Jurisdiction: civil
Date: 2012-02-21 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом до [PERSON] міської ради, треті особи: [PERSON], [PERSON] В судовому засіданні при розгляді справи по суті позивачка [PERSON] свої позовні вимоги підтримала, суду пояснила, що їй на праві власності належали 6/11 частин жилого будинку № 52 по вул.Ломоносова в м.Фастові Київської області. 05 березня 2009 року договором дарування вона подарувала належні їй 6/11 частин вказаного будинку своїй \~дочці [PERSON] Свої позовні вимоги позивачка мотивує тим, що оскільки відчужуючи належні їй 6/11 частин будинку, прибудовану до них в 1984 році кухню вона дочці не дарувала, то ця кухня повинна належати їй. Тому позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] просять суд з наведених у позовній заяві підстав недійсності правочину визнати недійсним як односторонній правочин рішення виконкому [PERSON] міської ради № 139/21 від 28.04.2009 року в частині: надання дозволу проектно-виробничому архітектурно планувальному бюро міста оформити [PERSON] технічну документацію на самовільно прибудовану до належної їй частини будинку по вул.Ломоносова, 52 кухню площею 9,9 кв.м., та надання дозволу КП КОР «[PERSON] МБТІ» включити самовільно прибудовану до будинку кухню площею 9,9 кв.м до загального майна частини домоволодіння № 52 по вул.Ломоносова, що належить [PERSON] Представник відповідача [PERSON] міської ради [PERSON] позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилась, від неї надійшла письмова заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги [PERSON] підтримує. Третя особа [PERSON] та її представник [PERSON] проти позову заперечують, посилаючись на те, що на момент дарування їй позивачкою [PERSON] 6/11 частин жилого будинку самовільно прибудована до цієї частини будинку і належним чином не узаконена кухня до цієї частки не входила і входити не могла, а отримавши частину будинку в дар, вона вже як власник цих подарованих 6/11 частин будинку звернулась до відповідача за дозволом на оформлення самовільних прибудов і реалізувавши цей дозвіл, узаконила самочинну прибудову. Тому просять відмовити позивачці в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Жилий будинок № 52 по вул.Ломоносова в м.Фастові належав на праві спільної сумісної власності відповідачці [PERSON] та її чоловіку [PERSON]. Рішенням [PERSON] міського народного суду від 27.09.1976 року жилий будинок № 52 по вул.Ломоносова в м.Фастові, як спільне майно подружжя, на підставі проведеної судово-технічної експертизи було поділено між позивачкою [PERSON] та [PERSON] в натурі наступним чином. За [PERSON] визнано право власності на 6/11 частин будинку та виділено в її користування: коридор 1-1, площею 7,2 кв.м., (по плану МБТІ від 08.10.2008 року це приміщення кухні 1-2, пл.7,2 кв.м.), комору 1-2, площею 4,10 кв.м., (по плану МБТІ від 08.10.2008 року це приміщення коридору 1-1, пл.4,1 кв.м), кухню 1-3, площею 9,3 кв.м. (по плану МБТІ від 08.10.2008 року це приміщення кімнати 1-3, пл.10,3 кв.м.) та 1/2 частину кімнати 1-5, площею 21,5 кв.м. (по плану МБТІ від 08.10.2008 року це приміщення кімнати 2-3, пл.21,3 кв.м), а також льох "Д", який розташований біля виділеної матері в натурі частини будинку. [PERSON] було залишено в користування та виділено в натурі 5/11 частин будинку, а саме: кімнату 1-4, площею 7,30 кв.м. (по плану МБТІ від 08.10.2008 року це також кімната 1-4, пл. 7,3 кв.м.), 1/2 частину кімнати 1-5, площею 21,5 кв.м. (по плану МБТІ від 08.10.2008 року це приміщення кімнати 2-3, пл.21,3 кв.м), а також сарай, який розташований біля виділеної йому в натурі частини будинку. 11.07.2003 року належні [PERSON] 5/11 частин спірного будинку в порядку спадкування після його смерті перейшли у власність до третьої особи [PERSON] Рішенням виконкому [PERSON] міської ради № 195 від 22.05.1984 року було дозволено головному архітектору міста оформити позивачці [PERSON] технічну документацію на прибудовану веранду до спірного будинку і побудований сарай. Згідно технічного паспорта на спірний будинок від 08.10.2008 року прибудова до будинку а-1, площею 9,9 кв.м (рік побудови 1983) та прибудова а-4, площею 3,6 кв.м. (рік побудови 2007) значаться як самовільні, а побудований сарай як аварійний. 05.03.2009 року належні позивачці [PERSON] 6/11 частин спірного будинку перейшли у власність до третьої особи [PERSON] за договором дарування. Рішенням виконавчого комітету [PERSON] міської ради № 139/21 від 28.04.2009 року «Про оформлення технічної документації [PERSON] на самовільні прибудови, до належної їй частини будинку по вул.Ломоносова, 52» було дозволено проектно-виробничому архітектурно-планувальному бюро міста оформити [PERSON] технічну документацію на самовільно прибудовані до належної їй частини будинку коридор площею 3,6 кв.м. і кухню площею 9,9 кв.м. Також цим рішенням дозволено КП КОР «[PERSON] МБТІ» включити самовільні прибудови до будинку до загального майна частини домоволодіння № 52 по вул.