Jurisdiction: civil
Date: 2011-08-10 00:00:00

У квітні 2011 року [PERSON] заявив позов про поновлення його на роботі на посаді начальника безпеки закритого акціонерного товариства „Планета-інкс та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу. Позивач посилався на незаконність його звільнення наказом № 54-к від 29 березня 2011 року, оскільки відповідачем не запропонована йому інша робота чим порушені вимоги ст. 492 КЗпП України. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 червня 2011 року у позові відмовлено. В апеляційній скарзі позивач просить рішення місцевого суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Апелянт вважає рішення суду першої інстанції ухваленим за неповного з'ясування обставин справи, а також посилається на невідповідність висновків суду дійсним обставинам. Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає апеляційну скаргу обґрунтованою, а рішення суду таким, що підлягає скасуванню відповідно до п.3 ч.1 ст. 309 ЦПК України. Відмовляючи у позові, суд першої інстанції послався на відсутність даних про наявність іншої роботи, яку відповідач міг би запропонувати позивачеві, а також на те, що позивач не є звільненим з посади інженера з пожежної безпеки. Такі висновки суду не відповідають встановленим по справі обставинам і суперечать вимогам закону. Так, з матеріалів справи встановлено, що позивач працював у відповідача на посаді начальника безпеки, з якої звільнений наказом 3 54-к від 29 березня 2011 року (а.с. 3) з 30 березня 2011 року. Згідно з наказом 3 18-к від 22 січня 2007 року позивач додатково виконував роботу начальника пожежної безпеки і йому здійснювалась доплата за суміщення посад (а.с. 42). Наказом голови правління ЗАТ „Планета-інкс № 1-ш від 04 січня 2011 року затверджений новий штатний розпис та попереджено всіх працівників про майбутнє звільнення з 30 березня 2011 року (а.с. 5). Штатний розпис, у якому відсутня посада начальника безпеки, діє з 01 квітня 2011 року (а.с. 18-21) і позивач звільнений з цієї посади з 30 березня 2011 року наказом від 29 березня 2011 року. Відповідно до приписів ст. 491 КЗпП України, при вивільненні власник або уповноважений ним орган повинен запропонувати працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, установі, організації. Позивач стверджує, що інша робота йому не пропонувалась, незважаючи на те, що на час його попередження про звільнення і на час звільнення 0,5 посади начальника пожежної безпеки, яку він суміщав з основною посадою, не була зайнята як основна робота. Такі доводи позивача підтверджені даними штатних розписів відповідача, введених в дію з 01 січня 2011 р. та з 01 квітня 2011 року. Таким чином, висновок суду про відсутність даний про наявність у відповідача іншої роботи спростовується наявними доказами. Отже, наказ про звільнення позивача з роботи виданий з порушеннями норм ст. 492 КЗпП України. Відмовляючи у позові суд першої інстанції послався також на те, що наказ про звільнення з посади інженера пожежної безпеки не видавався, а тому позивач з даної посади не є звільненим, не відповідає нормам чинного трудового законодавства. Виходячи із змісту ст. 21 КЗпП України та постанови Ради Міністрів СРСР № 1145 від 04 грудня 1981 року „Про порядок і умови суміщення професій (посад), яка є чинною відповідно до Постанови Верховної Ради України „Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР від 12 вересня 1991 р. № 1545, у випадку суміщення професій і посад окремий трудовий договір щодо суміщуваної роботи (посади) не укладається, на відміну від посади за сумісництвом (ч.2 ст. 21 КЗпП). Відтак, і видання окремого наказу на звільнення із суміщуваної посади також не вимагається. Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 р. № 58 не передбачено внесення до трудової книжки працівника записів про роботу за суміщенням професій (посад) та про звільнення із суміщуваної роботи. Виходячи з наведено вище, апеляційний суд приходить до висновку про порушення відповідачем вимог трудового законодавства, зокрема ст. 492 КЗпП України, оскільки відповідач не довів що він не мав можливості перевести працівника на іншу роботу, що відповідно до приписів ст. 235 КЗпП України є підставою для поновлення працівника на попередній роботі. Відповідно до ч.2 ст. 235 КЗпП України на користь позивача з відповідача належить стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу. Час вимушеного прогулу з 30 березня 2011 року по 11 серпня 2011 року становить 4 місяці і 9 робочих днів. Виходячи з даних довідки про № 32/а від 30.05.2011 р. середньомісячна заробітна плата позивача становила 2003 грн. 92 коп. і 97 грн. 75 коп. середньоденна. Отже, за зазначений період підлягає стягненню 8895 грн. 43 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Згідно з нормами ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави належить стягнути судові витрати по справі.

Outcome: approved