Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-04 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом і просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей: доньок Марії, [INFO] та Анни, [INFO], в розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину. Посилається в позові на те, що перебувала з відповідачем у шлюбі, від якого мають двох неповнолітніх доньок: Марію, [INFO] та Анну, [INFO] Виходячи з того, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей ,просить задовольнити позов. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував. Посилається на те, що він приймає участь у вихованні та матеріальному утриманні дітей, щомісяця передає позивачці грошові кошти, купує продукти харчування, про що вона видає йому відповідні розписки. Вважає, що позивачка не приділяє достатньої уваги дітям, догляду за ними, хоч і не працює, кошти, що отримує від нього, витрачає не за призначенням, віддає на пожертви в церкві, а діти просять у нього їсти, коли він провідує їх. Крім того, вона не бажає працювати, а він має іншу сім»є, дитину та надає допомогу матері-пенсіонерці. Саме з цих обставин просить виходити при вирішенні спору з позивачкою. Заслухавши пояснення сторін , дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим, виходячи з наступного. Встановлено, що сторони з 13.10.1990 року перебували в шлюбі, який був розірваний в органах РАЦС 04.09.2008 року. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: доньок Марію, [INFO] та Анну, [INFO]. / а.с.5 8 / Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Сторони такої домовленості до звернення до суду не досягли. Ст.182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів та наявність у нього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дітей. Виходячи з того, що відповідач працездатний, може працювати та утримувати свїх неповнолітіх дітей, зобовязаний до цього законом, суд вважає вимоги позивачки обґрунтованими. Ст.191 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть до суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати в звязку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більше, як за три роки. Вимагаючи стягнення з відповідача аліментів за минулий час, а саме з 01.01.2011 року, будь-яких доказів того, що вона приймала міри для стягнення з відповідача аліментів, позивачка не надала. Не надала доказів і того, що відповідач ухилявся від її вимог. Навпаки, з наданих відповідачем розписок вбачається, що позивачка задовго до звернення до суду отримувала від нього грошові кошти на утримання дітей, які надавалися ним добровільно, а також товарні чеки на придбання ним продуктів харчування та одягу для дітей. Позивачка даних обставин в судовому засіданні не заперечувала. / а.с. 18 76 / Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Ч.4 ст.59 ЦПК України передбачено, що доказування не може грунтуватися на припущеннях. Виходячи з цих обставин, суд не знаходить підстав для стягнення з відповідача аліментів за минулий час. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі. Порядок стягнення аліментів, який просить застосувати позивачка, законом не передбачено. Судом встановлено, що відповідач працює, має постійний та гарантований дохід у вигляді заробітної плати. Виходячи з цього, умов роботи відповідача, наявність у нього постійного заробітку,суд приходить до висновку про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей в відсотковому порядку, т.я. в такому випадку інтереси дітей будуть захищені та їх утримання забезпечено відповідно до рішення суду в порядку, визначеному в Законі України „Про виконавче провадження та Інструкції про проведення виконавчих дій. Суд не може прийняти до уваги твердження відповідача в судовому засіданні, виходячи з наступного. З точки зору закону утримання дитини до досягнення нею повноліття є обов»язком батьків. Ч.2 ст.181 Сімейного кодексу України встановлено, що за домовленістю між батьками дитини той з них, який проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і/або/натуральній формі. Сторони не заперечували, що домовленості між ними про спосіб утримання дітей не досягнуто. Крім того, позивачка пояснила, що подарунки, які робить відповідач дітям, не узгоджуються з нею, вона, як мати, вважає деякі з них не потрібними дітям, в той час, коли на ній лежить обов»язок щоденного догляду та харчування дітей,а також визначення та вирішення їх потреб, які вимагають матеріальних затрат. Виходячи з цього, суд критично відноситься до тверджень відповідача в судовому засіданні і приходить до висновку про стягнення з нього аліментів на користь позивачки з моменту її звернення до суду. При вирішенні питання про розмір аліментів до стягнення суд враховує матеріальний стан обох батьків, наявність у відповідача іншої сім»ї, малолітньої дитини, матері-пенсіонерки і приходить до висновку про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку.

Outcome: partial