Jurisdiction: civil
Date: 2011-08-24 00:00:00

Прокурор в інтересах Обухівської районної державної адміністрації Київської області звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що в ході перевірки законності відведення у власність громадян земельних ділянок на території Обухівського району встановлено, що розпорядженнями Обухівської районної державної адміністрації № 96 від 01.02.2008 року та № 506 від 07.04.2008 року було надано дозвіл на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення індивідуального садівництва та затверджено його 56-ти громадянам, зокрема і відповідачеві [PERSON], в адміністративних межах Української міської ради Обухівського району Київської області. На підставі вказаних розпоряджень відповідач [PERSON] отримав державний акт на право власності на земельну ділянку та відчужив її відповідачеві [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 04.07.2008 року. Земельна ділянка, яка була отримана відповідачем [PERSON], відноситься до земель водного фонду. Крім того,спірна земельна ділянка відноситься до земель лісового фонду, лісового заказника місцевого значення Стугна. Погодження на її вилучення уповноваженими органами не приймалося, тим самим відповідач [PERSON] не мав права на отримання цієї земельної ділянки у власність, її відчуження, а тому прокурор просить в судовому порядку визнати недійсними державні акти відповідачів, договір купівлі-продажу земельної ділянки, витребувати земельну ділянку на користь держави та визнати за Обухівською районною державною адміністрацією право власності на неї. Відповідач [PERSON], користуючись наданим ст. 123 ЦПК України правом на подання зустрічного позову, звернувся з зустрічним позовом до Обухівської районної державної адміністрації про визнання права власності, в якому просить визнати за ним право власності на придбану ним земельну ділянку, а саме: земельну ділянку площею 1\~200 (тисяча двісті) квадратних метрів, яка розташована на території Української міської ради Обухівського району Київської області, надану для ведення індивідуального садівництва (кадастровий номер 3223151000:06:014:0024), придбану на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 04.07.2008 року, укладеного з [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованим в реєстрі за № 4831. Свої позовні вимоги відповідач [PERSON] обґрунтовував тим, що його право власності на придбану земельну ділянку не визнається Обухівською районною державною адміністрацією, про що свідчить, зокрема, заявлений заступником прокурора Київської області в інтересах держави в особі Обухівської районної державної адміністрації позов з позовними вимогами про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, визнання недійсним договору купівлі-продажу цієї земельної ділянки та зобовязання вчинити певні дії, що безпосередньо зачіпає його права. Уклавши договір купівлі-продажу земельної ділянки та сплативши за неї встановлену цим договором вартість, він на законних підставах вчинив дії щодо набуття права власності на вказану земельну ділянку. Також ним було отримано державний акт на право власності на земельну ділянку та зареєстрованого його відповідно до чинного законодавства України. Тому він набув право власності на земельну ділянку на законних підставах та в порядку, передбаченому законодавством України, а тому його право власності підлягає захисту в судовому порядку. В судовому засіданні прокурор позовні вимоги в інтересах держави в особі Обухівської районної державної адміністрації підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі з підстав, зазначених в позовній заяві. Проти задоволення зустрічного позову [PERSON] заперечував з огляду на його безпідставність та необґрунтованість. Представники Обухівської районної державної адміністрації в судовому засіданні підтримали та пояснили, що Обухівською районною державною адміністрацією приймалися розпорядження щодо передачі відповідачеві [PERSON] земельної ділянки, про віднесення цієї земельної ділянки до земель водного та лісового фонду їм стало відомо при розгляді справи в суді, а тому просили позовні вимоги прокурора задовольнити у повному обсязі, а у зустрічному позові відмовити. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявився, свого представника не направив, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотань та заяв не подав. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні первісні позовні вимоги прокурора не визнала через їх безпідставність та необґрунтованість, подала суду письмові заперечення, пояснила, що спірну земельну ділянку [PERSON] правомірно придбав у [PERSON] за відплатним договором, при переоформленні права власності виготовлялася технічна документація, виносилися в натурі межі земельної ділянки, будь-яких претензій щодо неправомірного користування земельною ділянкою не було. Земельна ділянка не відноситься ні до водного, ні до лісового фонду, а тому просила в первісному позові прокурора відмовити повністю. Зустрічний позов [PERSON] про визнання права власності підтримала та просила задовольнити з підстав, викладених у ньому. Суд, вислухавши прокурора, представників сторін, які зявилися в судове засідання, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі, встановив наступне. Розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації № 96 від 01.02.2008 року було надано дозвіл на розробку проекту із землеустрою щодо відведення у власність 56-ом громадянам (згідно додатку), зокрема і відповідачеві [PERSON] (п. 27 додатку), загальною площею 6, 72 га (по 0, 12 га кожному) для ведення індивідуального садівництва за рахунок земель запасу в адміністративних межах Української міської ради