Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-11 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], третя особа без самостійних вимог Косівсько-Полянська сільська рада, Рахівського району, Закарпатської області про усунення перешкод у користуванні будинком. Ухвалою Рахівського районного суду Закарпатської області від 21 січня 2011 року до участі у даній спрві в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог залучено Відділ архітектури, містобудування та ЖКГ Рахівської РДА. Із позовної заяви вбачається, що, відповідно до договору дарування, укладеного 18 вересня 1989 року, укладеного [PERSON] та [PERSON], [PERSON] став власником житлового будинку №120 з прилеглими до нього надвірними спорудами, який знаходиться в с. Косівська Поляна, Рахівського району, Закарпатської області. По сусідству з позивачем мешкає відповідач [PERSON]. У 2002 році, відповідач на своїй присадибній ділянці, розташованій в с. Косівська Поляна, будинок 121, Рахівського району, Закарпатської області, самовільно, без дозволу, Косівсько-Полянської сільської ради та без попереднього погодження з сім`єю [PERSON], збудував навіс для сіна, в якому постійно зберігає сіно. Навіс збудований впритул до господарської будівлі на відстані 1,5 м. від житлового будинку позивача. Дощові води збігають на стріху будинку та господарської будівлі, і як наслідок, псують їх. Окрім того, навіс збудовано з порушеннями правил ДБН 360-92** "Містобудування, Планування у забудова міських і сільських поселень", тобто ближче ніж за 10 метрів від господарських будівель, що становить небезпеку виникнення пожежі. На їхнє звернення до сільської ради та відділу містобудування, архітектури та ЖКГ була проведена перевірка, згідно якої встановлені порушення з боку відповідача, та попереджено гр. [PERSON], про адміністративну відповідальність. Відповідач зобов`язався у строк до 15 квітня 2010 року перенести навіс для зберігання сіна (сіновал), однак своє зобов`язання не виконав. Вважають, що самовільно збудувавши навіс для зберігання сіна з порушенням правил протипожежної безпеки України, відповідач створив загрозу майну позивача. В добровільному порядку розібрати та перенести навіс, відповідач не бажає, будь-якого правового реагування з боку відповідача, [PERSON], на вимогу позивача щодо припинення його незаконних дій не має. Тому представник позивача просить суд, зобов`язати відповідача, [PERSON], усунути перешкоди у користуванні [PERSON], будинком та господарськими спорудами за №120, що розташовані в с. Косівська Поляна, Рахівського району, Закарпатської області шляхом знесення самовільно побудованого навісу для зберішання сіна (сіновалу). Стягнути з відповідача судові витрати по справі. В судовому засіданні позивач - [PERSON] та його представники [PERSON], [PERSON] які діють на підставі довіреності позовні вимоги підтримали, посилаючись на доводи наведені в позовній заяві просять таку задовольнити. Представник відповідача - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, показавши суду, що сіновал, який є об`єктом судового спору ними був побудований давно, а в 2002 році перебудований. Вважає, що підстав для задоволення позову не має та просить в такому відмовити. Представник 3-ї особи без самостійних вимог Відділу архітектури, містобудування та ЖКГ Рахівської РДА - [PERSON], ствердив, що сіновал побудований відповідачем, не відповідає існуючим нормам та правилам містобудування (ДБН 360-92*, дод.3.1 Пожежні вимоги), відповідно до яких, сіновал повинен бути розташований на відстані не менше 10 метрів до житлового будинку. Вирішення даного спору залишає на розсуд суду. Представник Косівсько-Полянської сільської ради - [PERSON] в судовому засіданні показав суду, що спірні питання між громадянами [PERSON] та [PERSON], які є в родинних відносинах та проживають по сусідству, але знаходяться в недобросусіднських відносинах, розглядалися багато разів на різних рівнях, в тому числі і щодо неправильно збудованому сіновалу. До цього часу не вдалося досягти порозуміння. Офіційно рішення не виносилось. 23 березня 2010 року комісія по скарзі [PERSON], виїжджала на місце, з метою вивчення ситуації, тоді громадянин [PERSON] пообіцяв перенести сіновал від межі на відстань 2 метри до 15 квітня 2010 року. В разі невиконання цієї угоди, комісія попередила його про те, що дане питання буде розглядатися в судовому порядку, тому вважає, що позов є підставним і таким що підлягає до задоволення. Заслухавши учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення у повному обсязі з наступних підстав. У ході судового дослідження достовірно встановлено, що на підставі договору дарування від 18 вересня 1989 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого секретарем виконкому Косівсько-Полянської сільської ради народних депутатів №112, [PERSON] став власником житлового будинку №120 з прилеглими до нього надвірними спорудами, який знаходиться в с. Косівська Поляна, Рахівського району, Закарпатської області. Згідно ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. По сусідству з позивачем мешкає відповідач [PERSON]. У 2002 році, відповідач на своїй присадибній ділянці, розташованій в с. Косівська Поляна, будинок 121, Рахівського району, Закарпатської області, самовільно, без дозволу, Косівсько-Полянської сільської ради та без попереднього погодження з сім`єю [PERSON], збудував навіс для сіна, в якому постійно зберігає сіно. Навіс збудований впритул до господарської будівлі на відстані 1,5 м. від житлового будинку позивача. Дощові води збігають на стріху будинку та господарської будівлі, і як наслідок псують їх. Відповідно до ст. 319 ЦК України при здійсненні права власності власник зобов`язаний дотримуватись вимог закону і моральних засад суспільства і не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршуючи екологічну ситуацію та природні якості землі. Нормами ст. 41 Конституції України, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 293 ЦК України передбачено право особи на повагу до житла і до приватного житла, на безпечне для життя і здоров`я довкілля. Судом достовірно встановлено, що сіновал побудований відповідачем, не відповідає існуючим нормам та правилам містобудування (ДБН 360-92*, дод.3.1 Пожежні вимоги), відповідно до яких, сіновал повинен бути розташований на відстані не менше 10 метрів до житлового будинку. З листа відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства, вбачається, що при розгляді заяви [PERSON] встановлено, що самовільно збудований [PERSON] сіновал, на відстані 1,5 м. від будинку гр. [PERSON], порушує правила забудови, внаслідок чого дана споруда підлягає знесенню. Листом сільського голоси с. Косівська-Поляна [PERSON] стверджено наступне: спірні питання між громадянами [PERSON] та [PERSON], які є в родинних відносинах та проживають по сусідству, але знаходяться в недобросусіднських відносинах, розглядалися багато разів на різних рівнях, в тому числі і щодо неправильно збудованому сіновалу. До цього часу не вдалося досягти порозуміння. Офіційно рішення не виносилось. 23 березня 2010 року комісія по скарзі [PERSON], виїжджала на місце, з метою вивчення ситуації, тоді громадянин [PERSON] пообіцяв перенести сіновал від межі на відстань 2 метри до 15 квітня 2010 року. В разі невиконання цієї угоди, комісія попередила його про те, що дане питання буде розглядатися в судовому порядку. дані обставини підтвердив сільський голова с [PERSON] будучи, допитаним в ході судового слідства. Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов від 27 липня 2011 року комісією встановлено, що [PERSON], який проживає біля дворогосподарства [PERSON], на даний час не переніс навіс для сіна на безпечну відстань від будинку. Положеннями ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Відповідно до ст.ст. 1163, 1164 ЦК України фізична особа, життю, здоров`ю або майну якої загрожує небезпека, а також юридична особа, майну якої загрожує небезпека, мають право вимагати її усунення від того, хто її створює. У разі неусунення такої загрози заінтересована особа має право вимагати вжиття невідкладних заходів щодо усунення загрози, відшкодування завданої шкоди, заборони діяльності, яка створює загрозу. У відповідності до положень статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, заслухавши та дослідивши пояснення сторін, суд вважає їх належними та достатніми для вирішення справи по суті, та такими, що відповідають вимогам статей 59-60 ЦПК України, згідно яких належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Оскільки, [PERSON], на неодноразові вказівки сільської ради та відділу містобудування, архітектури та ЖКГ, знести сіновал, який збудований з порушенням пожежних норм, а його подальше існування створює загрозу майну позивача, то суд вважає, що слід зобов`язати відповідача, [PERSON], усунути перешкоди у користуванні [PERSON], будинком та господарськими спорудами за №120, що розташований в с. Косівська Поляна, Рахівського району, Закарпатської області шляхом знесення самовільно побудованого навісу для зберішання сіна (сіновалу). Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача 51 гривню судового збору та 37 гривень витрат за ІТЗ розгляду цивільної справи в суді, сплачених ним при подачі даного позову до суду, що підтверджується квитанціями № 021310146 від 13 травня 2010 року та №021310148 від 13 травня 2010 року.

Outcome: approved