Jurisdiction: civil
Date: 2012-01-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] та просила стягнути з відповідача додаткові витрати на лікування їх дочки [PERSON], 04.03.2001р. народження в загальній сумі 17\~372 грн. 25 коп., які складають ? частину понесених нею витрат та витрат, які вона має намір понести, а саме: 1.19\~742 грн., які виставлені рахунком МК000001865 від 27.07.2011р. для лікування [PERSON], 04.03.2001р. народження в ТОВ «Міжнародна клініка відновного лікування» в період часу з 12.09.2011р. по 24.09.2011р. в рахунок майбутніх платежів, 2. 9\~622 грн. сплаченої нею вартості путівки стаціонарного лікування [PERSON] в м.Трускавець в період часу з 31.10.2007р. по 12.11.2007р., 3.5\~380 грн. сплаченої вартості путівки стаціонарного лікування [PERSON] в м.Трускавець в період часу з 03.06.2009р. пл. 15.06.2009р., посилаючись на те, що перебувала в шлюбі з відповідачем з 01.09.1995р., від якого мають неповнолітню доньку [PERSON], 04.03.2001р. народження, яка проживає з нею, а рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 08.11.2010р. шлюб між ними розірвано. Дочка [PERSON], 04.03.2001р. народження з народження хворіє на ДЦП, у зв*язку з чим потребує додаткових витрат на її систематичне лікування, оздоровлення, додаткові заняття з викладачами, які пов*язані зі станом її фізичного здоров*я. Зазначені вище витрати вона, позивачка, понесла самостійно за власні кошти та планувала понести відповідно в майбутньому, а тому ? їх частину просила стягнути з відповідача як батька дитини, посилаючись на те, що останній не надає їй в добровільному порядку матеріальної допомоги на погашення частини додаткових витрат на дитину, пов*язаних з особливими обставинами стану її здоров*я. Просила задовольнити позов на підставі ст.185 СК України. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та на не виконання відповідачем своїх батьківських обов*язків, при цьому вона не просила поновити їй трирічний строк для звернення до суду з даним позовом і не вказувала на поважність причин його пропуску. Відповідач і його представник проти позову заперечували, посилаючись на його необґрунтованість, безпідставність, не доведеність належними доказами, а також на те, що кошти, частину яких просить стягнути з відповідача позивачка, витрачені не тільки нею, а й іншими родичами, в тому числі батьками сторін, платежі в період 2007р. і 2009р. зроблені в період перебування сторін в шлюбі за кошти сімейного бюджету, який наповнювався за рахунок трудового вкладу лише відповідача, а позивачка, навпаки, в період шлюбу не працювала і не мала особистих коштів або заощаджень на оплату путівок для лікування доньки. Крім цього, представник відповідача просила застосувати строк позовної давності, посилаючись на відсутність поважних причин для його пропуску позивачкою і зазначала про те, що суд при вирішенні спору повинен врахувати матеріальне положення відповідача, його житлові умови, стан здоров*я, а також те, що після розлучення він залишив увесь спільний сімейний бізнес позивачці і на даний час має новий бізнес, який тільки розвивається. Заслухавши пояснення позивачки, відповідача і його представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково, виходячи з наступного. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до частини 1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. А у відповідності до частини 3 цієї ж процесуальної норми, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] уклали шлюб 01.09.1995р. (а.с. 11 копія свідоцтва про укладення шлюбу). Від даного шлюбу 04.03.2001р. у них народилась донька [PERSON] (а.с. 14 копія свідоцтва про народження). Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 08.11.2010р. шлюб між сторонами розірвано і в даному рішенні також вказано, що з листопада 2009р. вони проживають окремо, не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбних відносин (а.с. 12 копія рішення суду), що набрало законної сили 18.11.2010р. 05.02.2011р. [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] і взяла прізвище чоловіка «Ярош» (а.с. 29 копія свідоцтва про шлюб). Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 01.11.2011р., яке на час розгляду даної справи законної сили не набрало, з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], 04.03.2001р. народження в твердій грошовій сумі 475 грн. на місяць щомісячно, починаючи з 29.07.2011р. і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 49 копія рішення суду). Як вбачається з медичного висновку від 02.10.2002р., [PERSON] 04.03.2001р. народження хворіє на Дитячий церебральний параліч, спастична диплелія, затримку мовного розвитку (а.с. 7 копія медичного висновку), дитячий церебральний параліч у [PERSON] підтверджений і в медичному висновку №32 від 04.02.2009р. та вказано про рекомендацію санаторно-курортного лікування в супроводі матері (а.с. 13 копія медичного висновку), у зв*язку з чим [PERSON] як опікун дитини-інваліда отримує пенсію по інвалідності на дитину (а.