Обухівського району Київської області, що підтверджується копією розпорядження та додатку до нього. Розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації № 506 від 07.04.2008 року було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення індивідуального садівництва 56-ом громадянам (по 0, 12 га кожному), зокрема і відповідачеві [PERSON], за рахунок земель державної власності в адміністративних межах Української міської ради Обухівського району Київської області, а також передано у власність земельні ділянки загальною площею 6, 72 га для ведення індивідуального садівництва власність 56-ом громадянам (згідно додатку), зокрема і відповідачеві [PERSON] (п. 27 додатку), та надано дозвіл ТОВ НВК Горизонтвстановити межі земельних ділянок та виготовити державні акти на право власності на землю, що підтверджується копією розпорядження та додатку до нього. Відповідач [PERSON] отримав державний акт серії ЯЖ № 217222 на право власності на земельну ділянку площею 0, 12 га, кадастровий номер 3223151000:06:014:0024, з цільовим призначенням для ведення індивідуального садівництва, яка розташована на території Української міської ради Обухівського району Київської області, що підтверджується копією вказаного акту. Вказаний державний акт на право власності на земельну ділянку зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010833100161 від 21.05.2008 року. 04.07.2008 року відповідач [PERSON] відчужив вказану земельну ділянку відповідачеві [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 4831. Відповідач [PERSON] отримав державний акт серії ЯЖ № 460948 на право власності на земельну ділянку площею 0, 12 га, кадастровий номер 3223151000:06:014:0024, з цільовим призначенням для ведення індивідуального садівництва, яка розташована на території Української міської ради Обухівського району Київської області, що підтверджується копією вказаного акту. Вказаний державний акт на право власності на земельну ділянку зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010833100720 від 04.11.2008 року. Суд, встановивши обставини справи, приходить до висновку, що первісний позов прокурора не підлягає задоволенню, а зустрічний позов має бути задоволений судом з наступних підстав. Частинами 1-3 статті 116 ЗК України (в редакції, що діяла на момент надання земельної ділянки у власність відповідачеві [PERSON]Ю.) встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, або державних органів приватизації, або центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема, у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначено у ст. 118 ЗК України (в редакції, що діяла на момент надання земельної ділянки у власність відповідачеві [PERSON]Ю.), відповідно до якої визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання. Відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення. В ході розгляду справи встановлено та не спростовується сторонами, що відповідач [PERSON] звернувся із заявою до Обухівської районної державної адміністрації про надання йому земельної ділянки для ведення садівництва, а Обухівська районна державна адміністрація своїм розпорядженням № 96 від 01.02.2008 року у порядку, встановленому ст. 118 ЗК України, надала йому дозвіл на розроблення проекту відведення земельної ділянки. Вказаний проект відведення було затверджено Обухівською районною державною адміністрацією на підставі розпорядження № 596 від 07.04.2008 року. Також на підставі розпорядження № 596 від 07.04.2008 року Обухівська районна державна адміністрація передала у власність відповідача [PERSON] спірну земельну ділянку та надала дозвіл на виготовлення йому державного акта на право власності на земельну ділянку. Таким чином, суд приходить до висновку, що Обухівська районна державна адміністрація вчинила всі передбачені чинним на той час законодавством необхідні дії для передачі у власність відповідача [PERSON] спірної земельної ділянки. Відповідно до ст. 125 ЗК України (в редакції, що діяла на момент надання земельної ділянки у власність відповідачеві [PERSON]Ю.), право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації; приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється, а на підставі ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується жодною із сторін, відповідач [PERSON] одержав документ, що посвідчує право власності на отриману ним земельну ділянку, а саме державний акт серії ЯЖ № 217222 на право власності на земельну ділянку площею 0, 12 га, кадастровий номер 3223151000:06:014:0024, з цільовим призначенням для ведення індивідуального садівництва, яка розташована на території Української міської ради Обухівського району Київської області. Вказаний державний акт на право власності на земельну ділянку зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010833100161 від 21.05.2008 року. Наведені вище обставини вказують на правомірне отримання відповідачем [PERSON] права власності на спірну земельну ділянку, що посвідчується оспорюваним державним актом, а тому у суду відсутні правові підстави для задоволення позовної вимоги первісного позову прокурора про визнання недійсним такого державного акту про право власності на земельну ділянку. Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЗК України (що діяла на момент укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки від 04.07.2008 року), громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод, а на підставі ст. 132 ЗК України угоди про перехід права власності на земельні ділянки укладаються в письмовій формі та нотаріально посвідчуються; угоди повинні містити: назву сторін (прізвище, імя та по батькові громадянина, назва юридичної особи); вид угоди; предмет угоди (земельна ділянка з визначенням місця розташування, площі, цільового призначення, складу угідь, правового режиму тощо); документ, що підтверджує право власності на земельну ділянку; відомості про відсутність заборон на відчуження земельної ділянки; відомості про відсутність або наявність обмежень щодо використання земельної ділянки за цільовим призначенням (застава, оренда, сервітути тощо); договірну ціну; зобовязання сторін. Угоди про перехід права власності на земельні ділянки вважаються укладеними з дня їх нотаріального посвідчення. Як вбачається з матеріалів справи, 04.07.2008 року відповідач [PERSON] відчужив спірну земельну ділянку відповідачеві [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 4831. Вказаний договір містить всі необхідні відомості та реквізити, як це передбачено у ст. 132 ЗК України. Згідно зі ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків, а на підставі ст. 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою ст. 203 ЦК України, а саме: зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Як вбачається з оспорюваного договору купівлі-продажу земельної ділянки від 04.07.2008 року, і вказані вище вимоги були дотримані сторонами при укладенні цього правочину, а саме: відповідачі [PERSON] та [PERSON] мали необхідний обсяг цивільної дієздатності; їх волевиявлення було вільним та відповідало їх внутрішній волі; правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків перехід права власності на нерухоме майно (земельну ділянку) від [PERSON] до [PERSON], а тому оспорюваний договір купівлі-продажу було укладено відповідно до вимог, встановлених ЦК України, що вказує на його правомірність і безпідставність первісних позовних вимог прокурора в цій частині. Окрім цього, в порядку ст.ст. 125, 126 ЗК України, відповідач [PERSON] отримав державний акт серії ЯЖ № 460948 на право власності на цю земельну ділянку, який зареєстровано у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010833100720 від 04.11.2008 року. Таким чином, суд вважає встановленим, що відповідач [PERSON] у встановленому законом порядку набув право власності на спірну земельну ділянку. В обґрунтування первісного позову, а саме доводів про знаходження спірної земельної ділянки у межах прибережної захисної смуги, віднесення її до земель водного фонду та до заказника Стугна, прокурор та представники Обухівської районної державної адміністрації посилались на лист Управління водного господарства у м. Києві та Київській області № 345 від 18.03.2011 року та лист ДП Київське лісове господарство№ 02-280 від 16.03.2011 року. Проте, з такими доводами суд погодитися не може з огляду на наступне. Відповідно до ст. 1 Закону України Про землеустрій, цільове призначення земельної ділянки використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку. Як слідує з наданої представником відповідача [PERSON] довідки відділу Держкомзему у м. Українка Обухівського району м. Києва № 15-01/2323 від 11.08.2011 року, згідно статистичної звітності форми 6-зем спірна земельна ділянка рахується як землі для ведення індивідуального садівництва. Окрім цього, відповідно до висновку про наявні обмеження на використання земельної ділянки № 15-01/2324 від 11.08.2011 року, наданому відділом Держкомзему у м. Українка Обухівського району, та витягу з бази даних автоматизованої системи ведення державного земельного кадастру серії ААА № 014602 від 05.08.2011 року, обмежень (обтяжень) на спірну земельну ділянку не встановлено. Таким чином, враховуючи вищевказане, оцінюючи матеріали справи, суд вважає за необхідне відмовити також первісних позовних вимог прокурора щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 04.07.2008 року, державного акту серії ЯЖ № 460948, виданого на імя відповідача [PERSON], та в задоволенні іншої частини позовних вимог прокурора, оскільки ці вимоги є похідними від вимог, в задоволенні яких судом відмовлено. Разом з цим, суд вважає, що зустрічний позов відповідача [PERSON] підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Як було встановлено судом, відповідач [PERSON] набув право власності на спірну земельну ділянку у спосіб та у порядку, що встановлені чинним законодавством України, а тому його право власності підлягає захисту у судовому порядку. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а на підставі ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, Обухівська районна державна адміністрація заперечує правомірність набуття відповідачем [PERSON] права власності на спірну земельну ділянку, а тому заперечує його право власності на землю. Відповідно до частин 1, 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права, а згідно з ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання прав. Таким чином, з огляду на вищевикладене, право власності відповідача [PERSON] на придбану ним за договором купівлі-продажу від 04.07.2008 року спірну земельну ділянку має бути визнано у судовому порядку. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] право власності на придбану ним земельну ділянку, а саме: земельну ділянку площею 1\~200 (тисяча двісті) квадратних метрів, яка розташована на території Української міської ради Обухівського району Київської області, надану для ведення індивідуального садівництва (кадастровий номер 3223151000:06:014:0024), придбану на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 04.07.2008 року, укладеного з [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованим в реєстрі за № 4831. Тому суд приходить до висновку, що первісний позов прокурора задоволенню не підлягає, а зустрічний позов відповідача [PERSON] має бути задоволено. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed