Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Відкритого акціонерного товариства комерційний банк „Надра про захист прав споживача банківських послуг. В позовній заяві посилається на те, що 10 грудня 2008 року між ним та Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» укладено договір № 719505 строкового банківського вкладу (депозиту). Згідно п. 2.1, 2.4, 3.2 вказаного договору ним було внесено кошти у сумі 5938 євро на депозитний рахунок № 719505. Відповідно до пункту п. 2.2 договору строк дії вкладу один місяць з дня надходження вкладу на вкладний рахунок з встановленою п. 2.3 цього договору процентною ставкою 11,4 процента річних. До введення мораторію на задоволення вимог кредиторів банку та дії тимчасової адміністрації, 09 січня 2009 року ним було подано в банк заяву про отримання вкладу в сумі 5938 євро з нарахованими відсотками у зв'язку із закінченням 10 січня 2009 року строку дії депозитного договору 10 січня 2009 року. Незважаючи на неодноразові звернення в Банк належні йому кошти повернуто не було. Замість цього він отримував як усні, так і письмові пропозиції банку переоформити договір або розмістити новий вклад із запевненнями, що банк виконає свої зобов'язання у повному обсязі після закінчення в банку тимчасової адміністрації. Після закінчення дії Тимчасової адміністрації, тобто після 13 серпня 2011 року він неодноразово звертався в банк з вимогою повернення депозиту і процентів, проте отримував відмову із пропозицією переоформити частину цих коштів та повідомленням, що в іншому разі він може отримати свої кошти частинами - шляхом зняття суми, яка не перевищує 160 євро в день. При цьому його повідомлено, що банк за вказану «послугу»стягує з нього кошти в сумі один процент з кожних 160 євро. Таким чином, всупереч п. 3.4.4. Договору і чинному законодавству, він змушений був щоденно звертатись в банк за отриманням належних йому 5938 євро вкладу та 56 євро 33 центи процентів, а всього коштів в сумі 5986 євро 33 центи. Вважає, що відповідач незаконно стягував з нього один процент від отриманої суми, тому 59 євро 96 центів, що становить 1 % від вказаних коштів, відповідач повинен йому повернути. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не з встановлений договором або законом. Вважає, що в силу вказаної норми закону відповідач повинен сплатити йому 463 євро 91 цент за прострочене виконання вказаного грошового зобов'язання. Крім того вважає, що відповідно ж до вимог ст. 8. п. 32.2. ст. 32 Закону України „Про платіжні системи та переказ коштів в Україні'" у разі порушення банком, що обслуговує платника, встановлених цим Законом строків виконання доручення клієнта на переказ, цей банк зобов'язаний сплатити платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними. Вважає, що строк повернення коштів перевищив сто днів, то за прострочений платіж відповідач зобов'язаний сплатити йому пеню в сумі 598 (п'ятсот дев'яносто вісім) євро 63 центи. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги позивача підтримав з підстав викладених в позовній заяві, подав розрахунок трьох процентів річних та розрахунок витрат на правову допомогу. Просить суд стягнути з Відкритого акціонерного товариства комерційного банку «Надра»на користь [PERSON] грошові кошти 1122 євро 40 центів та судові витрати по справі в сумі 6185 гривень. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що між відповідачем та позивачем було укладено договір строкового банківського вкладу № 719505 від 10.12.2008 року строком на 1 (один місяць). Відповідно до умов п. 3.4.5 вказаного договору банк зобов'язувався повернути отримані від клієнта кошти в розмірі 5938,00 євро шляхом перерахування їх на поточний рахунок № 78322459, відкритий у ПАТ «КБ «Надра». Дане зобов'язання було виконано 31.12.2009 року. Зважаючи на дану обставину договір строкового банківського вкладу є припиненим. Правовідносини між сторонами спору витікають із договору про комплексне банківське обслуговування у ВАТ «КБ «Надра» далі (ДКБО), затвердженого Протоколом Правління ВАТ КБ "Надра" № 34 від 05.10.2006р, відповідно до якого позивач приєднався Випискою-повідомленням від 10.06.2008 року. Пунктом 7.2. ДКБО передбачається, що поточний рахунок відкривається банком на підставі анкети клієнта. На підтвердження відкриття рахунку клієнту надається завірена банком виписка-повідомлення, що видається згідно з внутрішніми положеннями