Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом і просив суд, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № PLB0GA00000064 від 29.12.2006 р., звернути стягнення на домоволодіння загальною площею 39,2 кв. м., розташоване за адресою: Полтавська область, Карлівський район, с. Куми, вул. Котовського, буд. 92, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки. Позивач також просив суд виселити та зняти з реєстраційного обліку [PERSON], який зареєстрований і проживає у вищевказаному домоволодінні і стягнути з [PERSON] на користь ЗАТ КБ ПриватБанкдержавне мито у розмірі 216 грн. 31 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 30 грн. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до умов кредитного договору №PLB0GA00000064 від 29.12.2006 року, [PERSON] отримав кредит у розмірі 31500 грн., зі сплатою за користування кредитом 14,04 % на рік, з кінцевим терміном повернення кредиту 30.12.2010 року. В порушення умов договору відповідач зобов'язання належним чином не виконав. Станом на 16.02.2009 року виникла заборгованість у розмірі 20780,87 грн., яка складається з: 19184,95 грн. - заборгованість за кредитом; 1313,74 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 180 грн. - заборгованість по комісії; 102,18 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 29.12.2006 року було укладено договір іпотеки. Відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме домоволодіння, розташоване в с. Куми Карлівського району по вул. Котовського, 92. Майно належить відповідачу на праві власності. Відповідно до Закону іпотека також поширюється на земельну ділянку, на якій розташований предмет іпотеки. Підставою для виселення [PERSON] із домоволодіння, що є предметом іпотеки, позивач вважає те, що його проживання у вказаному домоволодінні заважатиме його реалізації. Представник позивача в судове засідання не зявився, проте від позивача надійшла заява в якій вони просять суд справу розглядати без їхньої участі і зазначають, що позовні вимоги підтримують у повному обсязі і просять суд задовольнити позов. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про отримання судової повістки. Причину неявки в судове засідання відповідач суду не повідомив, заяви про розгляд справи без його участі не надав. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Беручи до уваги заяву позивача в якій вони просили суд справу розглядати без їхньої участі і зазначили, що позов підтримують, суд вважає за можливе винести заочне рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. З матеріалів справи вбачається, що 29.12.2006 року між ЗАТ КБ ПриватБанкта [PERSON] укладено кредитний договір № PLB0GA00000064, згідно якого банк надав [PERSON] грошові кошти в сумі 31500 грн. на строк з 29.12.2006 р. по 29.12.2010 р., зі сплатою за користування кредитом 1,17 % на місяць, на суму залишку заборгованості за кредитом та винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20 % від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати. (а.с. 4-6) Відповідно до ч. 3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до п. 4.1. Кредитного договору від 29.12.2006 р. укладеного між ЗАТ КБ ПриватБанкта [PERSON] при порушенні позичальником ([PERSON]М.) зобов'язання, банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити пеню у розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожен день прострочки. (а.с. 4-6) Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] не виконав умови кредитного договору №PLB0GA00000064 від 29.12.2006 p., щодо щомісячного погашення кредиту та процентів за користування кредитом. Станом на 29.12.2010 року заборгованість по кредитному договору погашена не була, кредитні кошти позивач не повернув. Позивач до цього часу не сплатив заборгованість по кредитному договору, яка становить 20780,87 грн., з них : 19184,95 грн. - заборгованість за кредитом; 1313.74 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 180,00 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 102,18 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. (а.с. 3-4) Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 ЗУ Про іпотекувід 05.06.2003 р., іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ст. 3 ЗУ Про іпотекувід 05.06.2003 р. іпотека виникає на підставі договору. Відповідно до ст. 7 ЗУ Про іпотекувід 05.06.2003 р. за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. З матеріалів справи вбачається, що 29.12.2006 р. між ЗАТ КБ ПриватБанкта [PERSON] укладено договір іпотеки. Згідно з договором іпотеки [PERSON] надав в іпотеку нерухоме майно, а саме домоволодіння, яке розташоване за адресою: Полтавська область, Карлівський район, с. Куми, вул. Котовського, буд. 92. Згідно умов договору іпотекою забезпечено виконання зобовязань [PERSON], за кредитним договором №PLB0GA00000064 від 29.12.2006 p., по поверненню кредиту, сплаті відсотків, щомісячному внесенню платежів, сплаті відсотків при порушенні умов договору, сплаті винагород, та пені. (а.с. 7-9) Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ Про іпотеку, предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності. Відповідно до ч. 4 ст. 6 ЗУ Про іпотекувід 05.06.2003 р. якщо будівля (споруда), що передається в іпотеку, розташована на земельній ділянці, яка належить іпотекодавцю на праві власності, така будівля (споруда) підлягає передачі в іпотеку разом із земельною ділянкою, на якій вона розташована. З дослідженого в судовому засіданні договору дарування від 10.12.2001 року, вбачається, що домоволодіння, розташоване в с. Куми Карлівського району по вул. Котовського, буд. 92, належить [PERSON] на праві власності. У договорі дарування зазначено, що будинок розташований на земельній ділянці присадибного фонду Ланнівської сільської ради. (а.с. 10) Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 33 ЗУ Про іпотеку, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду. Якщо предметом іпотеки є два або більше обєкти нерухомого майна, стягнення звертається в обсязі, необхідному для повного задоволення вимог іпотекодержателя. Оскільки [PERSON] не виконує свої зобовязання за кредитним договором №PLB0GA00000064 від 29.12.2006 р., в результаті чого утворилася заборгованість у розмірі 20780,87 грн., яка на даний час не є погашеною, то суд вважає за можливе, в рахунок погашення заборгованості, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме домоволодіння загальною площею 39,2 кв.м., розташоване за адресою: Полтавська область, Карлівський район, с. Куми, вул. Котовського, буд. 92. Відповідно до ст. 39 Закону України "Про іпотеку" одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Відповідно до ст. 40 Закону України "Про іпотеку" після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Порядок виселення громадян з жилих приміщень, в тому числі і з жилих приміщень, що були передані в іпотеку, встановлено ст. 109 ЖК України, яка так само передбачає, можливість громадян виселитись з квартири, що є предметом іпотеки, добровільно, протягом місяця після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки. Таким чином, зазначеними норами матеріального права законодавчо врегульовані дії банку при здійсненні процедури виселення мешканців з квартири, яка є предметом договору іпотеки. З матеріалів справи вбачається, що банком як іпотекодержателем не було дотримано вищевказаної процедури, що є підставою для відмови в задоволенні вимог про виселення мешканців з квартири, що є предметом іпотеки і на яку звертається стягнення. Тому суд вважає за можливе відмовити в задоволенні позову в частині виселення та зняття з реєстраційного обліку [PERSON], який зареєстрований у домоволодінні, розташованому в с. Куми Карлівського району Полтавської області по вул. Котовського, 92, що є предметом договору іпотеки. Суд також вважає за можливе, відповідно до ст. 88 ЦАК України задовольни позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 207,81 грн. сплаченого ними судового збору та 30 грн. понесених ними витрат на ІТЗ судового процесу.

Outcome: partial