Jurisdiction: civil
Date: 2012-02-27 00:00:00

Позивач КП «Готельно-Гуртожитковий комплекс» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що відповідач був зареєстрований в гуртожитку в період з 12.09.2000 р по 12.09.2001 р. Даний гуртожиток знаходиться по вул. Святошинська № 46 м. Вишневе. Відповідач знаходився в гуртожитку на реєстраційному обліку, але не проживав в ньому з моменту реєстрації, а саме з 12,09.2000. Причини, з яких відповідач не вселився в гуртожиток не відомі. В гуртожитку за відповідачем не було закріплено певної кімнати. Для проживання йому мало бути б виділено ліжко-місце в одній з вільних або не повністю зайнятих кімнатах. На протязі останніх років неодноразово перевірявся той факт чи проживає відповідач в гуртожитку. Відповідач фактично в гуртожитку не проживає оскільки не вселявся, особистих речей не має, інвентарем гуртожитку не користується, комунальними послугами не користуються, плата за проживання в гуртожитку не нараховується. За цей час до позивача ніхто не звертався, розшукуючи його , кореспонденція на його адресу не надходила. Відповідач, не проживає в гуртожитку більше як 10 років. Тому просив визнати відповідача, таким що втратив право користування житловим приміщенням у гуртожитку за адресою: Київська область, Києво-Свтошинський район, в м. Вишневе по вул. Святошинська, буд. № 46. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав. Відповідач до суду не зявився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.. 224 ЦПК України. Суд вислухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, позов задовольняє з таких підстав. Судом встановлено, що відповідач був зареєстрований в гуртожитку в період з 12.09.2000 по 12.09.2001 , що підтверджуються карткою пропискою (Форма № 16) та довідкою № 539 від 10.10. .2011 р. (Форма № 3). Також судом встановлено, що відповідач знаходився в гуртожитку на реєстраційному обліку, але не проживав в ньому з моменту реєстрації, а саме з 12,09.2000 без поважних причин, особистих речей його не має, комунальними послугами не користуються, плата за проживання в гуртожитку не нараховується. За час з моменту реєстрації його до адміністрації гуртожитку ніхто не звертався щодо проживання відповідача, кореспонденція на його адресу не надходила, що підтверджуються доповідною запискою коменданта гуртожитку від 01.06.2011 . Як встановлено комісією позивача у складі: коменданта гуртожитку, голови ради гуртожитку та чергового гуртожитку , відповідач, не проживає в гуртожитку більше як 10 років, однак в порушення вимог ЗУ „Про свободу пересування та вільний вибір місця „проживання в Україні" не знявся з реєстраційного обліку, що підтверджується актами огляду № 1 від 02.12.2011 . Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» громадянин зобов'язаний на протязі семи днів з моменту переїзду на нове місце проживання знятися з реєстрації за старим місцем проживання. Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання чи перебування із зазначенням адреси житла особи та внесенням цих даних до реєстраційного обліку в спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тривала відсутність відповідачів та не оплата ним комунальних послуг та плати за користування гуртожитком створює перешкоди у здійсненні житлових прав мешканців гуртожитку, оскільки позбавляє адміністрацію гуртожитку можливості надати житлову площу в гуртожитку іншим особам, які перебувають на обліку. У відповідності до ч. 1 ст. 71 ЖК України право на житлове приміщення за тимчасово відсутнім наймачем зберігається протягом шести місяців. Ст. 72 Житлового кодексу Української РСР передбачає, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи, що відповідач не проживає на спірній жилплощі більше встановленого законом строку без поважних причин, право користування ним він втратив. Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивача, оскільки вони відповідають вимогам ст. ст.. 57-59 ЦПК України.

Outcome: approved