Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-19 00:00:00

У жовтні 2010 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що 25 вересня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики відповідно до якого останній взяв у позивачки в борг 38\~750 доларів США, що станом на 13.10.2010 року за курсом НБУ еквівалентно 306\~125 гривень з терміном повернення до 25.09.2007 року. Але відповідач борг до цього часу не повернув, тому просила суд стягнути з відповідача [PERSON] 306\~125 гривень. В подальшому позивачка уточнила свої вимоги та просила стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 487\~801,30 грн., з них: 306\~125 грн. сума основного боргу, 141\~338,90 грн. відсотки за користування позикою, 40\~337,40 грн. відсотки за користування чужими грошовими коштами. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала та просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився. Про день, час та місце слухання справи належним чином повідомлений, причини неявки суду невідомі. Заслухавши пояснення сторін, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Згідно ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч.3 ст. 1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Як вбачається з матеріалів справи, 25 вересня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики відповідно до якого останній взяв у позивачки в борг 38\~750 доларів США з терміном повернення до 25.09.2007 року, що підтверджується договором позики від 25 вересня 2010 року. Але відповідач борг до цього часу не повернув внаслідок чого утворилася заборгованість у сумі 38\~750 доларів США, а також індекс інфляції за весь час прострочення в розмірі 40\~337,40 грн. та відсотків відповідно до ст. 1048 ЦК України в розмірі 141\~338,90 грн. Загальна сума заборгованості [PERSON] за договором позики від 25 вересня 2010 року перед [PERSON] становить 487\~801,30 гривень. Відповідно до ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Ст.530 Цивільного кодексу України визначено, що, якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так як до цього часу борг відповідачем позивачці повністю не повернуто, що стверджується поясненнями позивача, оскільки наявність боргового документа у кредитора свідчить про невиконання зобовязання, тому суд, задовольняє вимоги позивача в сумі 487\~801,30 гривень. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати суд покладає на відповідача. На підставі ст.ст. 23, 530, 625, 1046, 1047, 1049, ЦК України, ст.ст. 213-215 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved