Jurisdiction: civil
Date: 2012-01-29 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу з відповідачем, зареєстрованого Київським відділом реєстрації актів громадянського стану м.Донецьку від 18.09.1999 року, актовий запис № 643. Від спільного сторони мають неповнолітню дитину – сина [PERSON], [INFO]. Шлюбні відношення припинені у травні 2010 року, подальше спільне життя неможливе. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, дала пояснення аналогічно викладеним у позові обставинам та наполягала на їх задоволенні. Відповідач у судове засідання не з’явився, про день, час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином, заяви про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. На підставі ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Суд, заслухавши позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. З свідоцтва про шлюб, вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Михайлова) [PERSON], зареєстровано 18 вересня 1999 року Київським відділом реєстрації актів громадянського стану м.Донецька, про що в Книзі реєстрації шлюбів 18 вересня 1999 року зроблено відповідний актовий запис № 643. Від спільного сторони мають неповнолітню дитину – сина [PERSON], [INFO], що підтверджується наданою суду копією свідоцтва про народження. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, згідно припису статті 112 СК України, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з’ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Відповідно до положень статті 3 Сімейного кодексу України, сім’ю складають особи, які спільно проживають, пов’язані спільним побутом, мають спільні права та обов’язки. Сторони наполягають на розірванні шлюбу, суперечок про розділ майна та місце проживання дитини немає, примирення вважають неможливим у зв’язку з постійними сварками та відсутністю взаєморозуміння. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верхового Суду України від 21.12.2007 року № 11, проголошена Конституцією України охорона сім’ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано у судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини у справі, оцінивши надані в силу вимог статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання позивача продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя сторін та збереження їх сім’ї неможливе і суперечить інтересам позивача, що має істотне значення, заява відповідає дійсній волі жінки, тому позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Позивачка не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов’язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи. Крім того, витрати з отриманням свідоцтва про розірвання шлюбу не підлягають стягненню зі сторін, оскільки на теперішній час, відповідно до ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, і свідоцтво про розірвання шлюбу не видається. На підставі ст. ст. 105, 109, 110, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved