Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-21 00:00:00

[PERSON] подав до Носівського районного суду позовну заяву про визнання права власності на житловий будинок, розташований в с. Калинівка Носівського району, вул. Шевченка, 43-а. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 1 грудня 2010 року помер його батько [PERSON], який володів вказаним будинком. Позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька. Спадщину він прийняв, подавши заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Отримати свідоцтва про право на спадщину він не має змоги, тому що спадкодавець за життя не зареєстрував свої майнові права на спірний будинок. Тому позивач просив визнати за ним право власності на житловий будинок судовим рішенням. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позов та пояснив, що він не може оформити право власності на житловий будинок через нотаріальну контору, тому що при житті батька не були виготовлені відповідні правовстановлюючі документи. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовну заяву та дав пояснення, аналогічні поясненням позивача. Представник відповідача, Калинівської сільської ради Носівського району, у судове засідання не зявився. Голова сільської ради направив до суду заяву, у якій вказав, що позовні вимоги визнає повністю та просив справу розглянути без участі представника відповідача. У судовому засіданні третя особа на стороні відповідача [PERSON] не заперечувала проти задоволення позовної заяви [PERSON] та пояснила, що вона представляє інтереси свого неповнолітнього сина [PERSON], батьком якого був [PERSON], який помер 1 грудня 2010 року. Син за її згодою подав заяву про прийняття спадщини після смерті батька до нотаріальної контори. Але в судовому засіданні [PERSON] не заперечувала, щоб право власності на спірний будинок було визнано за позивачем. Вислухавши пояснення позивача, інших осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, які містяться в справі, суд приходить до наступного. Відповідно до положень абзацу 6 пункту 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Відповідно до положень абзацу 3 пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Відповідач без застережень визнав позов в повному обсязі. Оцінивши представлені докази, суд приходить до висновку, що визнання позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому суд приймає визнання відповідачем позову та задовольняє позов. На підставі викладеного,

Outcome: approved