Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-13 00:00:00

[PERSON] звертаючись з позовом до суду, просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо їх малолітньої дитини [PERSON], [INFO] та стягнути судові витрати. Свої вимоги позивач мотивує тим, що вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі з 28 грудня 2007 року, від даного шлюбу вони мають неповнолітню дитину доньку [PERSON] [INFO]. Відповідач пішов з сім"ї наприкінці вересня 2008 року, коли дитині виповнилося лише 2,6 місяців. З того часу не проживає з дитиною, не займається її вихованням, не проявляє батьківської турботи, не цікавиться її життям та здоров"ям, не піклується про дитину. Вона ніколи не перешкоджала відповідачу бачитися з дитиною, однак за останні три роки він бачився з дитиною приблизно 6 разів. Після попередження його про позбавлення батьківських прав, відповідач в кінці серпня 2011 року приїхав до дитини, побув з нею приблизно 30 хвилин, зробив декілька фотокарток та більше до дитини не з"являвся. Оскільки відповідач добровільно не надав матеріальну допомогу на утримання дитини і забрав з дому всі їх грошові збереження, то вона вимушена була звернутися до суду з позовом про примусове стягнення аліментів на утримання дитини та на своє утримання. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві, та доповнила, що [PERSON] не купував одяг та іграшки для [PERSON], [INFO]., в м. Тернополі, оскільки жодне з його відряджень не співпадає з датами, що вказані на товарних чеках, не телефонував за весь вказаний період на номер її домашнього телефону [NUMBER], що спростовує його доводи про те, що він постійно телефонував на всі номери телефонів, намагаючись зустрітися з дитиною. В 2010 році відповідач навіть не поздоровив дитину з Днем народження. В 2009 році впливав не неї, щоб вона відмовилась від стягнення аліментів. В 2009 році, на Дні народженні їх дитини, замість спілкування з дитиною, відповідач поставив перед нею ( [PERSON].) питання щодо їх розлучення. До жовтня 2010 року відповідач жодного разу не виявив бажання бачитися з дитиною. Більш того, коли в липні чи серпні 2011 року вона звернулася до відповідача з проханням надати письмовий дозвіл на виїзд їх дитини за кордон на відпочинок на 2 тижні, то відповідач забажав від неї відмовитись від аліментів та виплатити йому грошові кошти, на що вона відмовилась від даної пропозиції і отримала від відповідача відмову. Байдуже ставлення відповідача до своїх батьківських обов'язків та долі дитини змусило її звернутися до суду з даним позовом. Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову про позбавлення його батьківських прав категорично заперечив та пояснив, що він підтримує дитину матеріально, надає матеріальну допомогу на утримання доньки, яка полягає в тому, що він надає грошові кошти та купує дитині необхідні речі, в тому числі і одяг, бажає спілкуватися з дитиною, приймати участь у вихованні дитини, однак між ним, як батьком дитини, та позивачем, як матір'ю дитини, склалися неприязні відносини. Він належним чином не може спілкуватися з дитиною та приймати участь у її вихованні, саме з винних та свідомих дій позивача, які спрямовані на обмеження та перешкоджання у прийнятті участі у вихованні дитини, він був позбавлений повноцінного виконання своїх батьківських обов'язків. Він сплачує аліменти та бажає для дитини бути батьком, приймати активну участь у її житті, вихованні та розвитку. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову про позбавлення батьківських заперечував з підстав, викладених у письмових запереченнях на позов, та пояснень наданих відповідачем в судовому засіданні. Представник третьої особи органу опіки та піклування Солом"янської районної у місті Києві державної адміністрації в судовому засіданні підтримала висновок про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав, однак просила вирішити дане питання згідно вимог чинного законодавства. Представник прокуратури Дніпровського р-ну м. Києва проти позову [PERSON] про позбавлення батьківських прав [PERSON] заперечила, вказала, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов"язків. Суд, вислухавши пояснення позивача та її представників, відповідача та його представника, представника 3-ї особи, думку прокурора, вислухавши пояснення свідків, вивчивши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 28 грудня 2007 року по 8 грудня 2009 року ( а.с. 5). Від шлюбних відносин в них народилася дочка [PERSON], [INFO].( а.с. 6). Рішенням Солом"янського районного суду м. Києва від 12 листопада 2009 року шлюб між сторонами розірвано ( а.с. 8) Малолітня дитина [PERSON], [INFO], зареєстрована за місцем реєстрації її матері -позивача по справі [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ( ас. 9) Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно п.2 ч.1 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються він виконання своїх батьківських обов'язків. Як роз'яснено у абз.2 п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав"ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ч.4 ст. 19 Сімейного Кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав тощо обов'язковою є участь органу опіки та піклування, який згідно з ч.5 ст. 19 подає суду письмовий висновок щодо розв'язування спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. При цьому суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України). Згідно висновку Органу опіки та піклування Солом"янської районної в м. Києві державної адміністрації від 23 листопада 2011 року №12596/01, відповідач [PERSON] не підлягає позбавленню батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO], у зв'язку з тим, що він не ухилявся від виховання дитини і позбавлення батьківських прав є крайньою мірою. (а.с.86-87) Однак, відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування щодо не доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дитини [PERSON], оскільки даний висновок є недостатньо обґрунтованим і суперечить інтересам дитини, виходячи з наступного. За змістом роз'яснень пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав"№ 3 від 30 березня 2007 року, відповідно до положень статті 214 Сімейного кодексу України, частини 1 статті 11 Закону України "Про забезпечення організаційно -правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування", Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини , затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 866 від 4 вересня 2008 року, органами опіки та піклування є державні адміністрації районів, районів місця Києва і Севастополя, виконавчі органи міських чи районних у містах сільських, селищних рад. Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України "Про забезпечення організаційно -правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування" безпосереднє ведення справ та координація діяльності стосовно дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, покладаються на служби у справах дітей. Висновок оформлюється на бланку державних адміністрацій районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчих органів міських чи районних у містах, сільських, селищних рад, підписується головою (заступником голови) та скріплюється печаткою. Відповідно до ч.2 ст.59 Цивільного процесуального кодексу України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ч.4,5 ст.19 СК України щодо спору про позбавлення батьківських прав орган опіки та піклування надає суду письмовий висновок, який повинен бути виконаний на бланку відповідної установи, підписаний його головою (або заступником) та скріплений печаткою. Зважаючи на викладене, вбачається, що письмовий висновок про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав, хоча і підписаний уповноваженою особою ( заступником голови) [PERSON], при цьому наданий суду висновок не завірений печаткою установи, яка його видала. Крім того, суд вважає, що висновок органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав зроблений без достатнього вивчення обставин життя даної родини, характеру відносин, які склалися у родині, без належної перевірки обставин, які викладені позивачем, та не відповідає обставинам, які були з'ясовані під час розгляду судової справи. Також, при наданні висновку про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав органом опіки та піклування