Jurisdiction: civil
Date: 2011-08-02 00:00:00

18.07.2011 року [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, які знаходяться за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Старе, вул. Берегова, буд. 38, в порядку спадкування за заповітом, після смерті його матері [PERSON], яка померла 13.01.1996 року. Свої вимоги позивач обґрунтовує наступним. 13.01.1996 року померла його мати [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими спорудами, який знаходиться за адресою: с. Старе Бориспільського району Київської області по вул. Берегова, 38. 23.01.1991 року мати позивача на випадок своєї смерті залишила заповіт, відповідно до якого все своє майно заповіла йому. Позивач стверджує, що прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. Але нотаріус відмовила у видачі Свідоцтва про право на спадщину, через відсутність правовстановлюючого документу на будинок, в звязку з чим, позивач вимушений звернутися з даним позовом до суду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги повністю підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Бориспільського району Київської області в судове засідання не зявився. Відповідач направив до суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу без участі представника сільської ради. Дослідивши подану заяву, матеріали цивільної справи та надані документи, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги мають бути задоволені повністю з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 13 січня 1996 року померла мати позивача [PERSON], що підтверджуються свідоцтвом про народження виданим виконкомом [PERSON] сільської ради Бориспільського району Київської області від 24 листопада 2009 року, та свідоцтвом про смерть серії І-БК № 002348, виданим виконкомом Старинської сільської ради Бориспільського району Київської області /а.с.- 9-10/. На випадок своєї смерті [PERSON] залишила заповіт від 23.01.1991 року, згідно все своє майно, будівлі, де б воно не було і з чого не складалось і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла у власність [PERSON]. Заповіт зареєстровано в реєстрі № 06/а.с. 11/. Після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок з господарськими спорудами, які знаходяться за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Старе, вул. Берегова, буд. 38, що підтверджується довідкою [PERSON] сільської ради Бориспільського району Київської області та виданим КП Бюро технічної інвентаризації технічним паспортом на даний житловий будинок /а.с. 7,12-15/. Спадкоємцями після смерті спадкодавця є позивач [PERSON] /а.с. 7/. Позивач [PERSON] єдиний спадкоємиць, який прийняв спадщину після смерті своєї матері, оскільки фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, так, підтримує в належному стані будинок та господарські споруди та обробляє присадибну земельну ділянку. Згідно довідки виданої [PERSON] сільською радою, [PERSON] належав на праві власності будинок, який розташований в селі Старе, Бориспільського району, Київської області по вулиці Береговій, буд. 38 та розташований на земельній ділянці, розміром 0,35 га /а.с. 7/. Спадкодавець [PERSON] на момент смерті не отримала свідоцтво про право власності та не зареєструвала його в Бориспільському районному бюро технічної інвентаризації, проте право власності в порядку спадкування має бути визнано за спадкоємцем, тобто за позивачем. Відповідно до вимог ст. 549 Цивільного кодексу України 1963 року спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він подав нотаріальній конторі заяву про прийняття спадщини або вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шестимісячного строку з моменту смерті спадкодавця. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 548 Цивільного кодексу України 1963 року прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно з поясненнями позивача, він в шестимісячний термін після смерті [PERSON] вступив в управління та володіння спадковим майном. Отже, є всі підстави стверджувати, що вищезазначений будинок з господарськими будівлями та спорудами входить до складу спадкового майна, а позивач як єдиний спадкоємець, після смерті матері має всі законні права на дане спадкове майно. Відповідно до листа Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21.02.2005 року „Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна", у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку". «Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно»затвердженим Наказом Міністерства юстиції України № 7/5 від 07 лютого 2002 року визначено, що одним із документів, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на нерухоме майно, є рішення суду про визнання права власності. Відповідно до статті 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд вважає, що докази, надані позивачем в обґрунтування його позовних вимог є достовірними, належними та допустимими. Аналізуючи та оцінюючи у сукупності усі досліджені в судовому засіданні докази, суд прийшов до висновку, що оскільки [PERSON] мала право за життя оформити належним чином домоволодіння, отримати Свідоцтво про право власності на нього, а позивач в свою чергу набув право власності на спадковий будинок з часу відкриття спадщини, однак не може його оформити на своє ім'я, позов слід задовольнити в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved