Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на частку у спільно нажитому майні та у спільному майні подружжя. Позивач зазначила, що з 01 серпня 1995 року вона з [PERSON] спільно проживали однієї сімєю без реєстрації шлюбу і мали спільний бюджет. З 03 жовтня 1997 вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який 13 березня 2008 року було розірвано. 29 червня 2011 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб повторно. Фактично вони спільно проживали і мали спільний бюджет в період з 01 серпня 1995 року по сьогоднішній день. Під час спільного проживання без реєстрації шлюбу [PERSON] приватизовано у власність квартиру [ADDRESS]. Проживати у вказаній квартирі сторони стали з 2003 року, так як житловий будинок, в тому числі і квартира, були введені в експлуатацію без оздоблювальних робіт. За період спільного проживання та шлюбу за спільні кошти було проведено перепланування вказаної квартири і зроблено капітальний ремонт із заміною конструктивних елементів. Було проведено заміну віконних блоків на металопластикові, облаштовано балкон шляхом встановлення каркасу з металопластика та скла, замінено вхідні двері, проведено облицювання санітарної кімнати керамічною плиткою та встановлення нових санвузла, ванни та умивальника, облаштування нової внутрішньої водопровідної мережі і каналізації, відключення від мережі централізованого опалення та облаштування індивідуальної системи газового опалення з встановленням котла, радіаторів, зєднувальних труб, з розробкою окремого проекту. Всі ці покращення вимагали значних затрат і здійснювались поступово за рахунок спільного сімейного бюджету. Зазначені поліпшення значно збільшили вартість квартири. Крім того, 22 березня 2000 року ними було придбано у спільну власність гараж біля будинку № 37 по вулиці Леніна в м. Барвінковому Харківської області, який за рахунок спільних коштів переобладнано в кухню і введено в експлуатацію в травні 2009 року. Позивач на підставі наведеного вище прохає визнати квартиру [ADDRESS] обєктом права спільної сумісної власності подружжя та визнати за нею право власності на Ѕ частину вказаної квартири і Ѕ частину нежилого приміщення - кухні, розташованої по вулиці Леніна, 37 в м. Барвінковому Харківської області Відповідач позов визнає повністю. Представник третьої особи до суду повторно не зявився, хоча третя особа належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не сповістила, клопотання про відкладення розгляду справи чи розгляд справи за відсутності її представника від неї не надходило. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, і це підтверджується наявними в справі копіями документів, що з 03 жовтня 1997 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який 13 березня 2008 року було розірвано. 29 червня 2011 року сторони зареєстрували шлюб повторно. Позивач зазначила, і з цим згоден відповідач, що з 01 серпня 1995 року сторони спільно проживали однієї сімєю без реєстрації шлюбу і мали спільний бюджет. В період шлюбу сторони придбали нежиле приміщення (гараж), розташоване по вулиці Леніна, 37 в м. Барвінковому Харківської області, що підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі продажу від 22.03.2000 року, офомленого на імя відповідача. В подальшому гараж з додержанням вимог законодавства було переобладнано в кухню і введено в експлуатацію в травні 2009 року. З витягу з державного реєстру прав власності на нерухоме майно та свідоцтва про право власності на нерухоме майно видно, що за [PERSON] зареєстровано право власності на нежиле приміщення - кухню, розташовану по вулиці Леніна, 37 в м. Барвінковому Харківської області (згідно з технічною документацією кухня літ. А1, загальною площею 58,7 м2, прибудова літ. а, крильце літ. а1, підвал літ. Б, ворота N 1, огорожа N 2) , на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Барвінківської міської ради 01.06.2009 року. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 61. СК України об'єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно зі ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Будь якої домовленості між сторонами щодо спільного майна немає, шлюбний договір між ними не укладався. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Вирішуючи питання щодо поділу майна суд бере до уваги інтереси сторін, враховує, що при поділі відсутні будь-які обставини, які б могли б вплинути на рівність поділу майна між сторонами, оскільки майно - кухня, що є предметом поділу, набуте сторонами за спільні кошти. Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що за позивачем слід визнати право власності на 1/2 частину нежилого приміщення - кухні, розташованої по вулиці Леніна, 37 в м. Барвінковому Харківської області. Що стосується вимоги позивача визнати квартиру [ADDRESS] обєктом права спільної сумісної власності подружжя та визнати за нею право власності на 1/2 частину вказаної квартири, суд дійшов наступного. Зі свідоцтва про право власності на житло, виданого виконавчим комітетом Барвінківської міської ради 22.03.1996 року, вбачається, що відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], тобто право власності на зазначену квартиру відповідач набув до реєстрації шлюбу з позивачем і квартира не є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя . Стаття 62 СК України передбачає, що якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Позивач посилається на те, що проживати у вказаній квартирі сторони стали з 2003 року, так як житловий будинок, в тому числі і квартира, були введені в експлуатацію без оздоблювальних робіт. За період спільного проживання та шлюбу за спільні кошти було проведено перепланування вказаної квартири і зроблено капітальний ремонт із заміною конструктивних елементів. Було проведено заміну віконних блоків на металопластикові, облаштовано балкон шляхом встановлення каркасу з металопластика та скла, замінено вхідні двері, проведено облицювання санітарної кімнати керамічною плиткою та встановлення нових санвузла, ванни та умивальника, облаштування нової внутрішньої водопровідної мережі і каналізації, відключення від мережі централізованого опалення та облаштування індивідуальної системи газового опалення з встановленням котла, радіаторів, зєднувальних труб, з розробкою окремого проекту. Всі ці покращення вимагали значних затрат і здійснювались поступово за рахунок спільного сімейного бюджету. Зазначені поліпшення значно збільшили вартість квартири. З наявних у матеріалах справи документів вбачається, що зазначені вище роботи з облаштування квартири дійсно проводилися. Разом з тим позивачем не надано жодних доказів того, що внаслідок здійснених поліпшень вартість квартири не просто збільшилася, а саме істотно збільшилася, що є єдиною підставою для визнання квартири об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Позивачем фактично не надано доказів на підтвердження своїх позовних вимог щодо квартири.

Outcome: partial