Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що 15.04.2001 р. в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини відповідача, був пошкоджений належний гр. [PERSON] транспортний засіб («Мітсубісі»р/н [NUMBER], який був застрахований у відповідності з договором страхування транспортних засобів №7112309 від 09.07.2009 р.; випадок був визнаний стразовим та на рахунок страхувальника було перераховано страхове відшкодування в розмірі 131 256,20 грн. Як зазначається позивачем при зверненні до суду цивільна відповідальність відповідача була застрахована в АТ СК «АХА Україна», на адресу страхової компанії була позивачем направлена заява про виплату страхового відшкодування, та АТ СК «АХА Україна» сплатило на адресу позивача частину боргу відповідача в розмірі, встановленому Законом України «Про обовязкове страхування цивільної правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»ліміту (24 990 грн.), отже, заборгованість відповідача складає 106 266,20 грн., та саме дану суму позивач, посилаючись на приписи ст.ст. 27 Закону України «Про страхування», просить стягнути з відповідача. У судове засідання сторони не зявилися, водночас представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій просив суд позов задовольнити повністю, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У судове засідання відповідач, який був повідомлений належним чином про розгляд справи, не зявився, причини неявки суду не повідомив та не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, та не скористався правом надання заперечень проти позову, у звязку з чим суд у порядку ч. 1 ст. 224 ЦПК України вирішував справу у порядку заочного розгляду та на підставі наявних у справі доказів. Врахувавши заяву позивача та дослідивши докази в межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю з огляду на такі встановлені обставини. Як було встановлено судом, постановою судді Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19.05.2010 р. [PERSON] було визнано винним у вчиненні передбачених ч. 1 ст. 130 та ст. 124 КУпАП правопорушень; постанова у встановленому КУпАП порядку оскаржена не була та набрала законної сили; постановою судді було встановлено, що 15.04.2010 р. о 13.40 год. [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], на нерегульованому перехресті нерівнозначних доріг вул. Янтарної та вул. Калинова у м. Дніпропетровську, не надав дороги та здійснив зіткнення з автомобілем «Мітсубісі Паджеро»р/н АЕ 7746АІ під керуванням водія [PERSON], який рухався по головній дорозі, транспортні засоби отримали механічні пошкодження; водій [PERSON]М, керував автомобілем у стані алкогольного спяніння. Згідно з ч. 3 ст. 62 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини; відповідно до ч. 4 зазначеної вище статті вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Належний на праві власності [PERSON] транспортний засіб був застрахований відповідно до договору страхування транспортного засобу від 09.07.2009 р., укладеного між ним та позивачем; 13.05.2010 р. був складений страховий акт, у відповідності до якого та у відповідності до звіту про вартість матеріальної шкоди, яка була спричинена пошкодженням транспортного засобу, страхувальник отримав стразове відшкодування в розмірі 131 256,20 грн. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування»до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Як було встановлено судом, страховиком (позивачем) було виплачено страхове відшкодування на користь страхувальника ([PERSON]Л.). За ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язковий ліміт відповідальності страховика - це грошова сума, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Як встановлено судом, позивач отримав від АТ СК «АХА Україна»( цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована) 24 990.00 грн. за таких обставин, оскільки відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки, для суду вбачаються підстави для ухвалення про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства закритого типу Страхова компанія «Українська акціонерна страхова компанія АСКА» решту суми виплаченого страхового відшкодування в розмірі 106 266, 20 грн. За ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Виконуючи даний обовязок доказування, з боку позивача було доведено здійснення підстав та факту самої виплати страхового відшкодування, утім, відповідач у судове засідання не зявився, не скористався правом надання заперечень проти позову, з його боку не було надано жодних доказів та не було заявлено клопотань про їх витребування у випадку складнощів в їх отриманні, адже на виконання ч. 2 ст. 60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, та через що суд вирішував справу на підставі наявних у справі доказів. Вирішуючи в обовязковому порядку питання про розподіл судових витрат, суд виходить з положень ч. 1 ст. 88 ЦПК України, відповідно до якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, та бере до уваги, що при подачі позову позивачем було належним чином оплачено судові витрати, у звязку з чим на виконання зазначеної вище правової норм для суду вбачаються підстави для присудження до стягнення з відповідача на користь позивача сплачених позивачем при подачі позову судових витрат.

Outcome: approved