Jurisdiction: civil
Date: 2012-01-09 00:00:00

21.06.2011 року позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить суд визнати дії Публічного (Закритого) акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк(далі ПАТ КБ ПриватБанк) щодо безпідставного в односторонньому порядку стягнення з її банківської картки, по якій вона отримує державну допомогу по безробіттю, у Олевському відділенні філії Житомирського регіонального управлінняПАТ КБ ПриватБанккоштів в сумі 710 грн., та нарахування відсотків по кредиту незаконними; зобовязати відповідача - ПАТ КБ ПриватБанкзакрити кредитний договір та припинити нарахування відсотків за кредит, а також стягнути з відповідача на користь позивачки 710.00 грн., безпідставно стягнутої допомоги, яку вона отримує по безробіттю, стягнути 2000.00 грн., завданої їй неправомірними діями відповідача моральної шкоди та понесені при зверненні до суду судові витрати у розміри 120.00 грн. Позивачка та її представник у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали із підстав, які наведено у поданій до суду позовній заяві і просять суд задовольнити позов у повному обсязі. Представники відповідача і третьої особи у судове засідання не зявилися, хоча належним чином були повідомлені про день, час та місце розгляду справи про, що свідчать розписки про отримання судових повісток. Заяв щодо розгляду чи відкладення розгляду справи до суду не подали. Представником відповідача до суду надіслано заперечення щодо позовних вимог позивачки. Як встановлено у судовому засіданні 05.05.2006 року між позивачкою та ЗАТ комерційним банком ПриватБанк було укладено кредитний договір про надання їй кредиту в сумі 4500.00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом. Кредит був отриманий повністю позичальником в день підписання договору. Відповідно до кредитного договору [PERSON], зобовязалася повертати кредит та відсотки у встановленому у договорі порядку, відповідачу, але покладені на неї відповідно до умов договору обовязки з певних сімейних обставин не виконала в терміни, передбачені у кредитному договорі, внаслідок чого відповідачем було подано позов до [PERSON], про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 17.02.2009 року (Справа № 2-110/2009) із позивачки [PERSON], стягнуто суму заборгованості в розмірі 5045.92 грн., та 85.46 грн., судових витрат. Відповідно до довідки Відділу державної виконавчої служби Олевського районного управління юстиції Житомирської області № 03-22/4266 від 08.06.2011 року (а.с.10) зазначена сума заборгованості позивачкою була сплачена. Крім того встановлено, що позивачка перебуває на обліку в Олевському районному центрі зайнятості Житомирської області де останній нараховується допомога по безробіттю, яку позивачка отримує у Олевському відділенні філії Житомирського регіонального управлінняПАТ КБ ПриватБанк, що стверджується довідками Олевського РЦЗ № 476 від 03.06.2011 року, № 484 від 07.06.2011 року та довідками № 594 від 19.07.2011 року і № 550 від 24.06.2011 року (а.с.11-12, 22-23). Однак при зверненні позивачки до Олевського відділенні філії Житомирського регіонального управлінняПАТ КБ ПриватБанкщодо отримання нарахованої їй допомоги по безробіттю, останній стало відомо про те, що відповідачем самовільно було списано із картки позивачки суму 710.00 грн., в рахунок погашення відсотків по кредиту від 05.05.2006 року. Позивачка неодноразово зверталася до відповідача щодо повернення безпідставно списаних коштів, але відповідач відмовив у добровільному порядку поновити її права на отримання нарахованої допомоги по безробіттю. Дані правовідносини врегульовані ст.598, 599 ЦК України із яких слідує, що зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Зобовязання припиняється його виконанням, проведеним належним чином. Разом з тим, відповідно до ст.ст. 1066, 1071, 1073 ЦК України зазначено, що за договором банківського рахунку банк зобовязується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка) грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках встановлених договором між банком і клієнтом. Уразі безпідставного списання банку з рахунку клієнта банк повинен негайно після виявлення порушень зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта та відшкодувати завдані збитки. Враховуючи зазначені норми закону та те, що грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках встановлених договором між банком і клієнтом, а позивачка жодного повідомлення та вимоги від відповідача не отримувала, позову до неї відповідач не предявляв з приводу виниклої заборгованості, а безпідставно списані кошти з рахунку позивачки (картки) знайшло своє підтвердження в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання дій ПАТ КБ ПриватБанкнезаконними та стягнення з відповідача на користь позивачки 710.00 грн., безпідставно списаних коштів підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо позовних вимог позивачки про визнання дій відповідача щодо нарахування відсотків по кредиту незаконними та зобовязання відповідача закрити кредитний договір та припинити нарахування відсотків за кредит слід зазначити наступне. Так відповідно до ст.599 ЦК України, як вже було зазначено вище зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У судовому засіданні позивачка та її представник не надали суду відповідних письмових доказів про те, що між ПАТ КБ ПриватБанкта позивачкою припинилися правовідносини з приводу виконання умов кредитного договору. Рішення Олевського районного суду Житомирської області від 17.02.2009 року, яким було стягнуто з позивачки на користь відповідача заборгованість по кредиту від 05.05.2006 року не припинило зобовязання позивачки перед відповідачем, оскільки вимоги про розірвання зазначеного кредитного договору сторонами не ставилося. Що ж до вимоги позивачки закрити кредитний договір то зазначена вимога, тобто закриття кредитного договору не передбачено чинним законодавством. В частині стягнення із ПАТ КБ ПриватБанк моральної (немайнової) шкоди, яку просить суд стягнути з відповідача позивачка, суд вважає, що дана вимога також не може бути задоволеною, оскільки дана вимога не витікає із умов визначених кредитним договором, тобто це договірні відносини, за порушення яких передбачена майнова (фінансова) відповідальність у формі пені, неустойки тощо. Враховуючи зазначену обставину, суд приходить до висновку про безпідставність позовної вимоги позивачки щодо стягнення з відповідача 2\~000.00 грн., моральної (немайнової) шкоди завданої позиваці. Відповідно до ст.10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ч.1 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Виходячи з вище наведеного суд вважає, що на користь позивачки повинно бути стягнуто з відповідача 60.00 грн., судового збору, відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України, з якої слідує, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного та

Outcome: partial