Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-06 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON], яким просить виселити останнього із квартири [ADDRESS]. В обґрунтуванні своїх доводів позивач зазначила, що вона є єдиним власником квартири [ADDRESS]. Біля пяти років тому, її син [PERSON], розлучившись із своєю родиною, з якою проживав і є зареєстрованим [INFO], повернувся та оселився в квартирі позивача, на що остання дала усну згоду. Однак, з перших днів свого мешкання, відповідач почав проявляти до матері агресію, постійно вчиняючи сварки, а в останні роки, а знаходячись в стані алкогольного спяніння, погрожує фізичною розправою, іноді не допускав до квартири, тощо. Оскільки матір позивача є людиною похилого віку, отримала тяжку хворобу, позивач з весни 2008р. вимушена переїхати за місцем мешкання матері для здійснення нагляду. При цьому, відповідач, скористувавшись відсутністю позивача, викидає з квартири належні позивачу речі, зявитися до квартири позивач має можливість лише при відсутності сина, оскільки з боку останнього здійснюються перешкоди щодо користування власністю. Також позивач зазначила, що з часу вселення до її квартири, відповідач жодного разу не приймав участі у сплати комунальних та інших послуг за користування житловим приміщенням. Просить позовні вимоги задовольнити. 20.04.2011 року відповідач подав до суд заяву про перегляд заочного рішення від 15.02.2011 року, яким просив скасувати рішення по справі та призначити справ до розгляду у загальному порядку. Ухвалою від 02.06.2011 року заочне рішення Московського районного суд м. Харкова від 15.02.2011 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про виселення було скасовано та призначено до розгляду. В судовому засідання відповідач проти позову заперечував у повному обсязі, в обґрунтуванні своїх заперечень зазначив, що у вказаній квартирі не мешкає, має інше житлове приміщення та не перешкоджає у користуванні квартирою позивачу. Відповідач в судове засідання призначене на 04.10.2011 року та 07.11.2011 року не зявився, будучи повідомленим судом про день та час розгляду справи належним чином, заяв про поважні причини своєї відсутності не надав, тому суд за заявою позивача та його представника розглянув справу за відсутністю відповідача. Суд вислухавши доводи сторін, представника позивача, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає вимоги позову такими, що підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Так, судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири № 276, що розташована по вул. Ак. Павлова, 132 в м. Харкові, що підтверджено рішенням Московського районного суду м. Харкова від 27.09.2005р., відомостями КП Харківське міське бюро технічної інвентаризації (а.с.6,7). Із загальних Положень про право власності на підставі діючого цивільного законодавства впливає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна, що зазначено у ст.ст. 317,319 ЦК України. Далі, у відповідності до правил ст. 158 ЖК України наймач користується жилим приміщенням у квартирі, що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення, котрий укладається між власником квартири і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконкому місцевої Ради або в органі управління, що ним утворюється з відповідними формою, змістом та умовами найму, у тому числі із зазначенням строку, на якій він укладається. Стаття 161 ЖК України зазначає, що наймачі вправі вселити в займане ним жиле приміщення у квартирі, що належить громадянинові на праві особистої власності, свою дружину, дітей... за письмовою згодою власника квартири. Отже, судом встановлено, що з боку позивача, як власниці спірної квартири з [PERSON] договір найму житлового приміщення не укладався, письмової згоди на вселення не отримувалось, відповідно, тобто, незважаючи на дозвіл позивача проживати її сина у власній квартирі, вселення останнього відбулося із порушенням чинного законодавства. Відповідно до правил ст. 156 ЖК України, члени сімї власника квартири зобовязані дбайливо ставитися до квартири. Повнолітні члени сімї власника зобовязані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) тощо. Далі, у відповідності до вимог ст. 157 ЖК України членів сімї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 ЖК України. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Так, із акту ЖК Брест-1від 21.12.2010р. вбачається, що з весни 2008р. [PERSON], яка є власником квартири № 276 за адресою: м. Харків, вул. Ак. Павлова, 132 в м. Харкові, де і зареєстрована, за вимушеними обставинами виїхала по нагляду за хворою матірю в с. Безруки, Дергачівського району Харківської області. ЇЇ син [PERSON], який не є зареєстрованим за вищевказаною адресою, скориставшись відсутністю власника, не допускає до проживання та користування вказано квартирою [PERSON] з 2008р. по теперішній час, що підтверджено сусідами [PERSON], [PERSON] (а.с.29). Із постанови про відмову в порушені кримінальної справи від 13.11.2008р. ВДІМ Московського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківської області вбачається, що [PERSON]Є зверталась до РВ з проханням прийняття заходів щодо сина [PERSON], який систематично влаштовує сварки за місцем мешкання, ображає матір, на зауваження не реагує, із чого вбачається ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП (а.с. 30). Відповідно до положень ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сімї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця провадиться без надання іншого жилого приміщення. Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Доводи відповідача стосовно своїх заперечень не знайшли свого підтвердження, оскільки не доведені жодним доказом. Отже, суд вважає доведеними вимоги позову щодо наявності здійснення перешкод у реалізації права власника майна у вигляді спірної квартири, т.я. право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що передбачено нормами ст. 316 ЦК України і з боку позивача її доводи знайшли своє підтвердження.

Outcome: approved