Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-26 00:00:00

В листопаді 2010 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частину будинку №15-б по вул. Чапаєва в сел. Комишани м. Херсона, мотивуючи тим, що зазначений будинок зведений за рахунок їх спільних коштів за час проживання нею з відповідачем однією сімєю без реєстрації шлюбу. В судовому засіданні позивач уточнила свої позовні вимоги, просила визнати за нею права власності на 1/2 частину житлового будинку №15-б по вул. Чапаєва в сел. Комишани м. Херсона, реально виділити їй 1/2 частину вказаного будинку та визначити порядок користування земельною ділянкою. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що 1984р. вона разом з двома неповнолітніми дітьми та з відповідачем [PERSON], з яким вона проживала однією сімєю без реєстрації шлюбу, переїхали з Казахстану до України та оселились в сел. Комишани Комсомольського району м. Херсона. Оскільки сімя не була забезпечена житлом, то між [PERSON] та [PERSON], було прийняте рішення про будівництво житлового будинку. За заявою [PERSON], який мешкав у гуртожитку сімєю з чотирьох осіб, йому була виділена земельна ділянка площею 0,06га в постійне користування та 0,02га в тимчасове користування по вул. Чапаєва, 15-б в сел. Комишани м. Херсона для будівництва житлового будинку, а рішенням Комсомольського райвиконкому Херсонської міської ради народних депутатів №169/5 від 11.05.1987р. [PERSON] надано дозвіл на будівництво житлового будинку. Влітку 1987р. було розпочате будівництво житлового будинку, яке велось за час спільного проживання, за сумісні кошти та спільною працею позивача і відповідача, тому, на думку позивача, спірний житловий будинок є їх з відповідачем спільною сумісною власністю. В 1991-1992р.р. будівництво житлового будинку фактично було завершене і сімя вселилась в будинок, однак ще деякий час сторони власною працею виконували оздоблювальні роботи, у зв'язку з чим будинок не був прийнятий до експлуатації. Надалі через зловживання [PERSON] алкогольними напоями, сварки та небажання останнього працювати і утримувати будинок і господарські будівлі в належному стані, виникла необхідність розподілу будинку між сторонами. Рішенням №48 виконкому Комишанської селищної ради народних депутатів від 02.06.1998р. позивачу була передана у власність земельна ділянка площею 0,04га по вул. Чапаєва, 15-в в сел. Комишани м. Херсона в зв'язку з розподілом з [PERSON] за угодою обох сторін. В 2000р. сторони припинили спільне проживання і позивач виїхала до Італії для працевлаштування, а в 2010р. їй стало відомо, що відповідач має намір продати побудований їх спільними коштами житловий будинок, в зв'язку з чим вона звернулась до суду з зазначеним позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представники за довіреністю [PERSON], [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали на підставах, зазначених у позовній заяві та в доповненнях до позовної заяви, пояснили, що оскільки житловий будинок №15-б по вул. Чапаєва в сел. Комишани м. Херсона був побудований сторонами за час проживання однією сімєю внаслідок спільної праці та за спільні кошти, він, згідно ч.1 ст. 17 Закону України "Про власність" є їх спільною сумісною власністю, і тому просили визнати за позивачем право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, та на підставі ст. 370 ЦК України виділити в натурі її частку, відповідно до варіанту №1 частина І додатку №3 висновку судової будівельно-технічної експертизи №10/11 від 12 травня 2011р., що складає 51/100 частину, стягнути з позивача на користь [PERSON] компенсацію за перевищення ідеальної частки в сумі 2158грн., визначити порядок користування земельною ділянкою площею 800,0кв.м. по вул. Чапаєва, 15б в сел. Комишани згідно варіанту №3 частина І додатку №6 висновку зазначеної експертизи, виділивши у користування позивачу ділянку площею 335кв.м. Відповідач [PERSON] та його представники за довіреністю в судовому засіданні позов не визнали та надали заперечення на позовну заяву, просили в задоволенні позовних вимог відмовити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнав та пояснив, що протягом 1984-2000р.р. проживав однією сімєю з [PERSON] без реєстрації шлюбу, разом з ними проживали діти [PERSON] Таким складом сімї вони переїхали з Казахстану та оселились в сел. Комишани. Він працював в радгоспі «Комишанський»та отримав кімнату в гуртожитку на сімю з чотирьох осіб, де вони і проживали до закінчення будівництва житлового будинку. В 1986р. відповідачу, як працівнику радгоспу, була надана земельна ділянка, де вони розпочали будівництво будинку за рахунок отриманої ним за місцем роботи позики в сумі 5000 рублів, заробітної плати, яку отримували він та [PERSON] Загальну суму коштів, яка була витрачена на будівництво будинку він не знає, оскільки повязаними з будівництвом розрахунками займалась [PERSON], яка розпоряджалась грошима в сімейному бюджеті. Позика була погашена до 1999р. за час його роботи в радгоспі шляхом утримання із заробітної плати. Крім того, частину будівельних робіт він виконував особисто, а [PERSON] працювала в кондитерському цеху і вела домашнє господарство. В 1992р. вони всією сімєю вселились в будинок та були зареєстровані за даною адресою. Відповідач також зазначив, що в період будівництва житлового будинку з його заробітної плати стягувались аліменти на двох дітей від першого шлюбу, який було розірвано ще в Казахстані до початку фактичних шлюбних стосунків з [PERSON] Представник відповідача за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав і пояснив, що відповідач [PERSON] здійснив будівництво спірного будинку за рахунок власних коштів, отримавши за місцем роботи позику в сумі в сумі 5000 рублів, ніяких шлюбних стосунків з [PERSON] не мав та оселив її з дітьми в збудованому ним будинку в якості наймачів житлового будинку, провівши відповідну реєстрацію. Крім того зазначив, що [PERSON] до наступного часу перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав і пояснив, що оскільки сторони не укладали між собою угоди про створення сумісної власності, спірний будинок не може бути визнаний їх спільною сумісною власністю, а позивачка має право лише на відшкодування витрат на будівництво. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлений належним чином, заяв про відкладення розгляду справи не надходило. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], судом були встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Оскільки сторони в судовому засіданні визнали, що з 1984р. вони проживали однією сімєю, вели спільне господарство, разом переїхали із Казахстану на постійне проживання в селище Комишани м. Херсона та до 2000р. перебували у фактичних шлюбних стосунках, тому суд відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України вважає цей факт встановленим та таким, що не потребує доказування. Наказом №3 радгоспу «Комишанський»від 24.01.1987р. за заявою [PERSON], який мешкав у гуртожитку сімєю з чотирьох осіб, йому була виділена земельна ділянка площею 0,06га в постійне користування та 0,02га в тимчасове користування по вул. Чапаєва, 15-б в сел. Комишани м. Херсона для будівництва житлового будинку. Рішенням Комсомольського райвиконкому Херсонської міської ради народних депутатів №169/5 від 11.05.1987р. [PERSON] надано дозвіл на будівництво житлового будинку розміром 12,56х10,72, сараю-літньої кухні розміром 7,0х4,5 та гаражу розміром 6,0х3,0 по вул. Чапаєва, 15-б в сел. Комишани м. Херсона, а 17.06.1987р. Управлінням головного архітектора м. Херсона затверджено проект забудови земельної ділянки. В період 1987-1992рр. був побудований житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, але до експлуатації він у встановленому порядку прийнятий не був. Згідно домової книги 07.10.1992р. за адресою м. Херсон, сел. Комишани, вул. Чапаєва, 15-б були зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], а в розділі мета приїзду зазначено: в свій будинок. Напочатку 1998р. сторони звернулись з заявами в Комишанську селищну раду, відповідно до яких [PERSON] надавав згоду на вилучення частини земельної ділянки з наданням в користування [PERSON], а остання про надання їй земельної ділянки за адресою: вул. Чапаєва, 15-в в с. Комишани. Рішенням №48 виконкому Комишанської селищної ради народних депутатів від 02.06.1998р. [PERSON] була передана у власність земельна ділянка площею 0,04га по вул. Чапаєва, 15-в в сел. Комишани м. Херсона в зв'язку з розподілом з [PERSON] за угодою обох сторін. Виконком Комишанської селищної ради, розглянувши заяву [PERSON], 06.10.1998р. прийняв рішення №87/3, яким присвоїв окрему юридичну адресу на частину домоволодіння по вул. Чапаєва, 15-в в сел. Комишани м. Херсона, яка належить [PERSON] в зв'язку з розподілом домоволодіння по вул. Чапаєва, 15-б з чоловіком [PERSON] Згідно довідки виконавчого комітету Комишанської селищної ради від 15.11.2010р. за №3444 за домоволодінням №15б вул. Чапаєва в сел. Комишани Комсомольського району м. Херсона зареєстрована земельна ділянка площею 0,08га, із них: за [PERSON] 0,04га згідно рішення №48 від 02.06.1998р.; за [PERSON] - 0,04га згідно рішення №48 від 02.06.1998р. В жовтні 1998р. [PERSON] отримала в ХДБТІ технічний паспорт на житловий будинок для здачі будинку в експлуатацію на своє ім'я та на ім'я [PERSON] З листа виконавчого комітету Комишанської селищної ради від 22.02.2011р. за №295/2-13 вбачається, що [PERSON] наприкінці 2010р. зверталась з заявою про оформлення права власності на житловий будинок і згідно з п.3 Постанови Кабінету Міністрів України №1035 від 09.09.09р. «Про затвердження Тимчасового порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом житлових будинків садибного типу, дачних та садових будинків, споруджених без дозволу на виконання робіт»підставою для оформлення права власності на приватні житлові будинки садибного типу, споруджені до 05.08.1992р. є висновок про технічний стан будинку, складений бюро технічної інвентаризації за формою (z0353-10), за встановленою Міністерством з питань житлово-комунального господарства України, і документ, що підтверджує право користування земельною ділянкою та заява забудовника про оформлення права власності на будинок. Оскільки з такою заявою звернулась лише [PERSON], то їй було відмовлено. Згідно матеріалів інвентарної справи №7384 (а.