Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що відповідач є батьком немонолітного [PERSON], [INFO]; мати дитини [PERSON] померла 02.10.2007 р. та рішенням виконкому Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради від 16.11.2007 р. [PERSON] - позивача у цій справі було призначено опікуном дитини. Як зазначається позивачем при зверненні до суду, за весь відбування відповідачем покарання, дитина мешкала разом із бабусею (опікуном), яка виховувала дитину, матеріально її забезпечувала, утім, після звільнення відповідача з місць позбавлення волі останній не цікавиться долею дитини, не приймає участі в її матеріальному забезпеченні, не цікавиться його навчаннями, успіхами тощо, та весь час онук мешкає разом із бабусею що й стало приводом для цього звернення до суду. У судовому засіданні позивач підтримала вимоги позову повністю, надала пояснення, аналогічні викладеним, та просила суд повністю задовольнити поданий позов. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У судове засідання відповідач, який був повідомлений належним чином про розгляд справи, не зявився, причини неявки суду не повідомив та не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання заперечень проти позову, у звязку з чим суд у порядку ч. 1 ст. 224 ЦПК України та за згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача та дослідивши докази, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю, виходячи з наступного. Як було встановлено судом, [PERSON] народився 12.04.1996 р. та його батьками є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 р. та яка набула чинності для України 27.09.1991 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та за ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Як було встановлено судом, неповнолітній [PERSON] проживає разом із бабусею [PERSON], яку було призначено його опікуном, оскільки матір дитини [PERSON] (шлюб із [PERSON] було укладено 27.09.2003 р.) померла 02.10.2007 р., а батько дитини було засуджено до позбавлення волі на 5 років за вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 24.10.2006 р., та саме бабуся дитини опікується неповнолітнім, виховує останнього, забезпечуючи дитину усім необхідним для навчання та проживання, про що свідчать наявні у матеріалах справи письмові докази. Разом з тим, відповідно до висновку комісії з питань захисту прав дитини Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради від 07.09.2010 р. позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] є доцільним; розглядаючи дане питання на відповідному засіданні комісія також встановила, що вихованням дитини займається опікун [PERSON], яка належним чином виховує неповнолітнього [PERSON]; в окремій заяві [PERSON] не заперечував проти ухваленні рішення про позбавлення його батьківських прав відносно [PERSON] Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Оскільки обовязок щодо виховання дитини є безумовним, виникає в результаті народження дитини з моменту її народження та покладається законом рівною мірою на обох батьків, а також враховуючи те, що батько дитини відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, вбачаються правові підстави для ухвалення рішення про позбавлення її батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] За ст.ст. 180, 182, 183 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, а розмір щомісячних аліментів визначається судом і в жодному разі не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України. Згідно ст. 181, ч. 1 ст. 191 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу батьків, починаючи від дня пред`явлення позову. Оскільки обовязок по утриманню дитини є безумовним, виникає в результаті народження дитини з моменту її народження та покладається законом рівною мірою на обох батьків, не пов'язаний із матеріальним становищем особи, до якої заявлено матеріально-правову вимогу про стягнення аліментів, вбачаються усі підстави для присудження на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини у заявленому у позові розмірі. Разом з тим, при розвязанні вимоги про стягнення аліментів судом враховується стан здоров'я та матеріальне становище дитини, яка є неповнолітньою, мешкає разом із бабусею, потребує утримання тощо. Вирішуючи в обовязковому порядку на виконання ст. 215 ЦПК України питання про розподіл судових витрат, суд виходить з того, що при подачі позову позивачем було належним чином оплачено судові витрати, у звязку з чим, зважаючи на те, що на виконання ч. 1 ст. 88 ЦПК України, відповідно до якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача на користь позивача підлягають присудженню до стягнення сплачені позивачем при подачі позову судові витрати. Судові витрати, повязані із вимоги про стягнення аліментів підлягають присудженню до стягнення з відповідача і дохід держави на підставі ч. 3 ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved