Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-02 00:00:00

В липні 2011 року прокурор Заставнівського району Чернівецької області звернувся до суду з позовом в інтересах територіальної громади с.Ржавинці Заставнівського району Чернівецької області з позовом про визнання недійсним державного акту про право власності на земельну ділянку та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину. Посилається на те, що проведеною прокуратурою перевіркою було встановлено, що [PERSON] 10 листопада 1998 року видано державний акт на право приватної власності на землю площею 0,4411 га серії І-ЧВ №015670, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю. Однак було встановлено, що [PERSON] помер 23.10.1995 року. Саме тому, що він за життя не набув права власності на землю, то видача державного акту після його смерті є незаконною. Крім цього, 10.07.2008 року державним нотаріусом Заставнівської державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за законом на [PERSON], [INFO]. З останнього вбачається, що спадкове майно, на яке видано вказане свідоцтво, складається із земельної ділянки площею 0,4411 га наданої для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого селянського господарства, що знаходиться в с.Ржавинці, Заставнівського району та належить спадкодавцю на підставі державного акту на право приватної власності на землю І-ЧВ №015670, виданого Ржавинецькою сільською радою 10.11.1998 року. Той факт, що вказане свідоцтво про право на спадщину за законом видане на підставі незаконно отриманого державного акту про право приватної власності на землю свідчить про визнання недійсним самого свідоцтва. В судовому засіданні прокурор частково відмовився від позовних вимог в частині визнання недійсною державну реєстрацію спірного державного акту та в частині повернення земельної ділянки. В решті позовні вимоги підтримав в повному обсязі пославшись на обставини викладені в позовній заяві. Представник позивача голова Ржавинецької сільської ради Заставнівського району в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та додав, що дійсно державний акт був виданий в листопаді 1998 року після смерті [PERSON], який помер 23.10.1995 року. В судовому засіданні представник відділу Держкомзему в Заставнівському районі позовну заяву підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити. Зокрема він пояснив, що державний акт про право власності на земельну ділянку був виданий через три роки після смерті його власника [PERSON], а тому не може вважатися законним. Вказав, що замовлення та розробка технічної документації на землю почалася в червні 1998 року. На підтвердження своїх слів надав суду копію з проектної документації відведення земельної ділянки. Державний нотаріус Заставнівської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, надав суду заперечення на позовну заяву де просив провести розгляд справи у його відсутності та вказав, що оскаржуване свідоцтво про право на спадщину за законом видане на підставі чинного законодавства. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У відповідності до ст.17 ЗК України від 18.12.1990 року (який діяв на час спірних правовідносин) передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться [PERSON] народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Громадяни, заінтересовані у передачі їм у власність земельних ділянок із земель запасу, подають заяву про це до сільської, селищної, міської, а у разі відмови до районної, міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, [PERSON] народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розмір і місце розташування ділянки, мета її використання і склад сім'ї. [PERSON] народних депутатів розглядає заяву і у разі згоди передати земельну ділянку у власність громадянину замовляє землевпорядній організації розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки погоджується з сільською (селищною) [PERSON] народних депутатів, з районними (міськими) землевпорядним, природоохоронним і санітарним органами, органом архітектури і подається до районної (міської) [PERSON] народних депутатів для прийняття рішення про передачу громадянину земельної ділянки у власність. Передача у власність земельної ділянки, що була раніше надана громадянину, провадиться сільськими, селищними, міськими [PERSON] народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки зокрема для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва у розмірах згідно із статтями 57 і 67 цього Кодексу. Зазначені земельні ділянки передаються у власність на підставі заяви громадянина і матеріалів, що підтверджують її розмір (земельно-кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь товариств і кооперативів тощо). Згідно п.3 Декрету КМУ Про приватизацію земельних діляноквід 26 грудня 1992 року, право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених статтею 1 цього Декрету, посвідчується відповідною [PERSON] народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю. Крім того, ст.9 ЦК УРСР (в редакції 1963 року, чинної на час спірних правовідносин), правоздатність громадянина виникає в момент його народження і припиняється зі смертю. Судом встановлено, що рішенням Ржавинецької сільської ради від 09 листопада 1993 року Про передачу у власність земельної ділянки громадянам[PERSON] передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку розміром 0,44 га: для будівництва та обслуговування житлового будинку 0,16 га та ведення підсобного господарства 0,24 га. Як вбачається з повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть (а.с. 3), [PERSON] помер 23.10.1995 року. Незважаючи на це в червні 1998 року було замовлено проектну документацію для видачі державного акту на право приватної власності на землю, в якій містилися відомості про смерть [PERSON] (Інформація про субєкта власності). Разом з тим, відсутня заява [PERSON] про передачу земельної ділянки. Крім того невідомою особою було вчинено підпис замість [PERSON] в протоколах погодження меж земельної ділянки, що передаються в приватну власність [PERSON] від 06 червня 1998 року. В подальшому, на підставі вказаної документації дозвільного характеру 10.11.1998 року видано державний акт на право приватної власності на землю на імя [PERSON] на земельну ділянку площею 0,4411 га на території с.Ржавинці Заставнівського району Чернівецької області. Згодом, з метою оформлення спадкового майна та прийняття спадщини після смерті свого сина відповідач [PERSON] звернувся до державного нотаріуса, який 10.07.2008 року видав свідоцтво про право на спадщину за законом, яка складається саме із спірної земельної ділянки розміром 0,4411 га. З викладеного вбачається той факт, що державний акт на право власності на земельну ділянку виданий 10.11.1998 року на померлого 23.10.1995 року [PERSON] є недійсним, оскільки померлий за життя не набув права власності на землю. В свою чергу свідоцтво про право на спадщину за законом видане на підставі вказаного акту також є недійсним.

Outcome: approved