Jurisdiction: civil
Date: 2012-02-29 00:00:00

15 серпня 2011 року позивачка звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 13 травня 2008 року між нею та [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого вона надала останній на умовах зворотності, строком користування до 13 серпня 2008 року, грошові кошти в сумі 12 250,00 грн.. У звязку із тим, що до сьогодні відповідач борг не повернула, вимушена була звернутися до суду із даним позовом, просила суд стягнути із [PERSON] на свою користь суму боргу у розмірі 22 388,17 грн., що складається із: суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення 17 199,00грн., 3% річних від простроченої суми 1 193,11 грн., відсотки за договором позики 3 396,06 грн., та судові витрати по справі у розмірі 344,00 грн. В судове засідання позивачка не зявилась. Про час та місце судового розгляду повідомлялась у встановленому законом порядку. Надала суду заяву, в якій просила справу розглядати без своєї присутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення по справі на підставі наявних в матеріалах справи доказів (а. с. 22). Відповідач в судове засідання не зявився. Про час та місце судового розгляду неодноразово повідомлявся у встановленому законом порядку. Причин неявки у судове засідання не повідомив, письмових заяв про розгляд справи за своєю відсутністю до суду не надсилав. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У відповідності до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Підставою звернення позивача до суду є захист права сторони за майновим правовідношенням, що виникло в силу укладеного між сторонами зобовязання за договором позики, на вимогу повернення грошових коштів у зв'язку із порушенням відповідачем умов його виконання. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За правилом, встановленим ст.509 ЦПК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. При цьому, якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Відповідно до ст. 1047 ЦПК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до приписів ст. 1046 ЦПК України за договором позики одна сторона передає іншій стороні у власність грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму позики. Судом встановлено, що 13 травня 2008 року між сторонами було укладено договір позики (а. с. 5). Відповідно до п. 1, 2 договору позики [PERSON] прийняла у володіння позику у розмірі 12 259,00 грн. (Дванадцять тисяч двісті пятдесят гривень), що еквівалентно 2500 (Дві тисячі) доларів США. Та зобовязується повернути таку ж саму суму грошей не пізніше тринадцятого серпня дві тисячі восьмого року у вказаному еквіваленті до гривні. Згідно ст. 526 ЦПК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст. 525 ЦПК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановленого договором або законом. Відповідно до ст. 610 ЦПК України, невиконання зобов'язання або його виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) є порушенням зобов'язання. Згідно статті 625 ЦПК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Згідно ст. 1049 ЦПК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Оскільки свої договірні зобовязання відповідач за договором позики не виконала, суд вважає, що заборгованість у розмірі 22 388,17 грн., що складається із: суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення 17 199,00грн., 3% річних від простроченої суми 1 193,11 грн., відсотки за договором позики 3 396,06 грн. підлягає стягненню на користь позивача. Таким чином, аналізуючи наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, в повному обсязі доведеними з боку позивачки та підлягають задоволенню. Також, на підставі ст.. 88 ЦПК України, з відповідача на користь [PERSON] підлягають стягнення судові витрати у розмірі 344,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved