Jurisdiction: civil
Date: 2012-01-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду і просить визнати за нею право власності на домоволодіння, що розташоване за адресою: м. Донецьк, вул. Калініна, буд. 250, в порядку набувальної давності після смерті [PERSON], що помер 18.12.1994 року, мотивуючи тим, що на підставі договору на право забудови вільної земельної ділянки, виданого 10 січня 1947 року Відділом комунального господарства м. Сталіно, [PERSON] належить домоволодіння, що розташоване за адресою: м. Донецьк, вул.. Калініна, буд. 250. Рішенням виконкому Куйбишевської районної ради народних депутатів м. Донецька від 25.04.1990 року затверджений акт прийому до експлуатації вищевказаного домоволодіння. З часу забудови будинку у ньому мешкала родина [PERSON], що складалась з трьох осіб, а саме з [PERSON], його дружини [PERSON] (бабусі позивачки) та їх сина [PERSON] (батько позивачки). 24.05.1974 року померла бабуся позивачки [PERSON], що постійно мешкала у вказаному будинку. У 1981 році родина позивачки вселилась до спірного домоволодіння разом зі своєю родиною у якості членів сім’ї [PERSON], у 1983 році позивачка разом з чоловіком зі згоди [PERSON] збудували житловий будинок Б-1, оскільки будинок А-1 був ветхий, без фундаменту. 18.12.1994 року [PERSON] помер. Після його смерті залишилось спадкове майно, що складалось з вказаного домоволодіння. Спадкоємців у [PERSON]М немає. Після його смерті у спірному домоволодінні залишилась мешкати позивачка з родиною. Позивачка несе усі витрати по утриманню будинків А-1 та Б-1. Таким чином, вважає, що набула право власності на вказані домоволодіння за набувальною давністю. Позивачка у судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити у повному обсязі, вказала, що у вказаному домоволодінні вона разом з родиною мешкає з 1983 року, зі згоди [PERSON] вона разом з чоловіком збудували житловий будинок Б-1, з [PERSON] вони мешкали однією сім’єю, після його смерті вона несе всі витрати по утриманню будинків. Спадкоємців після смерті [PERSON] не має. Збудовані домоволодіння були прийняті до експлуатації державної комісією райвиконкому при житті [PERSON] за його заявою ще в квітні 1990 р., але не було зареєстровано в БТІ після цього, оскільки Представник позивача – адвокат [PERSON] у судовому засіданні вважала позов таким, що підлягає задоволенню, посилаючись на те, що у відповідності до ст. 344 ЦК України позивачка набула право власності за набувальною давністю. Представник відповідача до судового засідання не з’явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином відповідно до вимог чинного законодавства, причини неявки суд не повідомив. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав та вказав, що він разом з позивачкою перебуває у зареєстрованому шлюбі, у 1983 році переїхав разом з нею до спірного будинку, додав, що вони збудували новий будинок, несуть всі витрати по утриманню будинків, та постійно мешкають у спірному будинку з часу їх переїзду. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, допитавши свідків [PERSON] та [PERSON], приходить до таких висновків. Відповідно до договору про право забудови вільної земельної ділянки від 10 січня 1947 року відділом комунального господарства м. Сталіно, [PERSON]М, належить домоволодіння, що розташоване за адресою: м. Донецьк, вул. Калініна, буд. 250. Згідно акту прийому персональних документацій Куйбишевського районного виконавчого комітету ради народних депутатів м. донецька від 1990 року, оглянуте домоволодіння літ. А-1, що належить [PERSON] та розташоване за адресою: м. Донецьк, вул. Калініна, буд. 250. Рішенням Куйбишевської районної ради народних депутатів від 25.04.1990 року затверджений акт прийому до експлуатації будинків А-1 та Б-1 за адресою: м. Донецьк, вул. Калініна, буд. 250: житловий будинок А-1 житловою площею 38 м.кв, загальною 56,2 м.кв; житловий будинок Б-1, житловою площею 34,6 м.