Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-09 00:00:00

У серпні 2011 року ПАТ КБ „ПриватБанк звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення з відповідачів на користь ПАТ КБ „ПриватБанк заборгованості у розмірі 46356,46 грн. за кредитним договором № 242737_cred від 06.08.2008 року та судових витрат. Позовні вимоги мотивовані тим, що 06.08.2008 року між ПАТ КБ „ПриватБанк та [PERSON] було укладено кредитний договір № 242737_cred, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит в сумі 25000 грн., а відповідач [PERSON] зобовязалася сплачувати відсотки за користування кредитом у розмірі 32 % річних, з кінцевим терміном повернення коштів не пізніше 05.02.2010 року. З метою забезпечення вказаного зобовязання, 06.08.2008 року між банком та [PERSON] було укладено договір поруки. Проте кредитні зобовязання зі свого боку позичальником належним чином не виконувались, внаслідок чого у [PERSON] станом на 21.04.2011 року утворилась заборгованість по кредиту в сумі 46356, 46 грн.. Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 27 вересня 2011 року позовні вимоги ПАТ КБ ПриватБанк задоволені частково; стягнуто в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ КБ „ПриватБанк 43910,91 грн. заборгованості по кредиту та по 279,55 грн. судових витрат з кожного. В апеляційній скарзі ПАТ КБ „ПриватБанк просить скасувати рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 27 вересня 2011 року та ухвалити нове рішення, яким позов ПАТ КБ „ПриватБанк задовольнити в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що рішення суду є незаконним та винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, за недоведеністю обставин, що мають істотне значення для справи та невідповідністю висновків суду обставинам справи. Апелянт наголошує на тому, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку стосовно пропуску позивачем строку позовної давності в частині стягнення з відповідачів неустойки (судові штрафи), оскільки кошти позичальником у визначений кредитним договором строк повернуті не були, а тому правовідносини між банком та [PERSON] з приводу отримання кредиту не припинились, і як наслідок перебіг строку позовної давності не розпочався. Апелянт також зазначає, що в п.5.7 кредитного договору сторони погодили збільшити позовну давність по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафу по вказаному договору до пяти років. Вислухавши суддюдоповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні, враховуючи наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Задовольняючи частково позовні вимоги ПАТ КБ „ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що позичальником умови кредитного договору стосовно погашення кредиту та відсотків за його користування не виконувались, внаслідок чого утворилась заборгованість, а тому, у відповідності до ст. 554 ЦК України, умов кредитного договору та договору поруки, боржник та поручитель повинні відповідати перед кредитором у солідарному порядку. З таким висновком районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства. По справі встановлено, що 06 серпня 2008 року між ПАТ КБ „ПриватБанк та [PERSON] було укладено кредитний договір № 242737_cred, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит в сумі 25000 грн., а відповідач [PERSON] зобовязалася сплачувати відсотки за користування кредитом у розмірі 32 % річних, з кінцевим терміном повернення коштів не пізніше 05.02.2010 року (а.с.9-10). З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 06.08.2008 року між банком та [PERSON] було укладено договір поруки № 242737-PR-I, згідно умов якого [PERSON] поручився перед кредитором за належне виконання [PERSON] взятих на себе зобовязань за вказаним кредитним договором (а.с.12). ПАТ КБ „ПриватБанк умови кредитного договору виконано та надано позичальнику кредитні кошти, проте позичальник умови кредитного договору щодо своєчасного погашення кредиту та відсотків не виконував, в звязку з чим станом на 21 квітня 2011 року утворилась заборгованість в сумі 46356,46 грн., яка складається з 20421, 08 грн. заборгованості за кредитом, 23489,83 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 250 грн. штрафу (фіксована частина) та 2195,55 грн. штрафу (процентна складова). Зазначена сума \~заборгованості по кредиту, несплачених по ньому відсотках підтверджується наданими розрахунком заборгованості за кредитним договором,\~ який відповідачами не спростований (а.с.8). \~ Таким чином, судом першої інстанції було вірно застосовані положення ст.ст. 509, 526, 530, 553, 554, 1048 ЦК України, і висновок суду щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ „ПриватБанк про стягнення в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] заборгованості по кредиту є вірним. \~ Проте, заслуговують на увагу доводи апелянта стосовно безпідставної відмови суду першої інстанції у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ „ПриватБанк в частині стягнення з відповідачів штрафу (фіксованої частини на процентної складової) у звязку з пропуском кредитором строку позовної давності, зважаючи на таке. Пунктом 5.10 вищезазначеного кредитного договору передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по любому із грошових зобовязань, передбаченим договором більш, ніж на 120 днів, у звязку з чим банк буде змушений звернутись до суду, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. + 5% від суми позову. Згідно ч. 2 ст. 28 ЦК України спеціальна позовна давність строком в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки. Відповідно до вимог ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Виходячи з положень зазначеної правової норми, ПАТ КБ „ПриватБанк та позичальник, укладаючи кредитний договір № 242737_cred від 06.08.2008 року, дійшли до домовленості стосовно збільшення строку позовну давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафу по вказаному договору до пяти років, що було закріплено у п.5.7 договору. Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції прийшов до хибного висновку стосовно пропуску позивачем строку позовної давності для звернення до суду із вимогою щодо стягнення з позичальника штрафу передбаченого п. 5.10 кредитного договору, оскільки перебіг такого строку не сплив, а тому апеляційний суд на підставі п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України змінює рішення суду першої інстанції в частині стягнутої з відповідачів суми заборгованості по кредиту, збільшивши її розмір з 43910,91 грн. до 46356,46 грн. У звязку зі зміною рішення суду першої інстанції в частині розміру стягнутої заборгованості по кредиту, у відповідності до приписів ст. 88 ЦПК України, також підлягає зміні рішення суду і в частині розподілу судових витрат.

Outcome: partial