Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-12 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Альфа-Банк(далі ПАТ Альфа-Банк) звернулося до суду з позовом, в якому просять стягнути з відповідача за кредитним договором заборгованість в сумі 17344,39грн., а також стягнути понесені ними судові витрати у виді судового збору та витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач та її представник позовні вимоги не визнають, вказують, що заборгованість сплачена банку повністю, нарахування суми пені не відповідає вимогам чинного законодавства. Також просять застосувати до позовних вимог банку наслідки спливу позовної давності. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги необґрунтовані і не підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 22.05.2006 року між Закритим акціонерним товариством Альфа-Банкта [PERSON] був укладений кредитний договір №400111545, згідно якого банк надав відповідачу кредит в сумі 1280гривень, а відповідач зобовязувалася своєчасно та в повному обсязі виплачувати банку проценти за користування кредитом у розмірі 12% річних, використати його за цільовим призначенням, повертати кредит банку рівними частинами у терміни, визначені у графіку повернення, але в будь-якому випадку не пізніше 23.05.2007 року. Із пояснень представника позивача вбачається, що станом на 23.05.2011 року заборгованість [PERSON] перед банком складає 17344,39грн., а саме: за кредитом - 109,43грн., по відсотках 52,90грн., по комісії 1875,23грн., штраф 0грн., пеня 15306,83грн., що підтверджується довідкою про розрахунок заборгованості за кредитним договором №400111545 від 22.05.2006 року. Із пояснень відповідача вбачається, що згідно кредитного договору нею сплачено 1461,63грн., що підтверджується квитанціями. Несплачених коштів залишалося 431,23грн., які вона повернула 13.10.2011 року, що підтверджується квитанцією №NOJW942464 від 13.10.2011 року. Інших сум, вказаних у позовній заяві, не визнає. Також заявила клопотання про застосування до позовних вимог банку наслідків спливу позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч.5 ст.261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Судом встановлено, що позивач про порушення свого права мав дізнатися ще 23.05.2007 року. Проте, з позовом до суду звернулися лише 06.07.2011 року. Представник позивача не вказала поважні причини пропуску строку позовної давності. Відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом рішення. Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити в звязку зі спливом строку позовної давності, оскільки про його застосування заявила відповідач, а позивач не зазначив поважні причини пропуску строку позовної давності.

Outcome: dismissed