Jurisdiction: civil
Date: 2012-02-05 00:00:00

11 липня 2011 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання недійсним договору № 001906 від 10.09.2010 року укладеним між нею та відповідачем внаслідок здійсненням останнім нечесної підприємницької практики та як такий, що містить несправедливі умови, стягнення 22222,24 грн. , моральної шкоди в сумі 5000 грн.. Свої вимоги позивач мотивував тим, що укладений договір суперечить вимогам Закону України Про захист прав споживачів, порушуються права позивача як споживача, а саме порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач, розподіл коштів підприємством між його учасниками являє собою реалізацію діяльності пірамідальної схеми. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали повністю. Відповідач в судове засідання не зявився , про час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином , будь яких повідомлень про причини неявки до суду не надіслав . Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши позивача, представника позивача , дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що 10 вересня 2010 року між сторонами був укладений договір № 001906 про надання послуг з додатками № 1 та № 2 (а.с.6-8). Предметом даного договору є надання відповідачем позивачеві системи послуг, спрямованих на придбання товару , визначеному в додатку № 1. Проаналізувавши зміст та умови укладеного договору суд вважає, що спірний договір суперечить вимогам Закону України Про захист прав споживачів, що є підставою для визнання його недійсним. Так, було встановлено, що умови укладеного сторонами договору є несправедливими по відношенню до позивача. Відповідно до ст.1 Договору предметом Договору є надання учаснику системи послуг, спрямованих на придбання товару , визначеному в додатку № 1. Пунктом 2.1 статті 2 Договору передбачено, що підприємство зобовязується адміністрування спілки клієнтів та вчинити певні правочини , які сприяють виконанню умов цього Договору та здійснити наступні дії : сформувати спілку клієнтів , організувати своєчасну оплату товару , організувати та проводити видачу коштів , що надає право на купівлю та отримання клієнтом товару , здійснити оплату товару для клієнта та передати його клієнту ,інші послуги, зазначені в Умовах . Статтею 3 Договору передбачені зобовязання клієнта, а саме: одноразово спалити внесок та оформлення всіх необхідних документів за проведення заходів повязаних з виконанням умов Договору , проведенням видачі коштів , придбання товару клієнтом та оформлення відповідної документації , регулярно сплачувати загальний щомісячний платіж відповідно до додатку № 1 Договору , укласти з компанією відповідні договори з метою забезпечення своїх платіжних зобовязань за цим договором , надати на вимогу компанії будь які документи , необхідні для здійснення дій та правочинів , вказаному у цьому договорі та додатках до нього. В судовому засіданні позивач пояснила, що перед укладанням Договору відбулась бесіда між позивачем та представником відповідача, яка запевнила її вигідності умов Договору, в результаті чого позивач його і уклала. При підписанні Договору на виконання п.3.2 статті 3 позивачем на користь відповідача було сплачено перший внесок в сумі 20000 грн. Відповідно до Умов діяльності компанії перший внесок - сума до оплати , що складає відсоток зазначений в додатку № 1 та покриває послуги Компанії з організації діяльності. Очевидно, що при підписанні Договору, ніяких витрат, окрім вартості бланків Договору, з боку відповідача не було і не могло бути. В судове засідання відповідач доказів , понесених ним витрат під час укладання Договору, тобто вступу клієнта до компанії не надав. Передача товару регулюється статтею 5 Умов діяльності програми підприємства , у даній статті не зазначені витрати, які несе підприємство в звязку з передачею товару клієнту , поряд з цим, в статті зазначено, що всі витрати, необхідні для придбання товару та оформлення гарантій повинен сплатити клієнт. Таким чином, відповідач фактично ніяких витрат не несе, однак клієнт повинен сплатити на його користь кошти на покриття витрат перший внесок. Крім того, позивач відповідно до Умов діяльності програми підприємства, повинен був сплачувати щомісячно на користь відповідача щомісячний платіж плату за послуги підприємства з організації діяльності програми , однак вже у вигляді адміністративних витрат. Таким чином, зазначені умови договору та додатку №2 є несправедливими по відношенню по споживача послуг. Згідно ч.1 ст.18 Закону України Про захист прав споживачів виконавець послуг не повинен включати в договір із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності, його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача, зокрема, встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуг обумовлене тільки власним розсудом виконавця. Як вбачається з Умов діяльності програми підприємств при розірванні договору компанія то не відшкодовує клієнту сплачені ним перший внесок та адміністративні витрати ні за яких умов (п.8.2 стаття 8 Умов) Разом з тим при розірванні договору відповідачем для останнього будь-які негативні наслідки чи штрафні санкції взагалі не передбачені. Умовами діяльності програми підприємства а саме статтями 4,5 передбачений Порядок отримання товару. Аналізуючи дані статті вбачається, що рішення про передачу позивачу товару залежить лише від волі відповідача, який сам на власний розсуд приймає таке рішення. Процедура прийняття рішення про передачу товару є непрозорою, а інформація щодо результатів проведених конкурсів та осіб, які отримали право на товар є конфіденційною і не може бути перевірена позивачем. Таким чином, з Договору вбачаються явно невигідні одній стороні (позивачу) договірні умови, які протилежна сторона правочину ( відповідач) сформулювала в односторонньому порядку, тим самим створила істотний дисбаланс між правами і обовязками сторін за договором на свою користь і не врахувала при цьому інтересів контрагента (позивача). Крім того, аналізуючи діяльність приватного підприємства Б.А.Н.К. юей , вбачається наявність утворення, експлуатації, сприяння розвитку пірамідальної схеми. Відповідно до ст. 19 Закону України Про захист прав споживачів забороняється як такі, що вводять в оману утворення пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержати компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Так, Програма підприємства формується виключно на коштах клієнтів , без залучення власних коштів. Оплата товару здійснюється за кошти, внесені клієнтами , в подальшому клієнт , який отримав товар, сплачує внески, які фактично компенсують кошти іншим клієнтам тобто один учасник програми за свої власні кошти, без інвестування коштів відповідача оплачує товар іншому учаснику програми. При цьому, позивач сплачував відповідачу не за одержання товару чи послуги, а фактично за можливість одержання право на купівлю товару, яке надавалось не за рахунок відповідача, а за рахунок залучення інших споживачів і їх коштів. Отже, така діяльність вводить споживача в оману. Частина 6 статті 19 Закону України Про захист прав споживачіввизначає, що правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької діяльності є недійсними. Відповідно до ст..216 ЦК України в разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині визнання договору недійсним та стягнення з відповідача 22222,24 грн., сплачених позивачем коштів. ( арк.с. 9 ) . В частині вимог про стягнення 5000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ч.2 ст.22 Закону України Про захист прав споживачіві пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1996 року №5 Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Однак, задоволення такої вимоги можливо з врахуванням положень п.5 ч.1 ст.4 Закону України Про захист прав споживачів, яка передбачає право споживача на відшкодування моральної шкоди, заподіяною небезпечною для життя і здоровя людей продукцією (товаром, роботою чи послугою, які виробляються, виконуються чи надаються для загальних потреб) у випадках, передбачених законодавством. В судовому засіданні позивачем не доведено факт заподіяння моральної шкоди і її розмір. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Outcome: partial