Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-19 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позов мотивує тим, що вона з відповідачем з 2008 року перебували у фактичних шлюбних відносинах і являються батьками для малолітнього сина [PERSON], [INFO]. З липня місяця 2011 року відповідач перестав надавати їй допомогу на утримання сина. Вважає, що вживала для цього всіх необхідних заходів зверталась по місцю роботи відповідача, де дізналась, що він звільнений з роботи, до центру зайнятості, де дізналась, що відповідач не перебуває на обліку як безробітний. Вона перебуває у декретній відпустці і їй самій важко утримувати хлопчика, а тому просить суд постановити рішення, яким стягувати в її користь з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/3 зі всіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з 01 липня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття. Позивачка в судовому засіданні підтримала позовні вимоги і доповнила, що їхній з відповідачем син проживає разом з нею в її будинку і перебуває на її утриманні. На даний час вона перебуває у декретній відпустці і отримує лише допомогу на сина в розмірі по 130,00 грн. щомісячно. Вважає, що відповідач є молодою працездатною особою і взмозі сплачувати їй аліменти у визначеному нею розмірі. Просить позов задоволити. Відповідач позов визнав частково з підстав, викладених у письмовому запереченні, і суду пояснив, що не відмовляється від утримання свого сина, однак у звязку з втратою роботи, не може забезпечувати його на даний час матеріально. Крім того, погоджується сплаччувати відповідачці аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі прожиткового мімінуму для дитини відповідного віку, який складає з 01.12.2011 року - 261,00 грн. щомісячно. Вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов є підставним та підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, підтверджено матеріалами справи і сторонами не оспорюється, відповідач [PERSON] являється батьком, а позивачка [PERSON] матір'ю для малолітнього [PERSON], [INFO]. Обовязок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобовязання батьків. У разі їх ухилення від його виконання аліменти можуть стягуватись за рішенням суду. Обовязок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК ) і виплачуються щомісячно. Як встановлено в судовому засіданні, в даний час між позивачкою та відповідачем виник спір з приводу утримання неповнолітнього сина, а тому суд переконаний, що позивачка потребує допомоги на утримання дитини, а відповідач зобовязаний їй таку допомогу надавати. Разом з тим, згідно вимог ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як вбачається з матеріалів справи, на час звернення позивачки до суду з позовом про стягнення аліментів, малолітній син [PERSON] проживає разом з матір'ю [PERSON] в належному їй житловому будинку №7 на вул. Івана Франка в с. Станиля Дрогобицького району Львівської області (довідка про склад сім"ї від 06.10.2011 року за №559, видана Станильською сільською радою). Як встановлено в судовому засіданні і сторонами не оспорюється, позивачка на даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (довідка №1580 від 14.10.2011 року, видана КП "Наше місто") і отримує допомогу по догляду за дитиною в розмірі по 130,00 грн. щомісячно. Відповідач же з 18.08.2011 року звільнений з посади начальника КП "МВУКГ", де отримував заробітну плату в середньомісячному розмірі по 2620,75 грн. та на обліку як безробітний в центрі зайнятості не зареєстрований (довідки КП "МВУЖКГ" №992 від 13.10.2011 року, №11 від 17.06.2011 року та Трускавецького міського центру зайнятості №738 від 13.10.2011 року). Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує стан здоровя позивачки та її матеріальне становище, матеріальне становище і стан здоров'я дитини і відповідача - платника аліментів, а також з врахуванням розміру прожиткового мімінуму для дитини відповідного віку і визначає їх у розмірі по 1/4 зі всіх видів заробітку відповідача щомісячно, починаючи з дня предявлення позову і до досягнення дитино повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку. Вирішуючи позов в частині стягнення з відповідача аліментів в користь позивачки за минулий час, суд вважає, що позивачкою не наведено доказів того, що вона вживала заходів щодо одержання матеріального утримання від відповідача для дитини, відповідач свідомо не приймав участі в утриманні дитини та ігнорував вимоги позивачки про надання такої допомоги. При таких обставинах суд вважає, що позов в цій частині є безпідставним та задоволенню не підлягає. Крім цього, при наявності у позивача доказів про одержання відповідачем доходів у більшому розмірі, позивач не позбавлена можливості заявити вимогу про збільшення розміру аліментів. Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України та ст. 2 Закону України "Про судовий збір" з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави в сумі 188,20 грн. Разом з тим, суд вважає, що попередній виконавчий лист по справі слід відкликати.

Outcome: approved