Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-13 00:00:00

Позивачка 16 березня 2011 року звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська в якому зазначила, що з 08 грудня 2007 року перебуває в зареєстрованому шлюбі із відповідачем. Від спільного подружнього життя сторони мають малолітню дочку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з матірю та перебуває на її утриманні. Оскільки позивачка неодноразово зверталась до відповідача з проханням надати матеріальну допомогу на утримання дитини, вважає, що у неї є всі підстави для присудження та стягнення аліментів не лише від дати звернення до суду, а й за минулий період, починаючи з дати припинення спільного проживання з відповідачем, тобто з 20 січня 2011 року, сума якого становить 1474,10 грн. Також дитина з перших днів життя потребує систематичного проходження курсу лікування, що зумовлено наявністю в неї декількох серйозних хвороб, тому вважає за необхідне поставити питання щодо стягнення з відповідача додаткових витрат на лікування дитини в твердій грошовій сумі 500,00 грн. Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає, в звязку з чим позивачка була вимушена звернутись до суду із даним позовом. Просила суд стягнути на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи із дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Стягнути на користь позивачки з [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], за минулий період в сумі 1474,10 грн. Стягувати з відповідача на користь позивачки додаткові витрати на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], в сумі 500,00 грн., щомісяця, починаючи з дня предявлення позову і до зміни стану здоровя дитини. Допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць. У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування позовних вимог посилався на обставини зазначені в позові. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти задоволення позовних вимог. У судовому засіданні пояснив, що в добровільному порядку надає допомогу на утримання дитини щомісяця в розмірі 1000,00 грн. Також на його утриманні перебуває батько, який потребує постійного догляду, в звязку з чим відповідач оплачує послуги доглядальниці. Також зазначив, що ніколи не відмовлявся від надання матеріальної допомоги, повязаної із купівлею необхідних ліків для дитини. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області між сторонами було зареєстровано шлюб (а.с. 10). Від спільного подружнього життя сторони мають малолітню дочку [PERSON], 21 червня 2010 року, яка проживає разом з позивачкою (а.с. 9,11,12). Позивачка на теперішній час не працює, оскільки відповідно до Наказу № 2315к від 13 жовтня 2010 року перебуває у відпустці по догляду за дитиною (а.с. 13). Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.183 Сімейного Кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч.2 ст.182 Сімейного Кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд зауважує, що відповідач має кредитні зобовязання перед Публічним акціонерним товариством Всеукраїнський акціонерний банк, відповідно до Договору про банківське обслуговування № BL_ЖГ00011857 від 08 лютого 2011 року (а.с. 20-28). Також на утриманні відповідача знаходиться хворий батько [PERSON], [INFO], який згідно Висновку ВКК Міської лікарні №11 від 24 травня 2011 року за № 39-563 немобільний, не здатен до самообслуговування, потребує постійного по стороннього догляду (а.с. 29), в звязку із чим [PERSON] вимушений сплачувати послуги по догляду за батьком (а.с. 30). Відповідно до ч.2 ст. 181 Сімейного Кодексу України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і або в натуральній формі. Оскільки у судовому засіданні встановлено, що відповідач в добровільному порядку сплатив у лютому 2011 року - 600,00 грн., в березні 2011 року - 1000,00 грн., квітень 2011 року - 1000,00 грн., травень 2011 року 1000,00 грн. (а.с. 39,40) суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог щодо стягнення аліментів на користь позивачки в розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) відповідача. Щодо заявлених позовних вимог про стягнення аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], за минулий період в сумі 1474,10 грн. суд виходить з наступного. ст. 60 ЦПК України передбачено, що Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Натомість, в порушення статті 60 ЦПК України, позивачкою не надано доказів ухилення відповідача від сплати аліментів на утримання дитини, в звязку із чим судом не вбачається підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення аліментів за минулий період із 20 січня 2011 року по 13 березня 2011 року. Згідно ст. 185 Сімейного Кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Оскільки малолітня [PERSON], [INFO] перебуває на диспансерному обліку Дитячої міської клінічної лікарні № 6 із жовтня 2010 року (а.с. 38), вона потребує додаткових витрат на лікування. Хоча відповідачем періодично надавалась матеріальна допомога, яка повязана із купівлею лікарських препаратів для лікування дитини, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання дитини. Однак при вирішенні розміру додаткових витрат, суд критично відноситься до заявленої позивачкою суми, оскільки нею не було надано жодних доказів, щодо обґрунтованості суми додаткових витрат в розмірі 500,00 грн. Відповідно до наведеного суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки додаткові витрати на утримання дитини в розмірі 250,00 грн. В силу ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Вирішуючи питання про відшкодування судових витрат суд враховує, що в силу ст. 4 Декрету КМУ «Про державне мито» позивачка звільнена від сплати судових витрат, її позовні вимоги належать до часткового задоволення, з відповідача на користь держави належить стягнути державне мито в розмірі 51,00 грн. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 05 серпня 2009 року за № 825 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2005 року за № 1258», розміри витрат з інформаційно технічного забезпечення судових процесів повязаних з розглядом справи позовного провадження з розгляду спору майнового характеру становить 120,00 грн. Таким чином з відповідача на користь держави підлягають до стягнення витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial