Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], третя особа Орган опіки та піклування Личаківської районної адміністрації з вимогою про вселення у квартиру № 1 у будинку № 165 на вул. Тракт Глинянський у м. Львові. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що їй на праві спільної часткової власності належить 3/10 частини квартири. Відповідач [PERSON] –колишній чоловік у 2003 р. вигнав її та їх спільного сина –[PERSON] з квартири. З того часу вона проживає у будинку в с. Лучани Жидачівського району Львівської області. Відповідачі [PERSON] (в своїх інтересах та інтересах недієздатного сина [PERSON]Б.). та [PERSON], пред’явили зустрічний позов до [PERSON]Г, ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», СГІРФО Личаківського РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівської області, третя особа Орган опіки та піклування Личаківської районної адміністрації про припинення права власності на 3/10 частини квартири № 1 у будинку № 165 на вул. Тракт Глинянський у м. Львові. В установленому порядку уточнили позовні вимоги, просять припинити право власності [PERSON] на 3/10 частини квартири; визнати право власності на 3/10 частини квартири за [PERSON]; скасувати запис в Реєстрі прав власності на нерухоме майно про реєстрацію права власності на 3/10 квартири за [PERSON]; зобов’язати ОКП ЛОР «БТІ та ЕО»зареєструвати право власності на 3/10 частини квартири за [PERSON]; виплатити [PERSON] 62015 грн., внесені [PERSON] на депозитний рахунок суду; визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням –квартирою; зобов'язати СГІРФО Личаківського РВ ЛМУ ГУМВС України в Львівській області зняти з реєстрації [PERSON] з квартири. В обґрунтування зустрічних вимог покликаються на те, що частка [PERSON] є незначною, та її неможливо виділити в натурі. Спільне проживання [PERSON] з ними також є неможливим, оскільки шлюб між нею та [PERSON] розірвано, останній фактично проживає в квартирі з новою сім»єю, між сторонами постійно виникають конфлікти та сварки, що зумовлювало неодноразове звернення до правоохоронних органів, а надалі порушення кримінальної справи відносно [PERSON] Крім цього, [PERSON] забрала недієздатного сина, опікуном якого є батько, та всупереч рішення суду про примусове повернення [PERSON] на виховання батькові, не виконує законні вимоги державного виконавця. Відповідач по зустрічному позову не приймає жодної участі в утриманні житла, добровільно його покинула, близько 10 років не проживає в квартирі, а фактично після розірвання шлюбу проживає в належному їй на праві власності будинку № 25 на вул. Лермонтова в с. Лучани Жидачівського району, тобто забезпечена житлом. Тому припинення права власності [PERSON] на 3/10 частини квартири не завдасть їй шкоди. Необхідну суму вартості припиненої частки визначеної експертом позивач [PERSON] внесла на депозитний рахунок суду. Також вказують, що [PERSON] втратила право на користування жилим приміщенням. Ухвалами суду від 31.12.2010 року вище вказані позовні вимоги об’єднано в одне провадження, а позовну заяву [PERSON] подану в інтересах недієздатного [PERSON] залишено без розгляду (а.с.53,54). В судовому засіданні позивач по первісному позову [PERSON] та її представник підтримали позовні вимоги, проти зустрічного позову заперечили. Надали суду пояснення про те, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі. У шлюбі в них народився син –[PERSON] Даний шлюб був розірваний в 2000 році. Також зазначили, що [PERSON] вигнав її та [PERSON] з квартири. Таким чином, з 2003 р. по сьогоднішній день [PERSON] постійно проживає у [INFO] на вул. Лермонтова, який належить їй на праві власності. Позивач заперечує проти припинення її власності на 3/10 частки квартири, так як має намір проживати в спірному жилому приміщенні. Відповідачі по первісному позову [PERSON], [PERSON] та їх представники підтримали позовні вимоги зустрічного позову, проти первісного позову заперечили, та надали пояснення про те, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, у якому в них народився син –[PERSON] Після розірвання даного шлюбу [PERSON] добровільно переїхала на постійне місце проживання [INFO], на вул. Лермонтова, у с. Лучани, Жидачівського району, Львівської області, який одержаний нею у спадок. Після розірвання шлюбу з [PERSON], [PERSON] одружився другий раз. Відтак, на даний момент проживає у квартирі зі своєю дружиною та її донькою –[PERSON], якій [PERSON] згідно договору дарування відчужив свою частину квартири (4/10 частини квартири). Також зауважили, що між [PERSON] та [PERSON] існували постійні конфлікти та сварки, та вказали, що на даний момент у провадженні Личаківського РВ ГУ МСУ України у Львівській області знаходиться кримінальна справи