Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-25 00:00:00

Постановою Господарського суду Львівської області від 27.03.2009 р. у справі № 8/8 про банкрутство ВАТ "Львівський дослідний нафтомаслозавод" було введено процедуру ліквідації ВАТ "Львівський дослідний нафтомаслозавод" та ліквідатором призначено арбітражного керуючого [PERSON] Згідно з вимогами ч.1 ст.25 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутомна ліквідатора покладено повноваження по пред'явленню до третіх осіб вимог щодо повернення дебіторської заборгованості банкруту. Відповідно до витягу з протоколу засідання правління ВАТ Львівський дослідний нафтомаслозавод№6 від 17.05.2006р. (далі - ВАТ ЛДНМЗ, позикодавець) для внесення оплати за пайову участь у будівництві квартири вирішено надати фінансовому директору ВАТ [PERSON] позику в розмірі 25 тис. грн. (двадцять п'ять тисяч грн.). Згідно до договору позики б/н від 16 червня 2006р., укладеним між [PERSON] та ВАТ Львівський дослідний нафтомаслозавод" позичальнику було надано позику в розмірі 25 тис. грн. (двадцять п'ять тисяч грн. 00 коп.) зі строком виплати до 10 липня 2011р. Відповідно до п.3 Договору відбувалося часткове погашення позичальником позики шляхом вирахування із заробітку позичальника-працівника Згідно до додаткової угоди б/н від 08.06.2007р. до Договору сторони погодили викласти пункт 4 Договору в наступній редакції: Позичальник зобов'язується непогашену частину боргу по договору позики виплачувати щомісяця по 420,00 грн. до повного погашення позики. Проте, всупереч умовам договору пизичальник не виконав взятих на себе зобовязань по погашенню боргу по договору позики. Так, станом на жовтень 2011року, загальна сума непогашеної заборгованості позичальника по договору становить 9646,04 грн., а тому просить стягнути цю суму з відповідача, а також понесені судові витрати в сумі 216,46 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав з підстав, викладених в позовній заяві, просить позов задоволити . Відповідач позову не визнав, пояснив суду, що вимоги позивача в частині стягнення 6720 грн. боргу не підлягають до задоволення, зважаючи на наступне. Так, 16.11.2005 року його було прийнято на роботу до ВАТ Львівський дослідний нафтомаслозаводна посаду радника голови правління згідно до наказу №93 від 16.11.2005р. 01.01.2006 року відповідно до наказу №104 від 27.12.2005 року його було переведено на посаду фінансового директора ВАТ Львівський дослідний нафтомаслозавод. Дійсно, згідно до договору позики б/н від 16 червня 2006р., що було укладено між ним та ВАТ Львівський дослідний нафтомаслозавод, йому було надано позику в розмірі 25 тис. грн. зі строком виплати до 10 липня 2011р. Відповідно до п.3 згаданого договору позики було передбачено вирахування із його заробітку, починаючи із 03липня 2006 року суми, затверджені у строковому зобов'язанні, щомісяця до повного погашення позики. В пункті 4 договору позики зазначалося: У випадку якщо трудовий договір Позичальника з ВАТ Львівський дослідний нафтомаслозаводбуде припинено (розірвано) незалежно від причини розірвання, Позикодавець утримує непогашену частину позики із заробітку, що видається Позичальнику в остаточний розрахунок. У разі недостатності коштів, що належать до виплати в остаточний розрахунок для погашення позики, залишок непогашеної позики Позичальник зобов'язується внести до каси підприємства у 3-денний строк після отримання розрахунку. Відповідно до наказу №45 від 30.05.2007р. його було звільнено з роботи в зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці згідно ст.40 КЗпП України. Після утримання позикодавцем непогашеної частини позики із заробітку, що мала би бути видана йому в остаточний розрахунок, сума його боргу складала 9646,04 грн. Згідно до додаткової угоди б/н від 08.06.2007р. до договору позики згаданий пункт 4 договору викладено в іншій редакції: Позичальник зобов'язується непогашену частину боргу по договору позики виплачувати щомісяця по 420,00 (чотириста двадцять гривень 00 копійок) до повного погашення позики. Зважаючи на викладене, сторони договору змінили порядок розрахунків згідно договору позики та передбачили сплату позичальником боргу по 420 грн. щомісяця починаючи з червня 2007 року. Однак, в силу фінансових труднощів, оплатити борг йому не вдалося. В частині 1 статті 261 ЦК України зазначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позивач кожного наступного місяця довідувався про порушення свого права у зв'язку з несплатою ним боргу у розмірі 420 грн. за попередній календарний місяць, а тому просить застосувати позовну давність та в задоволенні позову відмовити. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи із наступних міркувань. Матеріалами справи встановлено і сторонами не оспорюється, що 16.06.2006 року між [PERSON] та ВАТ Львівський дослідний нафтомаслозаводбуло укладено договір позики б/н, відповідно до якого [PERSON] було надано позику в розмірі 25000 грн. зі строком виплати до 10 липня 2011 року. Відповідно до п.3 Договору відбувалося часткове погашення позичальником позики шляхом вирахування із заробітку позичальника-працівника. Судом встановлено, що відповідно до наказу №45 від 30.05.2007 року [PERSON] було звільнено з роботи у звязку зі змінами в організації виробництва і праці згідно ст. 40 КЗпП України. 08.06.2007р. між [PERSON] та ВАТ Львівський дослідний нафтомаслозавод було укладено додаткову угоду до Договору, де сторони погодили викласти пункт 4 Договору в наступній редакції: Позичальник зобов'язується непогашену частину боргу по договору позики виплачувати щомісяця по 420,00 грн. до повного погашення позики. В силу зобов'язання одна особа (боржник) зобов'язана на користь іншої особи сплатити гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст. 509 ЦК України). Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається (ст. 525 ЦК України). Зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до договору (ст. 526 ЦК України). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання (ст. 625 ЦК України). З матеріалів справи вбачається, що заборгованість відповідача по договору позики б/н від 16.06.2006 року станом на день винесення рішення становить 9646,04 грн. Що стосується вимоги позивача про застосування позовної давності, то суд вважає, що така задоволенню не підлягає, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до ст.256 ЦПК України позовна давність це строк в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч.5 ст.261 ЦПК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до п.1 Договору позики від 16.06.2006 року кінцевим строком виплати боргу є 10 липня 2011 року, а тому саме з цього часу починається перебіг терміну позовної давності. При таких обставинах, суд вважає, що позов слід задоволити, стягнувши в відповідача в користь позивача 9646,04 грн. боргу та 216,46 грн. документально підтверджених понесених судових витрат. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: approved