банку. Початкова частина тексту ДКБО містить посилання на те, що «фізична особа (надалі "Клієнт), яка надала письмове підтвердження про свою згоду з умовами цього договору та тарифами банку що є невід'ємною частиною цього договору». Відповідно до п. 2.4. ДКБО клієнт доручає, а Банк приймає на себе зобов'язання утримувати комісії, що передбачені умовами та тарифами Банку по відповідних Продуктах Банку. З огляду на вищевикладене дії Банку щодо списання комісії відповідають умовам ДКБО та Тарифам, які є його невід'ємною частиною, а позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими та такими, які не підлягають до задоволення. Вважає, що позовна вимога про стягнення з відповідача суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3 % річних не підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Жодного розрахунку позивачем до позовних матеріалів не надано. Тому вважаємо дану позовну вимогу недоведеною та такою, що не підлягає задоволенню. Судові витрати по справі, як вбачається із тексту позовної заяви підтверджуються квитанцією про сплату ІТЗ розгляду справи в суді, жодних інших доказів суми судових витрат в розмірі 6185,00 грн. не надано, зважаючи на те, що дана вимога також є недоведеною належними доказами та не підлягає до задоволення. Суд, заслухавши пояснення позивача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, прийшов, до висновку, що позов підлягає задоволенню частково виходячи з наступного. Згідно ст. 47 Закону України "Про банки та банківську діяльність" банки мають право приймати вклади (депозити) від юридичних і фізичних осіб. В даному випадку між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра»укладено договір строкового банківського вкладу № 719505 від 10.12.2008 року строком на 1 (один місяць). Відповідно до умов п. 3.4.5 вказаного договору банк зобов'язався повернути отримані від клієнта кошти в розмірі 5938,00 євро шляхом перерахування їх на поточний рахунок № 78322459, відкритий у ПАТ «КБ «Надра». Дане зобов'язання було виконано 31.12.2009 року. Незважаючи на це, суд вважає, що ПАТ «КБ «Надра»частково виконав свої зобовязання перед [PERSON] по поверненню вкладу, оскільки кошти він готівкою на руки не отримав. Згідно ст. 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність»відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами між клієнтом та банком. Банк зобов'язаний докладати максимальних зусиль для уникнення конфлікту інтересів клієнту банку. Згідно ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу або на умовах повернення вкладу після закінчення терміну, встановленого договором. За договором банківського вкладу банк зобов'язаний видати вклад на першу вимогу вкладника. В судовому засіданні було встановлено, що договір між позивачем та відповідачем було укладено на умовах видачі вкладу на першу вимогу, що підтверджується підпунктом 3.4.3. пункту 3.4. договору. Відповідно до заяви від 09.01.2009 року [PERSON] звернувся до банку з проханням видати йому вклад однак, кошти не були повернуті вкладнику в день звернення, а виплачувалися на протязі певного проміжку часу по 160 євро в день із зняттям 1 % комісії за від суми повернутої вкладнику. Відмовляючи у видачі вкладу представники банку в своїх листах посилалися на дію Тимчасової адміністрації в ПАТ «КБ «Надра». Таку відмову відмову суд вважає безпідставною. Згідно ст. 75, 85 Закону України «Про банки та банківську діяльність»від 07.12.2000 року, Національний банк України зобов'язаний призначити тимчасову адміністрацію у разі істотної загрози платоспроможності банку та накласти мораторій на задоволення вимог кредиторів. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність»у цьому законі терміни вживаються в такому значенні: вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщенні клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк; зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору; мораторій - зупинення виконання банком майнових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів, строк виконання яких настав до дня введення мораторію, та зупинення заходів спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів, застосованих до прийняття рішення про введення мораторію; кредитор банку - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань. Таким чином, мораторій під час здійснення тимчасової адміністрації вводиться на вимоги кредиторів, а не на вклади, які розміщені клієнтами банку на їх депозитних рахунках. Згідно ст. 56 Закону України «Про Національний банк»Національний банк України видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов'язковими для органів державної, влади і органів місцевого самоврядування, банків, підприємств, організації та установ незалежно від форм власності, а також для фізичних осіб. Нормативно-правові акти Національного банку видаються у формі постанов Правління Національного банку, а також інструкцій, положень, правил, що затверджуються постановами Правління Національного банку. Вони не можуть суперечити законам України та іншим законодавчим актам, і не мають зворотної сили, крім випадків, коли вони згідно з законом пом'якшують або скасовують відповідальність. Таким чином, суд вважає, що ПАТ КБ "Надра" не повертаючи вклад [PERSON] після закінчення терміну дії договору банківського вкладу діяв неправомірно, що призвело до того, що банк користувався коштами [PERSON] без законних підстав. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не з встановлений договором або законом. Досліджуючи представлений представником позивача розрахунок 3 % річних від 19.03.2012 року, суд вважає його обґрунтованим. В силу вказаної норми закону відповідач повинен сплатити [PERSON] 477 євро 32 центи за прострочення виконання вказаного грошового зобов'язання по поверненню коштів в сумі 5938 євро. Крім того, у відповідності до п. 2 ч. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судове рішення у цивільній справі від 18.12.2009 року № 14, у разі предявлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Як вбачається з довідки про офіційний курс української гривні до євро, встановлений Національним банком України станом на 20.03.2012 року, складає 10,50027 грн. за 1 Євро, а отже сума заборгованості становить 5011,99 гривень. Зважаючи на вищевикладене, сума заборгованості, яка підлягає до стягнення з відповідача на користь [PERSON] становить 5011,99 (пять тисяч одинадцять) гривень 99 копійок. Стосовно позовних вимог позивача про стягнення з ПАТ КБ «Надра» 6000 (шість тисяч) гривень витрат на правову допомогу, суд вважає дані позовні вимоги обґрунтованими. Статтею 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Особа, зазначена в частині першій цієї статті, має право: знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії долучених до справи документів, бути присутнім у судовому засіданні. Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. Ухвалою суду від 28.11.2011 року адвокат [PERSON] допущений до справи в якості особи, яка надає правову допомогу. Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 р. N 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави», що частково діяла на момент надання правової допомоги, яка кореспондується із Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір витрат на правову допомогу не може перевищувати 40 відсотків від мінімальної заробітної плати діючої на момент надання правової допомоги за одну годину роботи. Як вбачається з розрахунку суми гонорару за надану правовому допомогу адвокатом [PERSON] всього ним надано послуг правового характеру на суму 7354 гривні. Як вбачається з заяви про видачу готівки № 088М38257 від 08.12.2011 року [PERSON] отримав від [PERSON] 7000 гривень оплати за правову допомогу. З огляду на вище наведене, суд вважає, що позовні вимоги позивача доводяться матеріалами справи та узгоджуються з діючим законодавством. Крім того, згідно ст. 88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь [PERSON], судовий збір у сумі 51 гривню та витрати на ІТЗ судового процесу в сумі 120 гривень. Стосовно позовних вимог позивача про стягнення з ПАТ КБ «Надра» пені в сумі 598,63 Євро, суд приходить до наступного переконання. В підтвердження позовних вимог позивач посилається на ст. 8, п. 32.2. ст. 32 Закону України „Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», яка регламентує, що у разі порушення банком, що обслуговує платника, встановлених цим Законом строків виконання доручення клієнта на переказ, цей банк зобов'язаний сплатити платнику неню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними. Оскільки позивачем не представлено доказів подання в банк доручення на переказ грошей та не представлено доказів прийняття такого доручення банком до виконання, позовні вимоги позивача в цій частині є недоведеними. На підставі викладеного,

Outcome: approved