Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-03 00:00:00

Позивач ЗОКС „Довіра звернувся до суду з позовом до відповідачів про розірвання кредитного договору та стягнення суми боргу за кредитним договором, який уточнив 02.06.2011 року. В уточненій позовній заяві позивач зазначив, що 12.10.2005 року [PERSON] вступив в члени кредитної спілки Довіра, сплатив вступний та пайовий внески, які є обовязковою підставою для набуття членства у кредитній спілці та отримав членську книжку з особистим рахунком. 23.12.2008 року [PERSON] звернувся в кредитний комітет з проханням одержання кредиту. 24.12.2008 року Відповідач отримав кредит у розмірі 300 000 гривен зі сплатою 3% щомісячно наперед від залишку суми кредиту за користування кредитом відповідно до кредитного договору № 10535 від 24.12.2008 року згідно графіку сплати. Згідно умов укладеного договору відповідач зобовязався повернути кредит до 24.12.2009 року. В забезпечення повернення кредиту відповідачем [PERSON], позивачем було укладено договір поруки від 24.12.2008 року з відповідачем по справі [PERSON]. Відповідачі в односторонньому порядку відмовилися від виконання договірних зобов'язань, у встановленні строки заборгованість не повернули. У своєму позові позивач просить стягнути солідарно з відповідачів суму заборгованості 573 300 грн. та судові витрати. Відповідач [PERSON] подав зустрічну позовну заяву відповідно до якої просить суд визнати частково недійсним кредитний договір № 10535 від 24.12.2008 року в частині того, що він отримав кредит у сумі 300 000 грн. та встановити, що кредит за даним договором був виданий у сумі 240 000 грн. В зустрічній позовній заяві послався на те, що кредитний договір містить в собі положення, які суперечать ЗУ „Про захист прав споживачів, що кредит він отримав у сумі 240 000 грн, а тому умова спірного договору про те, що йому надано в кредит 300 000 грн. являється фіктивною. На підставі цього вважає п.2.1 спірного договору несправедливою умовою і тому просить визнати кредитний договір частково недійсним, у частині того, що він отримав кредит 300 000 грн. та встановити, що кредит був виданий у сумі 240 000 грн. У судовому засідання представник Позивача позов підтримала в повному обсязі, просить його задовольнити. Зустрічний позов не визнала в повному обсязі, про що надала суду письмове заперечення. \~ Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні позов ЗОКС „Довіра визнали частково, просять суд задовольнити зустрічний позов \~та визнати частково недійсним кредитний договір в частині отримання 300 000 грн. та встановити, що кредит за даним договором був виданий у сумі 240 000 грн. Третя особа за зустрічним позовом [PERSON] у судове засідання не з'явилася, хоча була повідомлена про місце, дату та час судового засідання належним чином. Про поважні причини неявки до суду не повідомила, з клопотанням про відкладення слухання справи до суду не звернулася, заперечень чи пояснень на позов не надала. \~ \~Дослідивши докази по справі, вислухавши пояснення сторін, суд вважає, що позов Запорізької обласної кредитної спілки Довірапідлягає задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити, з наступних підстав. Частина 1 ст.1 ЗУ „Про кредитні спілки визначає, що кредитна спілка це неприбуткова організація, заснована фізичними особами з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок об'єднаних грошових внесків членів кредитної спілки. Із заяви [PERSON] від 23.12.2008 року вбачається, що він як член кредитної спілки звернувся до позивача для отримання кредиту. 24.12.2008 року [PERSON] вніс додатковий пайовий внесок у розмірі 60 000 грн., що підтверджується прибутковим касовим ордером № 22632 від 24.12.2008 року. Додатковий пайовий внесок це обов'язковий зворотний внесок члена кредитної спілки, який вноситься членами кредитної спілки з метою збільшення пайового капіталу та забезпечення фінансової стабільності кредитної спілки. За письмовою заявою члена кредитної спілки, за умови виконання спілкою нормативу достатності капіталу, добровільний додатковий пайовий внесок може бути спрямований на погашення кредиту та процентів за його користування. У судовому засіданні із кредитного договору № 10535 від 24.12.2008 року встановлено, що [PERSON] уклав з ЗОКС Довірадоговір на отримання кредиту у розмірі 300 000 гривень. Відповідно до п.1.3 кредитного договору повернення основної суми кредиту здійснюється Позичальником щомісячно рівними частинами у відповідності з графіком погашення суми кредиту і процентів за користування залишку суми кредиту. Згідно п.4.1 кредитного договору цей договір набуває чинності після підписання сторонами та надання Позичальнику кредиту (частини кредиту) та діє до повного повернення Позичальником суми по кредиту і сплати належних процентів за користування кредитом. Згідно п.5.1 кредитного договору при запізненні строків обов'язкової щомісячної сплати процентів за кредит, Позичальник повинен