с. 6 копія пенсійного посвідчення). Дані документи не викликають у суду сумнівів щодо достовірності їх змісту та визначення фізичного стану неповнолітньої [PERSON], 04.03.2001р. народження для встановлення наявності особливих обставин в розумінні вимог ст.185 СК України і поясненнями представника відповідача про те, що дитина з віком видужала, не заслуговують на увагу в юридичному сенсі. Згідно частини 1 ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимоги про стягнення аліментів не була подана, зобов*язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Відповідно до частини 2 цієї ж норми права, розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Тобто, з правового змісту даної норми права не вбачається, що питання про стягнення з одного з батьків додаткових витрат на дитину, пов*язаних зі станом її здоров*я, ставиться законодавцем в залежність від наявності у дитини певного захворювання, наприклад, інвалідності, а тому посилання представника відповідачка на те, що вирішальною в даній справі щодо фізичного стану [PERSON], 04.03.2001р. народження є лише медична довідка №53 від 26.10.2007р., яку [PERSON] оспорює в судовому порядку, є безпідставним. Задовольняючи позовні вимоги частково, суд виходив з наступного. Згідно ст.180 СК України, батьки зобов*язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини 1 ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов*язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Таким чином, і позивачка, і відповідач мають рівні в даному випадку обов*язки щодо додаткових витрат на їх спільну доньку. Щодо стягнення ? частини від 19\~742 грн. додаткових витрат, які позивачка мала намір понести згідно рахунку МК000001865 від 27.07.2011р. для лікування [PERSON], 04.03.2001р. народження в ТОВ «Міжнародна клініка відновного лікування» в період часу з 12.09.2011р. по 24.09.2011р. в рахунок майбутніх платежів, суд приходить до наступного. З рахунку МК000001865 від 27.07.2011р. вбачається, що для лікування [PERSON], 04.03.2001р. народження в ТОВ «Міжнародна клініка відновного лікування» в період часу з 12.09.2011р. по 24.09.2011р. мало бути витрачено 19\~742 грн. (а.с. 16 копія рахунку). Оскільки дані витрати позивачкою не понесені та не можуть бути віднесені до майбутніх витрат у відповідності до вимог частини 2 ст.185 СК України, оскільки стосуються минулого проміжку часу, у зв*язку з чим в цій частині позовних вимог суд вважає за необхідне відмовити. В путівці №3027 ТОВ «Міжнародна клініка відновного лікування» вказано, що вартість лікування [PERSON], 04.03.2001р. народження в м.Трускавець в період часу з 31.10.2007р. по 12.11.2007р. становить 9\~622 грн. (а.с. 18 копія путівки). А в путівці №1295 «Міжнародна клініка відновного лікування» вказано, що вартість лікування [PERSON], 04.03.2001р. народження в м.Трускавець в період часу з 03.06.2009р. по 15.06.2009р. становить 5 380 грн. (а.с. 17 копії путівки). У зазначених вище путівках №3027 і №1295 не вказано безпосередньо про сплату визначених в них сум на лікування позивачкою, але суд визнає цю обставину встановленою у відповідності до вимог частини 1 ст.61 ЦПК України, оскільки відповідач фактично не заперечував понесення позивачкою цих витрат, а обґрунтовував заперечення позову в цій частині тим, що ці кошти позивачка отримала з їх спільного сімейного бюджету, який фактично поповнювався на час їх шлюбу за рахунок його особистих грошових вкладень. Приймаючи до уваги, що позовні вимоги згідно путівки №3027 виходять за межі трирічного строку позовної давності, позивачка не просить поновити їй встановлений законом строк і не вказує на поважність причин його пропуску, суд вважає за необхідне в цій частині позовних вимог відмовити у зв*язку з пропуском строку позовної давності на їх заявлення в суді. Щодо коштів по путівці №1295, суд вважає за необхідне вказати про наступне. Як встановлено судом у відповідності до частини 3 ст.61 ЦПК України, сторони проживають окремо і не ведуть спільного господарства з листопада 2009р. Тобто, станом на червень 2009р. сторони відповідно проживали разом та вели спільне господарство. У відповідності до частини 1 ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). З правового змісту даної норми права випливає, що посилання відповідача і його представника на те, що позивачка за час шлюбу не працювала, юридичного значення не має. А згідно частини 2 ст.61 СК України, об*єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Оскільки кошти в сумі 5\~380 грн. витрачені позивачкою за рахунок сімейного бюджету, виходячи з правила рівності часток подружжя у спільному майні відповідно до вимог ст.70 СК України, рівності прав та обов*язків батьків щодо своїх дітей, враховуючи усі істотні обставини справи щодо майнового стану відповідача, його житлових умов, стану здоров*я, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ? частину зазначеної вище суми, а саме: 2\~690 грн., задовольнивши позовні вимоги в цій частині. Наполягання представника відповідача на допиті свідків щодо встановлення джерела коштів, витрачених позивачкою на лікування дитини, суд визнав неналежним і недопустимим доказом в даному спірному випадку, оскільки у відповідності до вимог ст.ст. 60, 61 СК України вирішальне значення для визначення грошових коштів як об*єкта спільної сумісної власності подружжя є лише перебування сторін у шлюбі та ведення спільного господарства, а показаннями свідків обставини виникнення спільної сумісної власності у осіб за законом не можуть бути спростовані. Інші письмові докази, які за клопотання представника відповідача приєднані до матеріалів справи, правового значення для вирішення даного спору не мають. Крім цього, на підставі ст.88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню з врахуванням часу подання даного позову до суду, 51 грн. судового збору і 120 грн. витрат на ІТЗ розгляду справи на користь держави.

Outcome: partial