за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, порушена в результаті нанесення [PERSON] [PERSON] та його матері легких тілесних ушкоджень. Відповідачі зазначили, що не чинять жодних перешкод у проживанні в квартирі недієздатного [PERSON], а навпаки вживають всіх заходів щоб він проживав разом з ними та виховувався батьком, який є його офіційним опікуном. Представники відповідачів ОКП ЛОР «БТІ та ЕО»та СГІРФО Личаківського РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівської області в судове засідання не з»явилися, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи. При цьому представник СГІРФО Личаківського РВ надав заяву про розгляд справи у його відсутності та ухвалення рішення на розсуд суду. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних доказів у відсутності представників відповідачів, які не з»явилися. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Личаківської районної адміністрації в попередніх судових засіданнях вказала, що первісний позов є безпідставним, щодо зустрічного позову покладається на розгляд суду, оскільки не вбачає порушень прав недієздатного [PERSON] Заслухавши пояснення учасників процесу, з’ясувавши обставини справи, дослідивши докази, суд приходить до висновку, що первісний позов [PERSON] не підлягає до задоволення, а зустрічний позов [PERSON] (в своїх інтересах та інтересах недієздатного [PERSON]Б.) та [PERSON] підлягає до задоволення частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що власниками квартири № 1 на вул. Тракт Глинянський, 165 у м. Львові є: [PERSON] (3/10 частини квартири), [PERSON] (3/10 частини квартири), [PERSON] (4/10 частини квартири), право спільної часткової власності сторін на майно зареєстровано в ОКП ЛОР «БТІ та ЕО»(а.с.2,9,42). Рішенням Личаківського районного суду м. Львова у цивільній справі № 1-1504/2003р. від 03.07.2003 року, в зв’язку з наявністю психічного захворювання та інвалідністю 1-ої групи, [PERSON] визнано недієздатним. На підставі розпорядження Личаківської районної адміністрації № 918 від 01.09.2003 року опікуном [PERSON] призначено його батька [PERSON] (а.с.18). Відтак, [PERSON] має право та обов’язок діяти в інтересах недієздатного сина [PERSON] Також судом встановлено, що [PERSON] фактично проживає у [INFO] на вул. Лермонтова, який переданий їй в одноосібну власність в порядку спадкування, що позивачем не оспорюється (а.с.38,49). Згідно із ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. З аналізу цієї норми закону вбачається, що кожна із підстав для припинення права на частку є самостійною підставою для припинення права на частку, а доведення всіх цих обставин законом не передбачено. Суд погоджується із доводами позивачів по зустрічному позову про те, що частка відповідача є незначною і не може бути виділена в натурі, оскільки як встановлено судом, квартира №1 в будинку №165 на вул. Тракт Глинянський складається з двох кімнат, загальна площа квартири становить 51,8 кв.м., житлова –27,5 кв.м. (а.с.41). [PERSON] має право власності на 3/10 частини житла. Як роз’яснив Пленум Верховного [PERSON] України у своїй Постанові № 7 від 04 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок»(із наступними змінами), судам належить мати на увазі, що, виділ частки в натурі можливий, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Житлова площа, яка припадає на частку [PERSON] є меншою за мінімальну житлову площу встановлену законом на рівні 13,65 кв.м. (ст. 47 ЖК), а тому є незначною. Також така частка не може бути виділена [PERSON] в натурі, оскільки для цього необхідно виділити відокремлену частину квартири з самостійним виходом, чого неможливо здійснити із врахуванням розміру частки [PERSON] та технічних можливостей переобладнання квартири. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Спірна квартира є неподільною, оскільки її поділ на частки належні кожному із співвласників неможливий без втрати цільового призначення. Припинення шлюбних відносин між [PERSON] та [PERSON] ще у 2000р. та їх окреме проживання протягом тривалого часу свідчить про неможливість їх спільного проживання, а відповідно і спільного володіння майном. Ця обставина додатково підтверджується поясненнями учасників процесу та матеріалами справи, з яких вбачається, що між [PERSON] та [PERSON] склалися неприязні та конфліктні стосунки, що унеможливлює їх проживання разом (а.с.37,39,40,87,101,128), тим більше, що на даний момент у двокімнатній квартирі крім [PERSON] також проживає його нова сім’я зокрема одна із співвласників – [PERSON] Тому, суд приходить до висновку, що володіння та користування квартирою сторонами спільно є неможливим. Суд також знаходить обгрунтованими доводи позивачів по зустрічному позову про те, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача [PERSON] та членам її сім‘ї з огляду на наступне. