Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Автозаводського РВ КМУ УМВС України в Полтавській області, [PERSON] про виселення з квартири та зняття з реєстраційного обліку, вказуючи, що йому належить на праві власності квартира [ADDRESS]. З 30.08.1991 року він перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Сімейне життя з відповідачкою не склалося. 19.07.1995 року рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука їх шлюб був розірваний. 21.07.2010 року [PERSON]О було видане свідоцтво про розірвання шлюбу з [PERSON] 15.04.2009 року позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого він є спадкоємцем майна [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) 4/15 частин житлового будинку з господарськими будівлями № 3 (квартира № 3) по провулку Карєрному в м. Кременчуці. Позивач зазначає, що вищевказана квартира належить йому на праві приватної власності, яку він має намір продати, але в даній квартирі проживає відповідач його колишня дружина [PERSON], яка в добровільному порядку не бажає звільнити квартиру та знятися з реєстрації , чим чинить перешкоди у розпорядженні власністю. Просив суд постановити судове рішення, яким зобовязати [PERSON] звільнити квартиру що знаходиться за адресою: м. Кременчук, пров. Карєрний, буд. 3. кв. 3. Зобовязати Автозаводський РВ КМУ УМВС України в Полтавській області зняти з реєстраційного обліку [PERSON] за адресою: м. Кременчук, пров. Карєрний, буд. 3. кв. 3. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини , викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечувала, вказавши, що власного житла вона немає. Після укладення шлюбу з позивачем у 1991 році, вони стали проживати разом у [INFO], яка належала матері позивача. З 15.02.1992 року вона зареєстрована у вказаній квартирі і на даний час продовжує у ній проживати. Відповідно звільнити квартиру і зареєструватися в іншому місці не має можливості, оскільки у неї немає іншого житла. Просила суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Відповідач -Автозаводський КМУ УМВС України в Полтавській області в судове засідання не зявився , про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, направив суду клопотання про розгляд справи без участі його представника. Суд, заслухавши пояснення сторін, проаналізувавши матеріали справи, дав повну оцінку зібраним по справі доказам у їх сукупності, і вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВМС № 817837, виданого 15.04.2009 року та посвідченого державним нотаріусом Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори [PERSON] ,зареєстрованого в peєcтpi за №1-594, [PERSON] належить на праві власності 4/15 частин житлового будинку з господарськими будівлями № 3 по провулку Карєрному в м. Кременчуці. 3 30.08.1991року по 21.10.2010 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі . З моменту укладення шлюбу вони, як сім»я, почали проживати у [INFO], яка належала на праві власності матері позивача - [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]). 21.10.2010 року шлюб між сторонами був розірваний, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим Автозаводським відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, серії 1-КЕ № 063484, актовий запис № 304. Після розірвання шлюбу відповідач продовжує проживати у спірній квартирі. Згідно ст. 157 Житлового кодексу України, членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 Житлового Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 116 Житлового кодексу України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. До членів сім'ї власника будинку (квартири), у відповідності до ст.ст. 64, 156 Житлового кодексу України , належать дружина, їх діти і батьки. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користуватися займаним приміщенням. На підставі ст. 156 Житлового кодексу України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Стаття 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлює, що зняття з реєстрації місця проживання може здійснюватись на підставі остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. В судовому засіданні встановлено, що сторони розірвали шлюб 21.10.2010 року. Також достовірно встановлено, і не заперечується позивачем, що відповідач [PERSON] постійно проживає в квартирі квартири [ADDRESS] з 15.02.1992 року, як член сім'ї власника жилого будинку (квартири), а з 21.10.2010 року, з моменту розірвання шлюбу, як колишній член сім'ї власника . Відповідно строк, вказаний в ст. 71 Житлового кодексу України , протягом якого за особою зберігається жиле приміщення , відповідачем не порушувався. Даний позов містить вимогу про виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS], однак суду не надано доказів про наявність обставин передбачених ч. 1 ст. 116 Житлового кодексу України, які б виникли за час проживання [PERSON] [INFO] , отже немає підстав для виселення відповідача з вищевказаної квартири. Крім того, у позові [PERSON] не посилався на такі обставини. Позивач лише зазначає, що відповідач своїми діями порушує його право власності на квартиру, але доказів на підтвердження цих обставин [PERSON]суду не надав. Таким чином, з урахуванням викладеного суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про виселення з квартири відповідача. Так як відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» підставою для зняття особи з реєстраційного обліку за місцем проживання є втрата особою права користування житловим приміщенням, а даний позов по-перше не містить вимоги про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням, по-друге судом встановлено, що немає підстав для виселення з квартири [PERSON] , за таких обставин відсутні підстави для зняття відповідача з реєстрації за місцем проживання. Отже, з урахуванням викладених обставин , суд приходить до висновку про необхідність відмови позивачу у задоволенні позовних вимог про виселення з квартири та зняття з реєстраційного обліку [PERSON]

Outcome: dismissed