Jurisdiction: civil
Date: 2012-01-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що з відповідачем вони не перебували у зареєстрованому шлюбі, однак мають спільного сина. Враховуючи, що відповідач не приділяє належної уваги вихованню сина, не регулярно надає матеріальну допомогу на утримання дитини, вона змушена звертатись до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 997 грн.. Крім того, позивач просила стягнути з відповідача додаткові витрати на оздоровлення дитини у розмірі по 5.000 грн. з виплатою два рази на рік, додаткові витрати на розвиток дитини у розмірі 360 грн. та додаткові витрати на придбання одягу для дитини у розмірі взимку 3.500 грн., навесні 3.000 грн., влітку 4.000 грн., восени 3.000 грн., оскільки добровільно відповідач відмовляється нести надавати допомогу добровільно. В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі, та просили суд про їх задоволення, посилаючись на той факт, що відповідач відмовляється добровільно надавати будь-яку допомогу на утримання неповнолітнього сина, а самостійно позивачу утримувати сина матеріальна складно. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, зазначив суду, що відповідач працює, отримує щомісяця заробітну плату, а тому представник категорично заперечував проти стягнення аліментів з відповідача у твердій грошовій сумі та просив суд визначити розмір аліментів в частині від загального заробітку (доходу) [PERSON]. Крім того, представник відповідача зазначив, що позивач просить суд стягнути додаткові витрати на оздоровлення та утримання неповнолітньої дитини, що не передбачене чинним законодавством, а тому в даній частині вимог просив суд відмовити у задоволенні позову. Заслухавши думку позивача та представників сторін по справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони мають спільного неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.6). Неповнолітня дитина проживає з матірю, що не заперечували учасники процесу. Як зазначила позивач в судовому засіданні, відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, а тому вона має намір вирішити питання про стягнення аліментів в судовому порядку, відповідно до вимог чинного законодавства. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідач працює, має постійний заробіток заробітку плату, а тому суд вважає, що він спроможний сплачувати позивачці аліменти на утримання дитини. Відповідно до вимог ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, який вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти щомісячно в розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, враховуючи, що відповідач працює і має постійні доходи заробітну плату. Суд не вважав за можливе стягувати з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі. Приймаючи рішення про стягнення аліментів у частці, судом враховується матеріальний стан сторін по справі, а також той факт, що відповідач працює і має постійні доходи заробітну плату (а.с.43), доказів про отримання інших доходів відповідачем суду не надано. Згідно до ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо). Що ж стосується розміру додаткових витрат, що підлягають стягненню з відповідача, то, відповідно до вимог ч.2 ст.185 СК України, розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, щодо стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрат на утримання неповноілтньої дитини, суд виходив з тих обставин, що позивачем у 2010 - 2011 роках понесені витрати по оздоровленню їх з відповідачем спільного сина у Дитячому оздоровчому таборі та Християнському спортивно-туристичному таборі у загальному розмірі 4.650 грн. (2.800 грн. + 1.250 грн. + 600 грн. = 4.650 грн.), а крім того позивачем понесені витрати по оплаті навчання дитини у гуртку з плавання та секції по футболу, що згідно наданих квитанцій становить загальну суму у розмірі 2.280 грн., а відтак загальні додаткові витрати по оздоровленню дитини та розвитку здібностей дитини склали 6.930 грн., що підтверджується відповідними квитанціями (а.с.9-10, 56-60). Таким чином, частка відповідача у понесених додаткових витратах по оздоровленню дитини та розвитку здібностей дитини за 2010 2011 року склала 3.465 грн. (6.930 грн. : 2 = 3.465 грн.) та підлягає стягненню з нього на користь позивача в судовому порядку. При цьому, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача, щодо стягнення з відповідача додаткових витрат на оздоровлення дитини у розмірі по 5.000 грн. з виплатою два рази на рік, додаткових витрат на розвиток дитини у розмірі 360 грн. щомісячно та додаткові витрати на придбання одягу для дитини у розмірі взимку 3.500 грн., навесні 3.000 грн., влітку 4.000 грн., восени 3.000 грн., оскільки відсутні будь-які докази того, що дитина продовжить займатись у вказаних гуртках у майбутньому та що вартість занять буде складати саме вказані суми, відсутні будь-яке обгрунтування того, що позивачем буде понесено витрати на оздоровлення дитини та закупівлю одягу у визначених нею сумах, а крім того, суд враховує ту обставину, що з відповідача стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини, що надасть позивачу можливість матеріального утримання дитини. Відповідно до вимог ст.367 ч.1 п.1 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у вигляді державного мита в сумі 51 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення у розмірі 120 грн..

Outcome: partial