Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-30 00:00:00

Представник позивача, який діє в інтересах [PERSON], звернувся до Красноармійського міськрайонного суду з позовом до ТОВ Донвуглепоставкапро стягнення середнього заробітку за час розрахунку при звільненні, моральної шкоди. В обгрунтування своїх позовних вимог вказала, що з 19.04.2010 року [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачам, де працював в якості прохідника підземного з повним робочим днем у шахті. 25.07.2010 року він звільнився з підриємства за власним бажанням по ст. 38 КЗпП України згідно наказу № 108-к від 23.07.2010 року. На день звільнення відповідач не провів з [PERSON] остаточний розрахунок, як цього вимагає закон, заборгованість по зарплаті була виплачена 04.08.2011 року в сумі 7749,78 грн. У звязку з несвоєчасним розрахунком по заробітній платі , на підставі ст. 117 КЗпП України просить стягнути з відповідача на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 26.07.2010 року по 04.08.2011 року в сумі 57594,87 грн. і моральну шкоду в сумі 5000 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача в судове засідання не звився, про день і час слухання справи був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Відповідно до ст..224 ЦПК України суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, якщо проти цього не заперечує позивач. Заслухав пояснення сторін, зясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до ЦПК в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна із сторін зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. В судовому засіданні встановлено, що з 19.04.2010 року [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем, де працював в якості прохідника підземного. Наказом № 108к від 23.07.2010 року він був звільнений за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України ( а.с. 10-12). 04.08.2011 року відповідач провів з [PERSON] остаточний розрахунок по заборгованості по заробітній платі, що також підтверджено представником позивача в судовому засіданні. ( а.с. 30-33). Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно із ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999р. № 13 Про практику застосування судами законодавства про оплату працірозяснено, що непроведения розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. В даному випадку розрахунок з позивачем 04.08.2011 року і саме з цієї дати починається перебіг тримісячний строк звернення до суду. Враховуючи, що позивач звернувся до суду з позовом 05.08.2011 року, суд вважає, що доводи відповідача про пропуск позивачем трьохмісячного строку є неправильними. Згідно з довідкою, наданою відповідачем, середньоденний заробіток позивача становить 220,67 грн., кількість робочих днів з моменту звільнення до моменту остаточного розрахунку становить 261 робочий день, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку становить 57594,87 грн. Що стосується вимог про стягнення моральної шкоди, то суд виходить з наступного. Згідно з ч.1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутись з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного в місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Відповідно до п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року із наступними змінами Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкодидо вимог про відшкодування моральної шкоди у випадках передбачених трудовим законодавством застосовується тримісячний строк (ст.233 КЗпП). Оскільки позивач звільнився 25.07.2010 року, а до суду із вимогою про відшкодування моральної шкоди, завданої несвоєчасним розрахунком при звільненні звернувся 05.08.2011 року, то ним пропущено строк позовної давності, підстави для поновлення якого відсутні. Правила стосовно початку перебігу тримісячного строку звернення до суду , а саме - з наступного дня після проведення зазначених виплат стосуються лише застосування відповідальності, передбачної ст. 117 КЗпП України, а не стягнення моральної шкоди. Тому Оскільки наслідком пропуску стороною строку позовної давності без поважних причин є відмова позивачу в позові, то позивачу в задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: approved