кв, загальною 56,3 м. кв. Встановлено, що [PERSON] перебував у цивільному шлюбі з [PERSON], що є бабусею позивачки, та вони постійно мешкали у спірному будинку за адресою: м. Донецьк вул. Калініна, буд. 250. Відповідно до копії домової книги за адресою: м. Донецьк, вул. Калініна, буд. 250, були зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON]. [PERSON] померла 24.05.1974 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-НО № 427630, виданим 25.05.1974 року, яка постійно мешкала у м. Донецьку по вул. Калініна, буд. 250. Встановлено, що у 1981 році сім’я позивачки вселилась до домоволодіння, за адресою: м. Донецьк, вул. Калініна, буд. 250, як члени сім’ї [PERSON]. У судовому засіданні встановлено, що у 1983 році зі згоди [PERSON] позивачка разом зі своїм чоловіком [PERSON] збудували житловий будинок Б-1. Згідно копії технічного паспорту на домоволодіння № 250 по вул. Калініна у м. Донецьку від 04.11.2011 року, на земельній ділянці за адресою: м. Донецьк, вул. Калініна, буд. 250, розташовані : житловий будинок літ. А-1, житловий будинок літ. Б-1, прибудова літ. б, ганок літ. б1, погреб літ. б2, сараї літ. Г, Д, Е, Ж, вбиральня літ. В, душ літ. К. Рішенням виконкому Куйбишевської районної ради м.Донецька від 25.04.90 р. № 241/8, після розгляду заяви [PERSON], затверджений акт прийому в експлуатацію будинків А-1 та Б-21 за адресою: м.Донецьк-60, вул.Калінінина, 250. В судовому засіданні встановлено, що при своєму житті [PERSON] не отримав у встановленому законом порядку свідоцтво про право власності на своє ім’я. [PERSON] помер 18.12.1994 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть І-НО № 012922, виданого 22.12.1994 року, що постійно мешкав за адресою: м. Донецьк, вул. Калініна, буд. 250, після його смерті залишилось спадкове майно, а саме, вказане домоволодіння. Відповідно до повідомлення П’ятої донецької державної нотаріальної контори від 13.12.2011 року № 689/0116, після смерті [PERSON], що помер 18.12.1994 року та [PERSON], що померла 24.05.1974 року спадкові справи відсутні. У відповідності до 346 п.11 ЦК України не попускається після смерті власника реєстрація правовстановлюючих документів на право власності. Встановлено, що після смерті [PERSON] у спірному домоволодінні залишились мешкати позивачка та її сім’я, яка складається з чотирьох осіб, позивачка несе всі витрати по утриманню спірних будинків, що підтверджується договорами про надання комунальних послуг на ім’я позивачки та копіями єдиних розрахункових книжок платежів за житлово – комунальні послуги та електроенергію. Факт того, що позивачка разом з родиною мешкали як члени сім’ї [PERSON] за адресою: м. Донецьк, вул. Калініна, буд. 250 з 1981 року також підтверджується поясненнями допитаних у судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON], які підтвердили і факт безперервного проживання позивачки у вищевказаному домоволодінні і після смерті [PERSON] Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 344 ч. 1 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). В судовому засіданні встановлено, що позивачка постійно мешкала у домоволодінні № 250 по вул. Калініна у м. Донецьку разом з [PERSON] та після його смерті, несе всі витрати пов’язані з утриманням домоволодіння, що підтверджується договорами про надання комунальних послуг та копіями єдиних розрахункових книжок на сплату комунальних послуг, тобто після смерті [PERSON] володіє належним йому майном. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до прикінцевих та перехідних положень, а саме п. 8 ЦК України, правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності ЦК України, тобто з 01.01.2001 р. Таким чином, з вище викладеного вбачається, що позивачка відкрито, безперервно володіє домоволодіннями, що розташовані за адресою: м. Донецьк, вул. Калініна, буд. 250, більше ніж десять років. У зв’язку з вище викладеним, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача щодо визнання за нею права власності на домоволодіння № 250 по вул. Калініна у м. Донецьку є такими, що засновані на законі та підлягають задоволенню. На підставі ст.ст. 319, 328, 344 ЦК України,

Outcome: approved