Jurisdiction: civil
Date: 2011-08-03 00:00:00

Сторони уклали шлюб у 2009 році і мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу і стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, в якому посилаючись на неможливість дальшого спільного сімейного життя з відповідачем та ухилення останнього від надання матеріальної (грошової) допомоги на утримання дочки [PERSON], [INFO] просила ухвалити судове рішення про розірвання шлюбу та про стягнення з відповідача аліментів на утримання проживаючої з нею дитини до досягнення повноліття останньою. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала заявлені вимоги і пояснила, що не підтримує з відповідачем сімейних відносини з червня 2011 року, вважає примирення та збереження сім'ї неможливим, останній ухиляється від надання матеріальної (грошової) допомоги на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], яка проживає з нею і перебуває на її утриманні, тому просила задовольнити заявлений нею позов. Відповідач [PERSON] пред'явлений до нього позов визнав, на розірвання шлюбу згоден, вважає примирення неможливим, не заперечує того факту, що з дружиною та дочкою не проживає з червня 2011 року, майнової чи грошової допомоги на утримання дитини не надає. Вислухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходе такого висновку. Пояснення сторін вказують на те, що у звязку з погіршенням взаємовідносин, подружжя на початку червня 2011 року остаточно припинили сімейні та подружні стосунки, жоден з них не вживав заходів щодо примирення та збереження сімї, тому наполягання позивача на розірванні шлюбу і визнання відповідачем предявленого до нього позову базуються на неможливості дальшого спільного життя і збереження сімї. За таких обставин у суду складається достатня переконаність у наявності стійкого волевиявлення подружжя, спрямованого на припинення сімейних стосунків, збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що згідно до ст.112 СК України є підставою для задоволення позовних вимог щодо розірвання шлюбу. У відповідності до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно з даними, зазначеними у свідоцтві (копії) про народження серії 1-ФП №106308 від 18.11.2009 року, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] являються батьками неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO]. З довідки за №1278 від 18.07.2011 року Софіївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області вбачається, що на утриманні [PERSON], яка проживає у своїх батьків по вул. Комсомольська, буд.№77 в с. Софіївка, Новобузького району, перебуває дочка [PERSON], [INFO]. Дослідженні докази вказують на те, що з червня 2011 року батько неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], відповідач у справі [PERSON] з дитиною не проживає, майнової чи грошової допомоги на її утримання добровільно не надає. Таким чином, вимоги позивача [PERSON] щодо примусового стягнення аліментів з відповідача на утримання неповнолітньої дитини в силу ч.3 ст.181 СК України підлягають задоволенню. Враховуючи стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище відповідача [PERSON], [INFO], відсутність у останнього інших неповнолітніх дітей, суд визначає розмір аліментів у 1/4 частці від його заробітку (доходу). Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача належить стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 51 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн.

Outcome: approved