с.26) ХДБТІ 19.11.2010р. видало на ім'я [PERSON] і [PERSON] висновок №21232 про технічний стан житлового будинку №15б по вул. Чапаєва в сел. Комишани, в якому визначено, що технічний стан будинку є добрим. З пояснень позивача [PERSON], допитаної в судовому засіданні в якості свідка вбачається, що після смерті чоловіка вона з дітьми проживала в Казахстані, де і познайомилась з [PERSON], який задовго до цього розірвав шлюб зі своєю дружиною та платив аліменти на утримання двох дітей. З 1984р. вони проживали однією сімєю, вели спільне господарство, виховували її дітей та надавали допомогу його дітям. В 1984р. вона разом з дітьми та [PERSON] переїхали до України і оселились в сел. Комишани, [PERSON]Г влаштувався працювати механіком гаража в радгоспі, а вона кондитером в ресторані «Балкан». До 1992р. вони проживали в гуртожитку радгоспу «Комишанський»За клопотанням профспілкового комітету Радгоспу «Комишанський»та за заявою [PERSON], йому на родину з чотирьох осіб була виділена земельна ділянка по вул. Чапаєва, 15-б в сел. Комишани м. Херсона для будівництва житлового будинку, рішенням Комсомольського райвиконкому надано дозвіл на будівництво житлового будинку, в 1987р. розпочато будівництво. Сімейним бюджетом, що складався з їх заробітної плати та премій позивача, заробітної плати відповідача, 1/3 якої утримувалась на виплату аліментів його дітям, пенсії на дітей [PERSON] в зв'язку з втратою годувальника та пенсії її матері, яка проживала разом з ними, розпоряджалась вона, особисто розраховувалась з забудовниками та купувала будівельні матеріали. Для будівництва будинку [PERSON] отримав позику за місцем роботи в сумі 3000 руб., однак невдовзі після отримання коштів з його вини сталося ДТП і 500руб. було віддано на погашення шкоди потерпілому. Решти коштів від позики вистачило лише на придбання будівельних матеріалів на стіни та розрахунок з будівельниками за зведення стін і фундаменту. На будівництво також були витрачені кошти, отримані від продажу належного позивачу автомобіля «Волга». Вся сімя приймала безпосередню участь у будівництві, разом з сусідами копали фундамент, після зведення стін та даху будинку будівельниками, вони всією родиною та за допомогою сусідів штукатурили стіні, облаштовували опалення, здійснювали оздоблювальні роботи. Після закінчення будівельних робіт родина вселилась до будинку. В 1998р. вони з відповідачем мали намір здати будинок в експлуатацію на її ім'я та на ім'я [PERSON], в зв'язку з чим за їх заявами була поділена земельна ділянка, однак решта документів так і не була оформлена. В 2000р. позивач через важке матеріальне становище та зловживання [PERSON] спиртними напоями, виїхала до Італії на роботу, де і працює до наступного часу. Раз на рік вона приїжджає на Україну, виконує в їх будинку поточні ремонтні роботи, передає [PERSON] гроші. В 2010р. позивач дізналась, що [PERSON] має намір продати житловий будинок, чим порушить її право власності на частину майна. Пояснення свідка [PERSON] є послідовними і сумнівів у суду не викликають, крім того підтверджуються архівною довідкою №05-8/к-166 від 05.05.2011р., копією трудової книжки позивача, наданими позивачем квитанціями на придбання будівельних матеріалів, виписками щодо отримання [PERSON] посилок з Італії, архівною довідкою від 13.09.2011р. №01-29/8025 народного суду м. Целінограда про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON], копією домової книги щодо реєстрації за адресою спірного будинку як самої позивачки, та і її дітей та матері, а також показаннями інших свідків, допитаних у судовому засіданні. Так, свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що знайомі з позивачем та відповідачем близько 20 років, весь час до відїзду за кордон [PERSON] з [PERSON] проживали як подружжя, разом з ними жила мати [PERSON] та її діти, діти звали відповідача батьком. Спочатку родина проживала в гуртожитку, після отримання земельної ділянки, яка радгоспом видавалась лише сімейним працівникам, розпочали будівництво будинку. [PERSON] працювала кондитером в ресторані «Балкан», її діти отримували пенсію по втраті годувальника. Сімейними коштами розпоряджалась позивач, вона наймала робітників та розраховувалась за будівельні матеріали. Будівництво вели всією родиною, [PERSON] приймала безпосередню участь в виконанні оздоблювальних робіт, її діти та мама допомагали. Свідки [PERSON] та [PERSON] також допомагали виконувати оздоблювальні роботи. [PERSON] весь час зловживав алкогольними напоями, після ліквідації радгоспу ніде не працював, виносив з дому речі, які продавав, а гроші пропивав. