Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду із даним позовом, в й обґрунтування посилаючись на те, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16.11.2005 р. за [PERSON] та [PERSON] було визнано право власності на Ѕ частину житлового будинку В-2 по вул. Манкевича, 32, та до теперішнього часу позивач не має можливості провести реєстрацію рішення суду в КП «ДМБТІ», оскільки технічна документація виготовлена у 1998 році, а отримати нові документи, необхідні для реєстрації, вона не має можливості у звязку з тим, що відповідач перешкоджає у користуванні будинком. [PERSON] (колишній чоловік позивача) фактично користується всім будинком В-2. тобто відповідач користується частиною будинку, що перевищує його частку, чим порушуються права позивача, передбачені ст.ст. 358, 361 ЦПК України., тобто права володіння та користування тією частиною спільного мана в натурі, яка відповідає частці позивача, а також право самостійно розпоряджатися своєю часткою для проживання членів сімї. 15.10.2010 р. був викликаний технік БТІ для проведення інвентаризації будинку №32 по вул. Манкевича, але [PERSON] не впустив ані техніка, ані позивача. З цього питання [PERSON] зверталася до суду міліції з прохання надати допомогу у проведенні інвентаризації дільничного інспектора, але була надана відповідь, що для вирішення цього питання необхідно звертатися до виконавчої служби АНД району. Як зазначається позивачем при зверненні до суду, 22.10.2010 р. технік БТІ виходив повторно, але відповідач знову не відкрив двері. На теперішній час відповідач почав будівництво третього поверху будинку, який належить на праві спільної часткової власності, та позивач посилається на те, що відповідно до ст. 357 ЦК України співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки тільки за згодою всіх співвласників з додержанням встановленого порядку використання спільного майна, а позивач такої згоди йому не надавала. Будівництвом третього поверху зачіпаються права позивача, тому що він збирається робити вхід через другий поверх, який належить позивачеві. Позивач зверталася до АНД районної ради, утім, відповіді не отримала. Посилаючись у позові на те, що за ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкоду у здійсненні ним права користування та розпорядження майном, у позові й заявлено вимоги про зобовязання відповідача усунути перешкоди у користуванні Ѕ частиною будинку по вул. Манкевича, 32 у м. Дніпропетровську, які належить позивачеві на праві власності, зобовязати відповідача допустити працівників КП «ДМБТІ»до будинку по вул. Манкевича, 32 для здійснення інвентаризації, про зобовязання відповідача зруйнувати третій поверх, який перешкоджає користуватися позивачеві своєю часткою у будинку. За розгляду справи позивач та її представник повністю підтримали вимоги заяви, надали пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві та просили суд повністю її задовольнити. Відповідач та його представник позов не визнали та просили суд відмовити в його задоволенні; відповідно до їх пояснень домоволодіння №32 по вул. Манкевича у м. Дніпропетровську не зареєстровано, як обєкт нерухомого майна, у порядку, встановленому законом, мають місце самовільно побудові та повязані із цим технічки неувязки. Присуджена судовим рішенням Ѕ частини позивачеві є віртуальною, виділити її неможливо з урахуванням й частки [PERSON], яка також має право власності на 32/100 частини домоволодіння №32 по вул. Манкевича. Представник третьої особи просив суд відмовити в задоволенні позову повністю. Заслухав пояснення учасників цивільного процесу в межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для ухвалення пор задоволення позову частково, виходячи з наступного. Як встановлено судом, станом на право власності на домоволодіння №32 по вул. Манкевича у м. Дніпропетровську зареєстровано: на 32/100 частини за гр. [PERSON] на підставі рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16.03.1990 р., на 68/100 частини за гр. [PERSON] на підставі договору дарування від 05.08.1992 р., посвідченого четвертою Дніпропетровської державною нотаріальною конторою за реєстром №2-3541. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16.11.2005 р. у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на 2/3 частини житлового будинку та зустрічним позовом [PERSON] та [PERSON] до [PERSON], [PERSON] та [PERSON], де третя особа Четверта Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання недійсним договору дарування частини будинку, зміну ідеальних часток в домоволодінні та визнання права власності на будинок позов [PERSON] був задоволений частково: було визнано за [PERSON] право власності на Ѕ частину житлового будинку літ. «В-2»у домоволодінні №32 по вул. Манкевича у м. Дніпропетровську, визнано за [PERSON] право власності на Ѕ частину житлового будинку літ. «В-2»у домоволодінні №32 по вул. Манкевича у м. Дніпропетровську. В задоволенні інших вимог позову було відмовлено; в задоволенні зустрічного позову було відмовлено повністю. За ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як встановлено судом у зазначеній вище судовій справі, згідно з договором дарування від 05.08.1992 р. [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняв у дар 68/100 частин домоволодіння №32 по вул. Манкевича у м. Дніпропетровську, та у 1992 році розпочалося будівництво двоповерхового житлового будинку «літ. В-2» замість частини глинобитного житлового будинку літ «А-1». Рішенням АНД виконкому №9/9 від 22.01.1999 р. було затверджено акт прийняття житлового будинку, але через наявність спору власника не було вказано. Розглядаючи дану справу, суд встановив, що спірний будинок «В-2»домоволодіння №32 по вул. Манкевича є спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] Відповідно до п. 1.2 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказ Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року N 7/5, державна реєстрація прав - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, а також права власності на об'єкти незавершеного будівництва шляхом внесення відповідного запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно. Державній реєстрації підлягають право власності та інші речові права на таке нерухоме майно, як житлові будинки (п. 1.5); державна реєстрація прав проводиться реєстратором БТІ за наявності матеріалів технічної інвентаризації, підготовлених тим БТІ, реєстратор якого проводить державну реєстрацію прав на цей об'єкт (п. 1.7 зазначеної вище правової норми). Рішення суду про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна є правовстановлювальним документом, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на нерухоме майно (Додаток 2 до Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав). Порядок та методику проведення технічної інвентаризації збудованих (реконструйованих) будинків, допоміжних будівель та споруд визначений Інструкцією про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженою наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 р. N 127, згідно з якою визначені порядок та методика проведення технічної інвентаризації збудованих (реконструйованих) будинків, допоміжних будівель та споруд з метою: визначення їх фактичної площі та об'єму (щодо проектних); обстеження та оцінки технічного стану наявних об'єктів; установлення вартості об'єктів. Разом з тим, технічна інвентаризація передбачає: первинну технічну інвентаризацію об'єктів; поточні інвентаризаційно-оцінювальні роботи для встановлення змін за певний період часу після первинної інвентаризації. Технічну інвентаризацію новозбудованих (реконструйованих) та наявних об'єктів виконують за рахунок замовників комунальні підприємства - бюро технічної інвентаризації. На підставі матеріалів технічної інвентаризації складаються інвентаризаційні справи та технічні паспорти (п. 1.4 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 р. N 127). Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; за ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Утім, позивач не виконав на нього покладений обовязок доказування, не скористався в повному обсязі процесуальними павами, не клопотав про витребування доказів тощо. За ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Утім, як встановлено судом, відповідач перешкоджає позивачеві та представникові БТІ у допуску до домоволодіння задля проведення технічної інвентаризації обєкту задля складення інвентаризаційної справи та технічного паспорту задля здійснення надалі позивачем державної реєстрації права власності на нерухоме майно (зазначена обставина була визнана відповідачем, у звязку з чим на виконання ч. 1 ст. 61 ЦПК України є такою, що не підлягає доказуванню), з настанням якої позивач й набуває право власності на нерухоме майно у розумінні ЦК України, після чого в змозі реалізовувати права, передбачені законом для власника нерухомого майна. За таких обставин для суду вбачаються підстави для задоволення вимоги позову та зобовязання [PERSON] допустити працівників Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради до будинку №32 по вул. Манкевича у м. Дніпропетровську для проведення поточної інвентаризації даного будинку. Разом з тим, для суду не вбачається підстав для задоволення вимоги позову про зобовязання відповідача усунути перешкоди у користуванні Ѕ частиною житлового будинку та про зобовязання відповідача зруйнувати третій поверх, який перешкоджає користуватися часткою будинку. При цьому суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість здійснюється відповідно до Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року N 7/5, яке проводиться реєстраторами бюро технічної інвентаризації. За ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Спільною частковою власністю є власність двох і більше співвласників, частка кожного з яких у праві власності є завідомо визначеною в конкретній величині. Як встановлено судом є помилковим посилання позивача на виникнення в неї права спільної часткової власності: право власності в установленому законом порядку за [PERSON] не було зареєстровано, та рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16.11.2005 р. лише було визнано за нею права власності на Ѕ частину житлового будинку літ. «В-2»у домоволодінні №32 по вул. Манкевича у м. Дніпропетровську, конкретна величина частки позивача відносно домоволодіння визначена не була Таким чином, у [PERSON] не виникло право власності на спірний обєкт, через що посилання позивача на те, що їй на праві власності належить Ѕ частина будинку №32 по вул. Манкевича у м. Дніпропетровську, не є слушним, а вимога про усунення перешкод у користуванні нею Ѕ частиною житлового будинку по вул. Манкевича, 32 у м. Дніпропетровську є такою, що не підлягає задоволенню у тому числі через те, як така, що заявлена передчасно. З наведених вище підстав й не підлягає задоволенню вимога позову про зобовязання відповідача зруйнувати третій поверх, який перешкоджає позивачеві користуватися своєю частиною будинку. Питання про розподіл судових витрат вирішується у відповідності до ст. 215 та ч. 1 ст. 88 ЦП України, у звязку з чим для суду вбачаються підстави для ухвалення про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору в розмірі 2 (двох) грн. 83 (вісімдесяти трьох) коп.; питання про розподіл витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи не вирішується у звязку з невіднесенням чинним законодавством станом на дату ухвалення рішення судом до судових витрат (ст.ст. 8, 79 ЦПК України).

Outcome: partial