Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-09 00:00:00

25.07.2011 року до суду з позовом звернулася позивачка, в якому просить суд, встановити факт прийняття нею спадщини за заповітом, яка залишилася після померлої 05.05.2001 року [PERSON] та визнати за нею право власності на спадкове майно, що залишилося після померлої 05.05.2001 року [PERSON], а саме на житловий будинок із надвірними будівлями, який знаходиться по вул.Партизанська, 32 в с.Копище Олевського району Житомирської області, як спадкоємиці за заповітом, мотивуючи позовні вимоги тим, що [PERSON], мала у власності зазначений житловий будинок, однак позивачці було відмовлено в оформленні спадщини на будинок у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів. Позивачка у судове засідання не зявилася, але відповідно до поданої до суду заяви просить суд розглянути справу у її відсутності. Позовні вимоги підтримує із підстав, які зазначені у позовній заяві та просить їх задовольнити. Представник відповідача та представники третіх осіб у судове засідання не зявилися, але також надіслали до суду письмові заяви щодо розгляду справи у їхню відсутність. Відносно позовних вимог позивачки заперечень не мають. Суд розглядає справу на підставі тих письмових доказів які знаходяться у справі та у відсутності сторін. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що відповідно до довідки Копищенської сільської ради Олевського району Житомирської області № 2416 від 29.06.2011 року по господарській книзі за 1986-1990 роки, під № 146 за [PERSON] рахується житловий будинок № 32 по вул.Партизанська в с.Копище Олевського району Житомирської області, який був побудований та зданий в експлуатацію в 1948 році. Під забудову зазначеного будинку [PERSON], за вказаною адресою, виділялася земельна ділянка, в розміри 0.12 га., що стверджується копією технічного паспорту та копією акту визначення земельної ділянки в натурі від 25.04.1989 року. Відповідно до копії свідоцтва про смерть, [PERSON] померла 05.05.2001 року в м.Пінськ Брестської області Республіки Білорусь. За життя [PERSON], 14.03.1988 року, склала заповіт відносно свого майна, а саме житлового будинку з усіма надвірними будівлями, що знаходиться по вул.Партизанська, 32 в с.Копище Олевського району Житомирської області на користь [PERSON], що стверджується копією заповіту зареєстрованого в реєстрі № 39 від 14.03.1988 року Копищенської сільської ради Олевського району Житомирської області. Позивачка є спадкоємцем за заповітом померлої [PERSON], і на час відкриття спадщини постійно доглядала за будинком [PERSON], що стверджується довідкою Копищенської сільської ради Олевського району Житомирської області № 2356 від 20.06.2011 року. Інші спадкоємці за заповітом, крім позивачки відсутні, що підтверджується довідкою Копищенської сільської ради Олевського району Житомирської області № 2514 від 11.07.2011 року. При зверненні позивачки до Олевської державної нотаріальної контори Житомирської області щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, як спадкоємиці, після смерті [PERSON], позивачці було відмовлено із-за відсутності правовстановлюючих документів, які б доводили належність майна померлому спадкодавцю, що стверджується відповідною постановою Олевської державної нотаріальної контори від 21.07.2011 року. Крім того при зверненні позивачки до Коростенського міжміського бюро технічної інвентаризації щодо первинної реєстрації зазначеного будинку за померлою [PERSON], та видачею на імя позивачки свідоцтва на право власності, останній було також відмовлено, так як у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна власнику повинно вирішуватися лише в судовому порядку. Суд, дослідивши і оцінивши всі письмові докази по справі, прийшов до висновку, що між сторонами виникли правовідносини, які врегульовані ст.524, 525, 526, 527, 534, 548, 549, 553 ЦК України (в редакції 1963 року), з яких слідує, що спадкоємство здійснюється за законом і заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця. Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця. Кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Спадкоємець за законом вправі відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини. Разом з тим відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991 року „Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на жилий будинок, слідує, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній йому в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Враховуючи те, що позивачка є спадкоємцем за заповітом та фактично вступила в управління і володіння спадковим майном, а саме будинком № 32 з надвірними будівлями по вул.Партизанська в с.Копище Олевського району Житомирської області, а право власності на спадкове майно належне померлій [PERSON] повністю підтверджене, однак позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів, які б доводили належність зазначеного вище спадкового майна померлій [PERSON], суд вважає, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані та підлягають задоволенню, так як під час судового розгляду справи було встановлено, що позивачка є спадкоємицею за заповітом померлої [PERSON], яка своє майно заповідала позивачців, і у звязку з чим позивачка має право, як спадкоємець на спадкування за заповітом, оскільки інші спадкоємці не заявляли про своє право на зазначену у позові спадщину. На підставі викладеного та

Outcome: approved