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] забезпечена житлом в с. Лучани Жидачівського району Львівської області, де фактично проживає. Відтак, припинення права власності на частку належну [PERSON], з врахуванням компенсації її ринкової вартості не завдасть істотної шкоди її інтересам. Також суд зазначає, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам членів її сім‘ї, а саме синові [PERSON], оскільки він забезпечений своєю часткою у квартирі, місцем проживання недієздатного є місце проживання його опікуна [PERSON], який виключно в його інтересах вправі вільно та безперешкодно розпоряджатись власністю. У відповідності до ч. 2 ст. 365 ЦК України позивач за первісним позовом [PERSON] внесла на депозитний рахунок суду вартість частки відповідача - 62 015 грн., про що в матеріалах справи є відповідна банківська квитанція (а.с.97). Як зазначено в абз. 3 п. 6 постанови Пленуму Верховного [PERSON] України від 04 жовтня 1991 р. № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», розмір такої грошової компенсації визначається за угодою сторін, а за відсутності такої угоди —судом за дійсною вартістю будинку (квартири) на час розгляду справи. Оскільки зазначеної угоди між сторонами не існує, дійсна, тобто ринкова вартість, квартири визначена на підставі дослідженого в судовому засіданні звіту про експертну оцінку майна від 02.04.2011 р. Слід зазначити, що у даному звіті вказана оцінка, як з капітальним ремонтом квартири так і без нього. Згідно договору та актів виконаних робіт долучених до даного звіту, витрати на оплату капітального ремонту понесені [PERSON] У матеріалах справи відсутні докази того, що [PERSON] приймала будь-яку участь у проведенні капітального ремонту квартири, у тому числі у витратах на його проведення. Причому, [PERSON] не заперечує, що вона не приймала жодної участі у проведенні капітального ремонту квартири. Відтак, при визначенні суми, яка має бути внесена на депозитний рахунок суду, для припинення права [PERSON] на частку у квартирі слід виходити з вартості квартири без капітального ремонту, яка становить 206 714 грн. Отже, сума внесена на депозитний рахунок суду [PERSON] у розмірі 62 015 грн. відповідає вартості частки квартири [PERSON], тобто З/10 частини квартири, та підлягає виплаті [PERSON] Враховуючи вище наведене, наявні правові підстави для припинення права [PERSON] на частку (3/10) у квартирі, визнання права власності на припинену частку за [PERSON], яка внесла грошові кошти на депозитний рахунок суду, та задоволення зустрічного позову в цій частині. Разом з тим, суд відмовляє в задоволенні решти вимог за зустрічним позовом. Так, ст.ст. 71,72 ЖК України, на які покликаються позивачі за зустрічним позовом не підлягає застосуванню до даних правовідносин, оскільки [PERSON] є співвласником, а не наймачем житла, а тому особа не може бути визнана такою, що втратила право на користування жилим приміщенням із зазначених підстав. При цьому, за умови припинення права власності [PERSON] на 3/10 частки квартири та визнання права власності на припинену частку за [PERSON], відповідач втрачає право користування спірним житлом. Відповідно дане рішення суду є самодостатньою підставою для скасування запису в Реєстрі прав власності на нерухоме майно про реєстрацію права власності на 3/10 квартири за [PERSON], реєстрацію в ОКП ЛОР «БТІ та ЕО»права власності на припинену частку за [PERSON], та зняття [PERSON] з реєстрації у вказаній квартирі. Щодо тверджень позивача по первісному позову [PERSON] та її представника, про те, що [PERSON] вигнав її з квартири суд враховує наступне. Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У матеріалах справи відсутні жодні докази того, що [PERSON] залишила квартиру та переїхала до свого теперішнього місця проживання не з власної волі. Про будь-які перешкоджання [PERSON] щодо користування квартирою та володіння її часткою після вибуття з квартири [PERSON] не зазначала. Окрім цього, за наявності законних підстав припинення права власності [PERSON] на її частку в квартирі, відсутні правові підстави для вселення її в це житло. З огляду на викладене суд відмовляє в задоволенні первісного позову. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд присуджує судові витрати з відповідача по зустрічному позову. Так, з [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON], сплачені ним та документально підтверджені 120 грн. витрат на ІТЗ та 620,15 грн. судового збору (а.с.30,31,98). Також підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] сплачені нею 1 000 грн. витрат на експертне дослідження (а.с.99,100,126.127).

Outcome: partial