Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-13 00:00:00

У вересні 2011 року [PERSON] звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «УТН-Восток», публічного акціонерного товариства «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта»про захист прав споживачів. Ухвалою від 29 вересня 2011 року зазначену позовну заяву було залишено без руху, та позивачеві надано строк до 07 листопада 2011 року для усунення вказаних в ухвалі недоліків. У зв’язку із виконанням позивачем вимог суду щодо оформлення даної позовної заяви, викладених в ухвалі суду від 29 вересня 2011 року, 04 листопада 2011 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська провадження у даній справі було відкрито. Позивач у позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що у четвертому кварталі 2008 року він придбав на автозаправній станції ТОВ «УТН-Восток» у мережі автозаправних станцій [PERSON] ««Укртатнафта»20 талонів бензинового пального марки А-95 номіналом 10 літрів. Втім, при пред’явленні на автозаправних станціях придбаних у відповідача талонів позивачу було відмовлено у зв’язку з тим, що зазначені талони є вже недійними, чим були порушені права позивача як власника придбаного пального, як споживача, внаслідок чого позивачу спричинено матеріальних збитків та моральної шкоди, а останній просив суд зобов’язати відповідачів здійснити відпуск бензинового пального марки А-95 у об’ємі, що відповідає кількості та номіналу придбаних ним талонів (всього на 200 літрів), стягнути з відповідачів у рахунок відшкодування моральної шкоди 1000,00 грн., а також покласти на відповідача судові витрати у справі. У судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та на їх задоволенні наполягав. Відповідач ТОВ «УТН-Восток»свого представника для участі в розгляді справи не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, через канцелярію суду надав заперечення на позов, у яких просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що між позивачем та відповідачем будь-яких цивільно-правових договорів не укладалось, природа походження талонів у позивача не відома, водночас надані позивачем бланки дозволу взагалі неможливо ідентифікувати, оскільки останній не надав розрахункових документів на придбання зазначених талонів, зокрема, фіскального чеку, що є єдиним доказом вчинення правочину та сплати позивачем будь-яких сум грошових коштів, а відтак, відсутні підстави вважати позивача власником пального, зазначеного у позові, також відповідачу, в свою чергу, після проведення відповідної перевірки з використанням його електронних баз, вдалося встановити, що бланки дозволу, наданого до позовної заяви зразка, ТОВ «УТН-Восток»не емітувалися з 2008 року, більш того, не вбачається можливим встановити чи мала місце емісія даних бланків дозволів раніше, чи взагалі були вони емітовані ТОВ «УТН-Восток». У судове засідання відповідач [PERSON] «Укртатнафта»свого представника для участі в розгляді справи не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, представив суду заперечення на позов, у яких просив здійснювати розгляд справи за відсутності його представника, та просив суд у задоволенні позову в частині вимог до ПАТ «Укртатнафта»відмовити, посилаючись на те, що ТОВ «УТН-Восток», здійснюючи роздрібну реалізацію нафтопродуктів через мережу автозаправних станцій, на підставі ліцензійного договору №1243/12/2107 від 01 червня 2005 року використовувало товарний знак та найменування ПАТ «Укртатнафта»на своїх офіційних бланках та інших документах, у тому числі на талонах на пальне. Відтак, нанесення користувачем товарного знаку на паливні талони товарного знаку ПАТ «Укртатнафта» не покладає на останнє жодних зобов’язань і ніяким чином не пов’язує його з ТОВ «УТН-Восток»в частині взаємовідносин з третіми особами при вчиненні операцій купівлі-продажу (постачання) нафтопродуктів, а тому ПАТ «Укртатнафта»не могло вчинити неправомірних дій у відношенні позивача. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд доходить наступного висновку з таких підстав. У судовому засіданні з’ясовано, що в матеріалах справи наявні копії талонів бензинового пального марки А-95 у кількості 20 штук по 10 літрів кожний та копія чеку № 1588608 від 06 жовтня 2008 року, що свідчить про придбання бензинового пального марки А-95 в об’ємі 40,00 літрів на суму 200,00 грн. Судом встановлено, що 29 серпня 2011 року та 07 вересня 2011 року позивачем було направлено претензії на адреси відповідачів з вимогою здійснити обмін талонів бензинового пального старого зразка на талони бензинового пального нового зразка, які діють на даний час, проте, від відповідачів відповідей так і не надійшло. Також судом встановлено, що до 01 червня 2010 року відповідачів ПАТ «Укртатнафта»та ТОВ «УТН-Восток»пов’язували відносини за ліцензійним договором № 1243/12/2107 від 01 червня 2005 року, за умовами якого ПАТ «Укртатнафта»надало ТОВ «УТН-Восток»за винагороду на вказаний у договорі строк (п’ять років) невиключну ліцензію на користування зареєстрованими за ПАТ «Укртатнафта»знаками для товарів та послуг, а зазначене користування знаками для товарів та послуг полягало у тому, що ТОВ «УТН-Восток»отримало право використовувати логотип та найменування ПАТ «Укртатнафта»на своїх торгівельних об’єктах, об’єктах продажу, обладнанні тощо, в тому числі і на паливних талонах. Зважаючи на викладені обставини, відповідач ТОВ «УТН-Восток»як окрема юридична особа з власної ініціативи вчиняє будь-які дії в процесі реалізації власних нафтопродуктів через власну мережу АЗС і за наслідки своєї діяльності несе відповідальність самостійно. Виходячи з правової природи ліцензійного договору, слід зазначити, що нанесення користувачем товарного знаку на паливні талони товарного знаку ПАТ «Укртатнафта»не покладає на останнє жодних зобов’язань і ніяким чином не пов’язує дане підприємство з ТОВ «УТН-Восток»в частині правовідносин з третіми особами при вчиненні операцій купівлі-продажу (постачання) нафтопродуктів, а, відтак, навіть за умови укладення позивачем договору купівлі-продажу нафтопродуктів саме з відповідачем ТОВ «УТН-Восток», ПАТ «Укртатнафта»не могло вчинити неправомірних дій у відношенні позивача, що свідчить про безпідставність заявлених позовних вимог саме в частині вимог до ПАТ «Укртатнафта». Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Конституції України, Цивільного кодексу України, Закону України «Про захист прав споживачів». Пунктом 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів»визначено, що договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами. У розділі 3 Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої спільним Наказом Міністерства палива та енергетики, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку, Державного комітету з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20 травня 2008 року № 281/171/578/155 міститься визначення поняття «талон», а саме талон –це спеціальний талон, придбаний за умовами та відпускною ціною обумовленого номіналу, що підтверджує право його власника на отримання на АЗС фіксованої кількості нафтопродукту певного найменування і марки, які позначені на ньому. Окрім того, у відповідності до ч. 11 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів»вимоги споживача розглядаються після пред’явлення споживачем розрахункового документа, а щодо товарів, на які встановлено гарантійний строк, - технічного паспорту чи іншого документа, що його замінює, з позначкою про дату продажу. Пунктом 1 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»від 06 липня 1995 року № 265/95-ВР визначено, що суб’єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та /або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, зобов’язані проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстраторів розрахункових операцій роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок. У абзаці 14 ст. 2 вищезазначеного Закону розрахунковий документ визначається як документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну. Між тим, позивач посилається на ту обставину, що бланки дозволу ним було придбано на автозаправних станціях відповідача ТОВ «УТН-Восток», які у відповідності до вимог чинного законодавства мають бути обладнані реєстрами розрахункових операцій –касовим апаратами, а тому і всі операції, що були надані та надаються, останнім оформлюються згідно положень статей 2, 3 вищезгаданого Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а саме шляхом надання фіскального чеку, що одночасно є доказом вчинення усного правочину. Проте, як вбачається із матеріалів справи, надані позивачем бланки дозволу –талони на бензинове пальне, не підтверджується відповідним розрахунковим документом, зокрема, касовим чеком про придбання зазначених талонів, у зв’язку із чим представлені позивачем документи не є належним доказом вчинення правочину та сплати позивачем певної суми грошових коштів, при цьому суд не приймає наявну у матеріалах справи копію чеку № 1588608 від 06 жовтня 2008 року на придбання бензинового палива марки А-95 в об’ємі 40,00 літрів на суму 200,00 грн., окільне наявність цього чеку не доводить факт оплати позивачем у повному обсязі талонів на отримання відповідної кількості бензинового палива певного найменування і марки, які позначені на ньому. Відповідно до статті 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у судовому засіданні у їх сукупності, та приймаючи до уваги те що, позивачем не надано достатніх та належних доказів на підтвердження факту укладення між ним та відповідачами будь-яких цивільно-правових договорів, зокрема, угоди купівлі-продажу бензинового пального, суд доходить висновку, що у судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт наявності договірних відносин між позивачем та відповідачами, та відповідно взаємних прав та обов’язків по відношенню один до одного, у зв’язку із чим суд вважає, що правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні, а тому в їх задоволенні слід відмовити. Вирішуючи питання щодо судових витрат, відповідно до ст. 88 ЦПК України та враховуючи результат вирішення справи, суд вважає необхідним судові витрати у праві покласти на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed