Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], Дніпропетровської міської ради, третя особа КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради, про визнання права власності на самовільні забудови. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що їй належить 71/100 частина домоволодіння № 77 по пр. Металургів у м. Дніпропетровську. У 1985 році позивач у зазначеному домоволодінні самочинно побудувала гараж літ. Л, сарай літ. М, у 1990 році літню кухню літ. К та літню кухню літ. К?. Позивач просила суд визнати за нею право власності на самочинно збудовані в домоволодінні № 77 по пр. Металургів у м. Дніпропетровську: тамбур літ. а?-1, площею 3,9 кв.м.; гараж літ. Л, площею 14,1 кв.м.; сарай літ. М, площею 10,2 кв.м.; літню кухню літ. К, площею 21,3 кв.м. та літню кухню літ. К?, площею 12,2 кв.м. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник Дніпропетровської міської ради просив суд винести рішення відповідно до вимог чинного законодавства. До суду надійшла заява [PERSON] з проханням розглядати справу за її відсутності. Представник КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради в судове засідання не зявився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Суд, вислухавши пояснення представника позивача та представника Дніпропетровської міської ради, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01 грудня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 7803, зареєстрованого в КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради 22 грудня 2010 року, належить 71/100 частина домоволодіння № 77 по пр. Металургів у м. Дніпропетровську. Відповідно до технічного паспорту КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради від 15 жовтня 2010 року на території вищезазначеного домоволодіння самочинно збудовані: тамбур літ. а?-1 (1980 року побудови), літня кухня літ. К (1990 року побудови), літня кухня літ. К? (1990 року побудови), гараж літ. Л (1985 року побудови) та сарай літ. М (1985 року побудови). На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 5 ст. 376 ЦК України, на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. У відповідності до вимог ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, споруди, будівлі, тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом встановлено прийняття нерухомого майна в експлуатацію, право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. На підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 року № 553 «Про затвердження порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю» визначено процедуру здійснення заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час виконання підготовчих і будівельних робіт та ліцензійних умов провадження господарської діяльності, повязаної із створенням обєктів будівництва. Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється Держархбудінспекцією та її територіальними органами. Згідно ст. 14 Закону України «Про основи містобудування» від 16 листопада 1992 року до компетенції виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у сфері містобудування належать: визначення території для містобудівних потреб згідно з рішенням відповідної ради; встановлення в межах своїх повноважень на відповідній території режиму використання та забудови земель, на яких передбачена перспективна містобудівна діяльність; надання відповідно до закону містобудівних умов і обмежень забудови земельних ділянок; забезпечення в установленому законодавством порядку розробки і подання на затвердження відповідних рад місцевих містобудівних програм, генеральних планів, детальних планів, планів червоних ліній; проведення робіт з прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів у порядку, встановленому законодавством; організація охорони культурної спадщини; організація робіт, пов'язаних із створенням і веденням містобудівного кадастру населених пунктів; забезпечення в установленому законом порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації під час планування та забудови відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації та проектів окремих об'єктів, а також може заподіяти шкоду навколишньому природному середовищу; здійснення контролю за забезпеченням надійності та безпечності експлуатації будинків і споруд незалежно від форми власності в районах, що зазнають впливу небезпечних природних і техногенних явищ та процесів. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» від 19 червня 2003 року до повноважень спеціально уповноваженого органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у сфері державного контролю за використанням та охороною земель належать здійснення державного контролю за використанням та охороню земель у частині: додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства України та встановлення порядку набуття і реалізації права на землю; виконання вимог щодо використання земельних ділянок за цільовим призначенням; додержання вимог земельного законодавства в процесі укладання цивільно-правових угод, передачі у власність, надання у користування, в тому числі в оренду, вилучення (викупу) земельних ділянок; ведення державного обліку і реєстрації земель, достовірності інформації про земельні ділянки та їх використання; розміщення, проектування, будівництва та введення в дію обєктів, що негативно впливають або можуть вплинути на стан земель та ін. У відповідності зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у праві. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Позивач не надала суду правовстановлюючі документи на земельну ділянку. Також з технічного паспорту вбачається, що самовільні забудови збудовані до 1 січня 2004 року, тобто під час дії ЦК УРСР в редакції 1963 року. Громадяни, які збудували жилі будинки, господарські і побутові будівлі та споруди без встановленого дозволу або належно затвердженого проекту не набувають права власності на самочинне будівництво, а мають право володіти та користуватися цими будівлями і не вправі розпоряджатися ними. Нормами ЦК УРСР в редакції 1963 року питання визнання права власності на самочинне будівництво у судовому порядку не врегульовано. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими, безпідставними, недоведеними, а тому неможливим їх задоволення.

Outcome: dismissed