Ломоносова, що належать [PERSON] Також цим рішенням підтверджено, що за самочинне будівництво [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності. Відповідно до змісту ч.4 ст. 358 ЦК України поділ будинку в натурі між власниками і встановлений порядок володіння та користування будинком, здійснений згідно рішення [PERSON] міського народного суду від 27.09.1976 року, є обовязковим \~для особи, яка згодом придбала частку в праві спільної часткової власності. Відповідно до змісту ст. 105 ЦК України (в ред. 1963 р) громадянин, який здійснив прибудову до жилого будинку без встановленого дозволу або без належно затвердженого проекту не в праві розпоряджатися цією частиною будинку (продавати, дарувати, здавати в найм тощо). Відповідно до ч.2 ст. 331 ЦК України (в ред. 2003р) право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що отримавши рішення виконкому [PERSON] міської ради № 195 від 22.05.1984 року про дозвіл головному архітектору міста оформити позивачці [PERSON] технічну документацію на прибудовану веранду до спірного будинку і побудований сарай, остання ним не скористалась і всі необхідні документи для узаконення самовільної прибудови не оформила. Тому на момент укладення позивачкою. [PERSON] 05 березня 2009 року договору дарування [PERSON] належних їй на праві власності 6/11 частин будинку № 52 по вул.Ломоносова, самовільні прибудови до цієї частки не входили і власником цих прибудов в розумінні вимог ст. 331 ЦК України (в ред. 2003р) вона не являлась і не могла укладати щодо них будь-якої угоди, в тому числі і договір дарування. Отримавши в дар 6/11 частин будинку, [PERSON] як власник цих 6/11 частин будинку отримала дозвіл на оформлення самовільних прибудов до належної їй частини будинку. Саме [PERSON] за самочинне будівництво було притягнуто до адміністративної відповідальності, і саме [PERSON] виконала всі передбачені законодавством процедури узаконення самовільного будівництва, реалізувавши наданий оскаржуваним рішенням відповідача дозвіл на таке узаконення. Суд критично відноситься до тверджень позивачки про те, що рішенням виконкому [PERSON] міської ради від 22.05.1984 року до загального майна належної [PERSON] частини домоволодіння було включено приміщення кухні площею 9,9 кв.м., і що саме цим Рішенням виконкому було здійснено державну реєстрацію нерухомого майна, оскільки відповідно до ст.2 ЗУ «Про державну реєстрацію нерухомого майна та прав на них» «державна реєстрація нерухомого майна та прав на них це юридичний акт визнання та підтвердження державою виникнення, обмеження, переходу або припинення прав на нерухоме майно». Юридичним індивідуальним актом вважається офіційний письмовий документ, що породжує конкретні права та обовязки для конкретних субєктів права. Вказаним Рішенням [PERSON] міської ради від 22.05.1984 року виконком лише дозволив головному архітектору міста оформити гр.[PERSON] технічну документацію на прибудовану веранду до будинку і побудований сарай та вирішив «матеріали на гр. [PERSON] за самовільну прибудову до будинку і побудований сарай направити в адміністративну комісію», тим самим визначивши її право на оформлення технічної документації, що само по собі не породжує права власності [PERSON] на прибудову і сарай і не підтверджує здійснення державної реєстрації цього майна. Позивачкою не надано доказів того, що дозволене рішенням [PERSON] міської ради від 22.05.1984 року оформлення технічної документації відбулося у визначеному законом порядку. Той факт, що дозволене рішенням [PERSON] міської ради від 22.05.1984 року оформлення [PERSON] технічної документації на прибудову і сарай не відбулося у визначеному законом порядку підтверджується записами в технічному паспорті на будинок від 08.10.2008 року (складеним за 4 місяці до укладення договору дарування), в якому спірне приміщення площею 9,9 кв.м. зазначене як самовільне, що і було підставою для обдарованої [PERSON] звернутись до відповідача для вирішення питання про набуття права власності на це самовільно побудоване майно. Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до висновків Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» при розгляді справ про визнання право чинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи. Тому суд приходить до висновку про неможливість визнання недійсним за правилами недійсності правочинів документа, який за своїм змістом не є правочином. Вбачається, що рішення № 139/21 виконкому [PERSON] міської ради від 28.04.2009 року не є одностороннім правочином і не може визнаватись судом недійсним з підстав, встановлених законом для визнання недійсними право чинів. Аналізуючи зібрані по справі докази, суд вважає їх достовірними, оскільки вони один одному не суперечать, обєктивно відображають суть справи, а вимоги позивача недоведеними та необгрунтованими.

Outcome: dismissed