сплатити подвійну процентну ставку за кожен місяць запізнення. Відповідно до п.5.2. кредитного договору при запізненні повернення основної суми кредиту в строк, передбачений кредитним договором, Позичальник сплачує підвищену процентну ставку в розмірі 0,1 проценту від залишку суми неповерненого кредиту за кожен день запізнення. Частина 2 ст.21 ЗУ „Про кредитні спілки надає право кредитній спілці самостійно встановлювати розмір плати (процентів) за користування кредитами, наданими кредитною спілкою. На підставі ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від Позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частина 1 ст.1056-1 ЦК України встановлює, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом та інших факторів. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обовґязковим для виконання сторонами, а згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Під час розгляду справи встановлено, що Позивач належним чином виконав свої зобов'язання за кредитним договором, надавши Відповідачу [PERSON]В грошові кошти в сумі 300 000 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером № 15268 від 24.12.2008 року, який являється первинним касовим документом, підписаний [PERSON] особисто та є безспірним доказом отримання грошових коштів Відповідачем. Із п.1.1 договору поруки № 10535 від 24.12.2008 року, який укладено між Позивачем та Відповідачем [PERSON] вбачається, що [PERSON] є поручителем по кредитному договору від 24.12.2008 року. Із п.2.2 тексту договору поруки вбачається, що відповідальність поручителя настає у тому випадку, коли позичальник не виконує або неналежним чином виконує свої грошові зобовязання. Згідно п.2.1 вищевказаного договору поруки Поручитель зобовязаний самостійно слідкувати за виконанням Позичальником зобовязань за кредитним договором. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку . Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Відповідно до ст.559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання. Відповідач [PERSON] неналежним чином та в неповному обсязі виконував свої зобов'язання за вищезазначеним договором, оскільки отриману суму кредиту не повернув взагалі, встановлені договором проценти за користування кредитом сплатив частково в сумі 57000 грн., причому 48000 грн. зі сплачених процентів за користування кредитом було внесено Відповідачем за рахунок додаткового пайового внеску відповідно до п. 3.2.1 кредитного договору. У зв'язку з неналежним виконанням зобовязань за кредитним договором станом на 18.10.2010 року утворилась заборгованість в сумі 573300 грн., яка складається з суми основного боргу по кредиту в розмірі 300 000 грн., суми нарахованих та несплачених процентів за користування кредитом у розмірі 273 300 грн. Суд не бере до уваги надану Відповідачем копію кредитного договору № 10535 від 24 грудня 2008 року, оскільки цей договір не стосується даних правовідносин та вважає неспроможними доводи Відповідача та його представника щодо неотримання [PERSON] кредиту в сумі 300 000 грн., оскільки це спростовується видатковим касовим ордером та заявами Відповідача від 17.03.2009 року, 22.12.2009 року, 18.10.2010 року, в яких він особисто підтверджує отримання ним кредиту в розмірі 300 000 грн. та визнає борг. Також суд не вбачає підстав для визнання процентів за користування кредитом згідно п.5.1 кредитного договору штрафними санкціями, відповідно відсутні підстави і для їх зменшення згідно ч.3 ст.551 ЦК України Окрім цього, з позовом кредитна спілка звернулася до суду 19.11.2010 року, тобто в даному випадку не пропущено і строк позовної давності, який на думку Відповідача та його представника повинен бути застосовано судом щодо нарахування процентів згідно п.5.2 кредитного договору на підставі ст.258 ЦК України. Відповідно п.5.2 кредитного договору проценти згідно цього пункту почали нараховуватися з 24.12.2009 та по 18.10.2010 року, тобто, річний строк не сплинув. Таким чином, судом було встановлено, що відповідач [PERSON], основний боржник за кредитним договором, сплатив частково проценти, але не повернув кредит, тобто обов'язок по кредитному договору повністю не виконав. Відповідач [PERSON] як поручитель не виконала свої зобовязання, борг також не сплатила. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна Сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно п.7 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 N 9 „Про судову практику розгляду\~цивільних справ про визнання\~правочинів недійсними правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Пункт 8 вищевказаної Постанови встановлює, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Тому, суд приходить до висновку, що позов Запорізької обласної кредитної спілки Довіразнайшов повністю своє обґрунтування та докази і тому підлягає задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити як необґрунтованого та недоведеного доказами.

Outcome: approved