Jurisdiction: civil
Date: 2011-08-03 00:00:00

У травні 2011 року [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини. Вимоги обґрунтовувала тим, що 27 березня 2006 року помер її дідусь [PERSON], який все своє майно заповів їй . Про заповіт вона дізналась випадково лише у березні 2011 року. Ні нотаріальна контора ні дружина спадкодавця, яка прийняла спадщину за законом, не повідомили її про інснування заповіту. Спадкове майно складається з - Ѕ частини житлового будинку у смт. Седнів по вул.. Казки А , 39 Чернігівського району. Згоди на прийняття нею спадщини в даний час відповідачка не надає. Рішенням суду, яке оскаржується, у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено. В апеляційній скарзі позивачка просить скасувати зазначене рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення з задоволенням її вимог у повному обсязі, визначити додатковий строк для неї для прийняття спадщини у три місяці з дня набрання рішенням законної сили. Доводами апеляційної скарги є посилання на неповне зясування судом першої інстанції всіх обставин справи та порушення вимог процесуального закону, зокрема, апелянт вважає, що суд безпідставно надав переваги доказам відповідача, не мотивувавши підстави відхилення доказів, наданих позивачкою. Письмових заперечень на скаргу не надходило. Заслухавши суддю доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом першої інстанції встановлено і не оспорюється сторонами, що 27.03.2006 року помер дідусь позивачки [PERSON] - [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді Ѕ частини будинковолодіння за адресою смт. Седнів, вул.. Казки А, 39 . [PERSON] 05.07.2004 року склав на [PERSON] заповіт на все майно, що буде належати йому на день смерті. Проте, спадщина у вигляді Ѕ частини будинковолодіння за адресою смт. Седнів, вул.. Казки А, 39 була прийнята спадкоємицею за законом дружиною померлого [PERSON], про що їй видано свідоцтво про право власності на спадкове майно. [PERSON] у визначений ст. 1270 ЦК України строк в нотаріальну контору за прийняттям спадщини за заповітом не звернулась . Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] суд першої інстанції визнав доведеним у судовому засіданні факт поінформованості позивачки про існування заповіту [PERSON] на її імя ще з липня 2004 року та виходив з того, що доказів поважності причини пропуску строку звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини позивачкою не надано. Проте, такий висновок суду не ґрунтується на повно та всебічно зясованих обставинах, а рішення ухвалене без дотримання вимог ст. 212, 215 ЦПК України. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду має бути законним та обґрунтованим, тобто, ухвалене з дотриманням всіх вимог цивільного судочинства, з дотриманням закону та на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються , як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Саме цих вимог закону не дотримано судом першої інстанції. Апеляційним судом, на підставі доказів, наданих позивачкою та досліджених апеляційним судом відповідно до ч. 2 ст. 303 ЦПК України, а саме, запису в амбулаторній карті хворої [PERSON] № 140288 та довідки Центральної Чернігівської районної лікарні від 02.08.2011 року встановлено, що в період з 10 по 30 липня 2004 року [PERSON] мала травматичне пошкодження звязок правого колінного суглоба, в т.ч. з 12.07.2004 року перебувала на стаціонарному лікуванні. Отже, покази свідка [PERSON] про те, що [PERSON] на одному із сімейних свят, коли вони збирались всі разом у смт. Седнів, дізналась про існування заповіту вже у липні 2004 року через деякий час після його складання, спростовані зазначеними письмовими доказами. Посилаючись на покази свідка [PERSON] суд не дав йому критичної оцінки з врахуванням того факту, що зазначений свідок може мати певну зацікавленість у результатах вирішення спору, оскільки є сином іншого спадкоємця спірного майна за законом, не враховано, що даний свідок не зміг назвати яка ж конкретно сімейна подія зібрала всіх за сімейним столом разом з [PERSON] у липні 2004 року в день повідомлення її про заповіт. В той же час, жодних мотивів, з яких відхилено докази позивачки про те, що вона дізналась про існування заповіту при конкретних обставинах лише у березні 2011 року, у рішенні не наведено. Зазначене свідчить, що оскаржуване рішення ухвалене судом першої інстанції з порушенням ст. 212,215 ЦПК України, що і призвело до помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Враховуючи, що суду не надано жодних належних, допустимих та достовірних доказів на спростування тверджень [PERSON] про те, що про заповіт їй стало відомо лише у березні 2011 року, також враховуючи, що покази свідків, які підтвердили в суді даний факт, залишились не спростованими, апеляційний суд приходить до висновку, що позов про визначення додаткового строку на прийняття спадщини підлягає задоволенню. Незнання спадкоємця про існування відносно нього заповіту є достатньою підставою вважати, що строк для прийняття спадщини, встановлений ст. 1270 ЦК України пропущений ним з поважних причин. Отже, виходячи з приписів ст. 1272 ЦК України , вимога про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, є обґрунтованою. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 309 ЦПК України, апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення у якщо буде встановлено невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Outcome: approved