Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним договір дарування 1/2 частини квартири за адресою: [ADDRESS], укладений 13 березня 2008 року між сторонами. В обґрунтування позову посилається на те, що даний договір був укладений під впливом тяжкої обставини хвороби дружини. 1/2 частина квартири була подарована онуку під умовою допомоги у догляді за хворою з боку обдарованого та його матері. Фактично договір не мав на меті відчуження квартири. Просить поновити пропущений строк позовної давності, як пропущений з тих же поважних причин. Представники відповідача у судовому засіданні позов не визнали, посилаючись на те, що укладення договору було вільним, ніяких додаткових умов він не містив. Заявили про застосування наслідків спливу строку позовної давності. Пояснили, що відповідач прийняв дарунок і несе всі витрати по утриманню майна. Згодом змінили свої доводи і стверджували, що з дозволу відповідача позивач здає частину квартири в оренду і з цих коштів сплачує комунальні платежі. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 13.03.2008 між сторонами укладено договір дарування 1/2 частини квартири за адресою: [ADDRESS], посвідчений державним нотаріусом Першої чернігівської державної нотаріальної контори. Як вбачається з показань свідків [PERSON], [PERSON], листа Чернігівської міської лікарні № 2 від 11.07.2011 № 01-04/1109, довідки від 04.10.2011 № 3899, копій виписок-епікризів від 19.06.2007, 23.11.2010, 02.11.2007, дружина позивача [PERSON], [INFO], є інвалідом 1 групи по зору, перебуває під наглядом з приводу близько 20 захворювань, в тому числі важкої форми цукрового діабету, потребує постійного стороннього догляду, який здійснює позивач. При цьому позивач сам є пенсіонером, особою похилого віку, і перебуває у скрутному матеріальному становищі. У березні 2008 року позивач, у розрахунку на допомогу, подарував належну йому 1/2 частину йому квартири відповідачеві, але допомоги не отримав. Дані щодо наявності у позивача іншого житла відсутні. Як вбачається з довідки КП Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризаціївід 13.07.2011 № 7366, відповідач здійснив державну реєстрацію права власності. Позивач з дружиною продовжує мешкати у зазначеній вище квартирі та несе витрати по утриманню даного майна, що підтверджується наданими позивачем квитанціями по сплаті житлово-комунальних послуг. Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч.3, 5 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ч.1 ст.233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. Відповідно до ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обовязок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Відповідно до ч.4 ст.722 ЦК України прийняття обдаровуваним документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, є прийняттям дарунка. За таких обставин суд приходить до висновку, що договір дарування був укладений під впливом тяжкої обставини, та на вкрай невигідних умовах (договір є безоплатним, даних про інше жило немає). Крім того, договір не був спрямований на реальне настання обумовлених ним наслідків, оскільки подарована квартира фактично у володіння обдарованого не перейшла. Зважаючи на тяжкі особисті обставини позивача, строк позовної давності є пропущеним з поважних причин. Тому на підставі ч.5 ст.267 ЦК України порушене право підлягає захисту.

Outcome: approved