не належно перевірені обставини, які були викладені сторонами, а саме щодо причин оформлення відповідачем за місцем роботи медичної страховки, не прийнято до уваги психологічний висновок дитячого психолога, що на момент винесення даного висновку відповідач не працював та має заборгованість по сплаті аліментів, чому не звертався до їхньої установи щодо встановлення годин і днів для зустрічей з дитиною, вразі якщо з боку матері дитини чинилися перешкоди у спілкуванні з дитиною. Судом достовірно встановлено, що позивачем [PERSON] не чинилися відповідачу [PERSON] будь-які перешкоди у спілкуванні з дитиною [PERSON]. Сам відповідач [PERSON] в судовому засіданні повідомив, що він не звертався до служби у справах дітей, органу опіки та піклування чи в інші установи, щодо встановлення днів та годин для спілкування з дитиною. Однак не заперечував, що він жодного разу не відвідував з дитиною будь-яких розважальних закладів, тощо. Виходячи з суб'єктивних даних про особу відповідача, і незалежно від того, що він відповідач є особою працездатного віку, має на момент постановлення рішення роботу, за місцем колишньої роботи та проживання характеризується позитивно, однак має заборгованість по аліментам суд вважає, що відповідач підлягає позбавленню батьківських прав, оскільки він ухилився від виховання дитини, пішов із сім"ї, коли дитині було всього 2,6 місяців, матеріально не утримував дитину та дружину, а тому за двома позовами [PERSON] рішеннями Солом"янського районного суду м. Києва від 29.01.2009 року на користь позивачки на утримання дитини та на неї до досягнення дитиною 3-х років примусово було стягнуто аліменти в розмірі 1/3 частини та 1/6 частини відповідно з усіх видів його заробітку. Дані рішення набрали законної сили. Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до Психологічного висновку психолога дитячої поліклініки № 1, ДКЛ №3 Солом"янського р-ну м. Києва [PERSON] від 04.11.2011 року, в якому зазначено "…З рідним батьком дівчинка не бачиться та не спілкується. Поздоровлень чи подарунків від батька на День народження чи інших сімейних свят не отримувала та не отримує. Рідний батько дитини не приймає участі у вихованні та розвитку [PERSON]"( ас. 132). Сам відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечував того факту, що дитина не називає його батьком, а називає його лише по імені. Згідно довідки лікаря ДКЛ № 3 [PERSON] вбачається, що батько дитини [PERSON] жодного разу у поліклініку, де перебуває на обліку дитина не звертався. ( ас. 133). Надані відповідачем 7 копій квитанцій про зарахування на картковий рахунок позивачки грошових коштів як добровільну сплату аліментів на утримання дитини, суд до уваги не приймає, оскільки відповідачем не надано відповідних доказів, що ці кошти ним було надіслано позивачці саме на утримання дитини [PERSON]. Крім того, дані квитанції про добровільну сплату аліментів спростовуються двома рішеннями Солом"янського районного суду м. Києва від 29.01.2009 року (ас. 70), якими з відповідача були аліменти стягнуті примусово, що вказує на той факт, що добровільно відповідачем матеріальна допомога на утримання дитини не надавалася. Суд, також, не приймає до уваги доводи відповідача, що ним сплачувалися грошові кошти на перебування [PERSON] в пологовому будинку та за зберігання крові у народженої дитини, і тим самим він ще до народження дитини приділяв особливу увагу її матері, оскільки з матеріалів справи вбачається що за зберігання крові позивачка [PERSON] сама дані кошти сплачувала, що підтверджується квитанціями від 15.07.2008 року та від 31.01.2012 р. ( ас. 199,195), а в договорі № 404/07-08 від 15.07.2008 року "Про зберігання компонентів крові" навіть не стоїть підпис відповідача як батька дитини ( ас.151). Свідки з боку позивача [PERSON], (сусідка до будинку) [PERSON] (знайомий позивачки), [PERSON] ( лікар дитини), [PERSON].(сусідка до будинку), [PERSON] (няня дитини), [PERSON] (сусідка по будинку) суду показали, що відповідач [PERSON] не займається вихованням дитини, та вказали, що бачили відповідача всього один раз, а свідок [PERSON].( лікар дитини) не бачила його жодного разу. Показання даних свідків суд приймає до уваги, оскільки вони узгоджуються з письмовими доказами, які є в матеріалах справи. Показання свідків з боку відповідача [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] суд до уваги не приймає, оскільки дані свідки про всі обставини справи знають лише зі слів самого відповідача, ніхто з ним не був свідком того, що позивачкою [PERSON] чинилися відповідачу перешкоди у спілкуванні з дитиною. Крім того, показання свідка [PERSON] про те, що вона одного разу допомагала [PERSON] вибирати подарунок дитині у вигляді плаття на день народження, а покази свідка [PERSON] про те, що він бачив як на робочому столі у відповідача тривалий час стояв нібито подарунок для дитини, суд також до уваги не приймає, оскільки в судовому засіданні так і не було встановлено чи було дане плаття та подарунок вручені відповідачем дитині, чи ні. Про вручення даних речей від відповідача позивачу чи дитині, позивач [PERSON] заперечувала. Навпаки, свідок з боку позивача [PERSON] (няня дитини), яка з дитиною проводить найбільше часу в будні дні з 8-30 год. до 18-19 години, починаючи з грудня 2008 року вказала, що вона лише один раз в серпні 2011 року бачила відповідача у дворі будинку, який кричав на позивачку, однак він ні разу за її присутність не приходив до дитини і жодного разу не звертався до неї з проханням поспілкуватися з донькою. Свідок також підтвердила, що вона ні разу не бачила і не чула від дитини, щоб батько дарував їй якісь подарунки. Крім того, в наданих суду письмових запереченнях проти позовної заяви про позбавлення батьківських прав до Дніпровського районного суду м. Києва від 24.10.2011р., [PERSON] стверджує, що він постійно купував одяг та іграшки для [PERSON], [INFO]., в підтвердження чого надав товарні чеки з м. Тернопіль( ас. 39-47). Однак судом, встановлено, що [PERSON] в період з народження [PERSON] з 16.07.2008 року і до 14.10.2011 року мешкав та працював у м. Києві, в той же час, майже всі товарні чеки, які він надав, датовані робочими днями, а тому відповідно до письмової інформації від компанії ТОВ "Астеліт", щодо відряджень [PERSON] вбачається, що жодне з його відряджень не співпадає з датами, вказаних на товарних чеках( ас. 228). Щодо інформації про телефонні з"єднання вхідних та вихідних дзвінків з мобільного номеру телефону [PERSON] ([NUMBER]) на контактні номери телефонів [PERSON] (1.[NUMBER]. 2. [NUMBER]. 3. [NUMBER]), то судом встановлено, що за весь вказаний період [PERSON] жодного разу не телефонував [PERSON] на номер її домашнього телефону [NUMBER], що спростовує його доводи про те, що він постійно телефонував на всі номери телефонів, намагаючись зустрітися з дитиною; в 2010 році відповідач не поздоровив дитину з днем народження, до жовтня 2010 року жодного разу не виявив свого бажання бачити дитину, не приходив до дитини, не телефонував, не цікавився, як вона живе, чи хворіє, чи потребує допомоги або батьківської любові. В липні та серпні 2011 року дзвінки були пов'язані виключно з тим, що позивач просила у відповідача дозвіл на виїзд за кордон [PERSON] на два тижні у відпустку з метою її оздоровлення ( дана обставина не заперечується відповідачем) та підтверджується копією постанови про відмову в порушення кримінальної справи від 18 вересня 2011 року (ас. 57). За вказаний час не вітав дитину з Новим Роком, Різдвом Христовим чи з Днем Святого Миколая. Також, суд не приймає до уваги пояснення відповідача [PERSON] з приводу того, що позивач звернулася з даним позовом лише для того, щоб безперешкодно виїхати з дитиною за кордон на постійне місце проживання, оскільки будь-яких належних доказів ним на підтвердження даної обставини не надано. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. З огляду на вищенаведене, суд вважає, що позов [PERSON] про позбавлення батьківських прав [PERSON] є обґрунтованим та знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати, а саме судовий збір при подачі позову до суду в розмірі 8,50 грн. (ас. 1), судовий збір за заяву про забезпечення доказів в сумі 107 грн. 30 коп. ( ас. 202) та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30,00 грн. ( ас. 2) Враховуючи наведене та

Outcome: approved