Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-23 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за борговою розпискою в сумі 78264 грн. 21 коп., з якої 25000 грн. сума боргу, 250 грн. проценти згідно договору за період з 10 вересня 2008 року по 10 жовтня 2008 року, 2275 грн. 57 коп.- 3% річних, 8837 грн. 50 коп. втрати від інфляції за період прострочення виконання зобовязання, 41901 грн. 14 коп. упущена вигода, а також судові витрати, а саме: витрати по сплаті судового збору та ІТЗ. Представник позивача в судовому засіданні підтримав подану заяву та просив суд її задовольнити. Відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи до суду не зявився, причини неявки суду не повідомив. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, знаходить підстави для часткового задоволення позову, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що позивач позичив відповідачу грошові кошти в сумі 25000 грн. під 12% річних, що підтверджується розпискою від 10.09.2008 року. Відповідно до ч.2 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої якості. Згідно з ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена боргова розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Отриманням відповідачем позики в розмірі 25000 грн. підтверджується наданим позивачем оригіналом розписки. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Як зазначив позивач, відповідач зобовязався повернути йому борг до 10.10.2008 року. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов"язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та закону. Одностороння відмова від виконання зобов"язання не допускається, а тому сума боргу підлягає стягненню з відповідача. Згідно ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється в договорі. За розрахунком позивача розмір процентів за користування грошима згідно умов розписки від 10.09.2008 року за період з 10 вересня 2008 року по 10 жовтня 2008 року становить 250 грн. Враховуючи вищевикладене, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача боргу за борговою розпискою та коштів за користування грошовими коштами підлягають задоволенню. Відповідно до ст.625 ч.2, 1049 ч.1, 1050 ч.1 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити суму боргу з врахуванням 3% річних за весь час прострочення, а також відшкодувати втрати від інфляції. Згідно наданого позивачем розрахунку три проценти річних за несвоєчасне виконання зобовязання по борговій розписці за період з 11.10.2008 року по 11.09.2011 року становить 2275 грн. 57 коп., а втрати від інфляції становлять 8837 грн. 50 коп. Відповідно до ст. 34 Закону України Про судоустрій і статус суддів, ст. 360 7 ЦПК України, Верховним Судом України за наслідками розгляду заяв про перегляд судових рішень з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, прийнято ряд постанов, в яких сформульовані обовязкові для усіх судів України правові позиції. Так, у постанові від 15.11.2010 року №3-11 гс10 Верховний Суд України зазначив, що аналіз ст. 625 ЦК України вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобовязання. Відповідач заперечення проти наданого позивачем розрахунку трьох процентів річних та втрат від інфляції не надав, а тому суд знаходить підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних та втрат від інфляції, нарахованих позивачем. Згідно ст. 10,11, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи викладене, суд не знаходить підстав для стягнення з відповідача 41901 грн. 14 коп. на відшкодування упущеної вигоди, оскільки позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження заподіяння йому збитків у вигляді упущеної вигоди. З відповідача на користь позивача також підлягають стягненню понесені судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: partial