Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-22 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»звернулося до суду з позовом, який уточнили до відкриття провадження по справі, до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, вказуючи, що 14.06.1995 р. між Державним спеціалізованим комерційним ощадним банком України в особі Індустріального відділення № 7995, правонаступником якого є АТ «Ощадбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, згідно з умовами якого, банк зобов»язався надати їй кредит у розмірі 1100 грн. строком до 2 р. з розрахунку 100% річних на невідкладні потереби. Відповідно до умов кредитування з [PERSON] також було укладено строкове зобов»язання позичальника, яким передбачено строки погашення кредиту починаючи з 14.07.1995 р. Відповідно до п. 5 договору строк його дії встановлено строк з дня укладення до повного повернення кредиту та отримання банком усіх належних йому кредитів та штрафів. Свої зобов»язання банк виконав в повному обсязі, а [PERSON] свої зобов»язання виконує неналежним чином. Крім того, згідно з договором поруки від 13.06.1995 р. зобов»язання відповідати перед банком за виконання зобов»язань боржником [PERSON] прийняла на себе [PERSON] Відповідачі неодноразово повідомлялися про необхідність виконання зобов»язань, однак до цього часу заборгованість не погашена. Просять стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість по кредитному договору , з якої : по кредиту - 910 грн., відсотки –1291 грн. 37 коп., а також сплачені ними судовий збір та витрати на ІТЗ у розмірі 51 грн. та 120 грн. відповідно. В судовому засіданні представник відповідача по дорученню [PERSON] позов підтримала , посилаючись на вищевказані обставини. Пояснила, що строк звернення до суду ними не пропущено, оскільки договором встановлено строк виконання зобов»язань відповідачами до повного повернення кредиту, а пункт 2.3 договору, де передбачено строк повернення кредитних коштів - це кінцева дата закінчення строку користування кредитними коштами відповідачкою [PERSON] Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з»явилася, про місце і час розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить поштове повідомлення. Про причини неявки суд не повідомила, заперечення на позов не надала. Відповідачка [PERSON], місце реєстрації якої невідомо, про місце і час розгляду справи повідомлена належним чином шляхом оголошення в пресі. Про причини неявки суд не повідомила, заперечення на позов не надала. Вислухавши представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню по наступним підставам. Так, відповідно до кредитного договору № 1471622 від 14.06.1995 р. та строкового зобов»язання від 14.06.1995 р. Індустріальне відділення Сбербанку та [PERSON] уклали договір згідно з з п.п. 1.1., 2.3 , 2.4, якого банк надав [PERSON] суду у розмірі 110 000 000 крб., строком до 2 років із розрахунку 100 % на невідкладні потреби, а [PERSON] зобов»язалася провести остаточне погашення кредиту до 14.06.1997 р. Згідно з п. 5 договору, строк дії договору встановлюється з дня його укладення до повного повернення кредиту , а також отримання банком всіх відсотків та неустойки ( а.с. 15, 26). Згідно з уточненим розрахунком суми боргу по кредитному договору, розмір заборгованості [PERSON] по кредиту склав 910 грн., по відсотках - 1291 грн. 37 коп. ( а.с. 17-25). Згідно з договором поруки від 13 червня ( рік не зазначено) [PERSON] зобов»язалася відповідати перед банком за виконання зобов»язань [PERSON] ( а.с. 27). -2- Відповідно до ст..ст. 525,526 ЦК України одностороння відмова від зобов»язання або зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст..ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов»язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов»язання ( неналежне виконання). У разі порушення зобов»язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов»язання внаслідок односторонньої відмови від виконання зобов»язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, зміна умов зобов»язання, сплата неустойки, відшкодування збитків. Згідно з ч. ч. 1,2 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов»язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов»язання відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ст.. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов»язання. Відповідно до ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч.4 ст. 559 ЦК України , порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов»язання не пред»явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов»язання не встановлений, або встановлений моментом пред»явлення вимоги, порука припиняється , якщо кредитор не пред»явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно до ст..ст. 71,75 ЦК України 1963 р. загальний строк для захисту права за позовом особи , право якої порушено ( позовна давність) встановлюється в три роки. Позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін. Таким чином, судом встановлено, що 14.06.1995 р. між позивачем та [PERSON] було укладено договір про надання кредиту на невідкладні потреби у розмірі 1100 грн. 00 коп., встановлено строк остаточного погашення кредиту до 14.06.1997 р. зі сплатою 100 % за користуванням кредитними коштами , згідно з яким [PERSON] отримала кредитні кошти у вказаному розмірі та зобов»язалася здійснювати погашення кредиту щомісячними платежами , однак свої зобов»язання відповідачка виконувала неналежним чином, не вносила платежі у строки і розмірах встановлених договором, чим істотно порушили його умови, і внаслідок чого станом на 15.06.1997 р. у неї утворилася заборгованість у розмірі 2013 грн. 37 коп.,в тому числі : 910 грн. 00 коп. заборгованості за кредитом, 1291 грн. 37 коп. – по відсоткам за користування кредитом, а [PERSON] взяла на себе зобов»язання перед позивачем відповідати по борговим зобов»язанням [PERSON] щодо повернення кредиту та сплати відсотків за його користування . Разом з тим, п. 2.3 кредитного договору від 14.06.1995 р., укладеного з [PERSON] встановлено строк остаточного погашення кредиту – 14.06.1997 р., [PERSON] у вказаний строк погашення кредиту здійснено не було, чим порушено умови договору , а у відповідача з вказаного часу виникло право вимоги до останньої щодо повернення кредитних коштів. Однак, позивачем в строки, встановлені ст.ст. 71,75 ЦК України ( 1963 р.), які підлягають застосуванню у даному випадку, вимоги до [PERSON] у судовому порядку заявлені не були, позов пред»явлено лише 30.08.2011 р., чим пропущено вказані строки на звернення до суду і питання про їх поновлення не ставиться, тому в цій частині позов задоволенню не підлягає. Також, заборгованість по кредитному договору не підлягає стягненню з [PERSON], оскільки в договору поруки не вказано рік його укладення, не зазначено по якому саме договору поручитель поручилася перед банком за виконання [PERSON] свого обов'язку, а -3- дата поручительства ( 13.06.) передує даті укладення договору між позивачем та [PERSON] ( 14.06.), хоча поручительство може слугувати засобом забезпечення тільки існуючого зобов»язання боржника. Крім того, позивачем також пропущено строки на звернення до суду з вимогами до поручителя [PERSON] , оскільки позичальником [PERSON] не проведено погашення кредиту станом на 15.06.1997 р., тобто станом на вказану дату у позичальника виникло право вимоги до поручителя, однак вимога про погашення заборгованості [PERSON] направлена банком лише 02.12.2010 р. ( а.с. 33), тому в цій частині позивачем також пропущено строк звернення до суду, питання про поновлення якого не ставиться. При таких обставинах, позовні вимоги до [PERSON] ( [PERSON]М.) задоволенню також не підлягають. Твердження позивача щодо дії строку кредитного договору до повного виконання відповідачами своїх зобов»язань суд до уваги не приймає, оскільки це положення не відповідає вимогам ст. 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати . Кредитним договором встановлено строк остаточного погашення кредиту - 14.06.1997 р., тому право вимоги до відповідачів у позивача виникло 15.06.1997 р., а строки на звернення до суду ним були пропущені без поважних причин. Понесені позивачем судові витрати стягненню з відповідачів також не підлягають. На підставі ст.ст.252, 525, 526, 553, 554,559, 610,611,612,625, ЦК України , ст.ст. 71,75 ЦК України ( 1963 р.) та

Outcome: dismissed