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Як встановлено ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин), У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Угода про завдаток, яка підтверджує отримання позивачем грошей від відповідача в розмірі 10000 грн.,свідчить лише про її намір продати квартиру у разі, якщо покупець сплатить оговорену суму у повному обсязі. Таким чином, між сторонами у справі відсутні обовязки щодо купівлі-продажу квартири, яку відповідачка займає без законних підстав. Відповідно до вимог ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Частиною 2 статті 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що письмової угоди щодо користування відповідачкою спірною квартирою не укладено, в спірній квартирі вона не зареєстрована, а значиться зареєстрованою за адресою: [INFO], що підтверджується копією паспорту відповідачки [PERSON] Згідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З огляду на викладене, відповідачка підлягає виселенню на підставі ст. ст. 386, 391 ЦК України. На підставі викладенного,

Outcome: approved