Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Першотравенської міської ради Дніпропетровської області про визнання права користування житловим приміщенням. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що його батько, [PERSON], за життя згідно рішення виконкому Першотравенської міської ради №159 від 24 травня 2000 року, отримав квартиру [ADDRESS]. Він як син був внесений до списку осіб, які вселяються на жилу площу. На той час його мати вже з батьком не спілкувалася, шлюб між батьками було розірвано. Батько зазначив його в ордері так як мав намір зареєструвати його за зазначеною вище адресою, та залишити квартиру у майбутньому йому. Свої наміри батько не здійснив так як за життя зловживав спиртними напоями. 04 серпня 2011 року [PERSON] вбили. При зверненні до виконкому про видачу на його ім'я ордеру на займане приміщення, як члена сім'ї померлого наймача, йому відмовили через те, що він не був зареєстрований за адресою померлого наймача і не проживав разом із ним, і в нього немає права на користування зазначеним приміщенням, що і стало перешкодою для оформлення його права користування та подальшої приватизації зазначеного житлового приміщення. На теперішній час він проживає в [INFO] в старенькій хаті своєї бабусі, власного житла не має. Позивач прохає суд у відповідність до ст.64 ЖК України визнати за ним –[PERSON], [INFO], право на користування житловим приміщенням –квартирою №5 в будинку №23 по вул.Чайковського м.Першотравенська Дніпропетровської області, з подальшим правом приватизації. У судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та прохав суд їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнала та пояснила, що квартира [ADDRESS] до комунальної власності територіальної громади м.Першотравенська. 18 липня 2000 року виконавчим комітетом Першотравенської міської ради депутатів було видано ордер №17645 серія ОВГ [PERSON], в якому було зазначено, що позивач належить до осіб, які вселяються по ордеру на жилу площу. З липня 2000 року по теперішній час [PERSON] у спірну квартиру не вселився, там ніколи не проживав та не був зареєстрований, а відповідно не має права користування квартирою №5 в будинку №23 по вул.Чайковського. Прохає суд в задоволенні позовної заяви [PERSON] відмовити. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та обставини. Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об’єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв’язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Стаття 47 Конституції України та ст. 9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користування інакше ніж з підстав і в порядку визначеним законом. Право на повагу до житла гарантує і ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання, а також має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом (ст.ст.29, 310 ЦК України ). Статтею 53 ЖК України передбачено, що жилі приміщення в будинках громадського житлового фонду надаються громадянам за спільним рішенням органу відповідної організації та її профспілкового комітету з наступним повідомленням виконавчого комітетові міської [PERSON] народних депутатів. На підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської [PERSON] народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення (стаття 58 ЖК України). 18 липня 2000 року на підставі рішення виконкому Першотравенської міської ради депутатів №159 від 24 травня 2000 року [PERSON] було надано ордер №17645 серія ОВГ на сім'ю з двох чоловік ( син [PERSON]) та дозволено зайняти в будинку №23 по вул.Чайковського однокімнатну квартиру №5. Ордер дійсний на вселення протягом десяти днів. [PERSON] відповідно до витягу з фінансово-особового рахунку зареєструвався за адресою м.Першотравенськ вул.Чайковського, 235 11 грудня 2000 року, знятий з реєстрації 04.08.2011 року у зв'язку зі смертю. Факт смерті [PERSON] підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-КИ № 413808 виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Першотравенського міського управління юстиції у Дніпропетровській області 08 серпня 2011 року. Спірна квартира по вул.Чайковського, 235 перебуває у комунальній власності територіальної громади м.Першотравенська Дніпропетровської області, та за рішенням виконавчого комітету Першотравенської міської ради від 18 січня 2012 року №9 включена до числа службових квартир виконавчого комітету Першотравенської міської ради. В ході судового розгляду встановлено, що хоча позивач [PERSON] і був зазначений в ордері, як член сім'ї, але своїм правом на вселення в спірну квартиру не скористався, в квартирі з 2000 року по теперішній час не проживав, витрат по її збереженню не ніс. Зареєстрований та фактично проживає в [INFO]. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до виконавчого комітету Першотравенської міської ради Дніпропетровської області про визнання права користування житловим приміщенням задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed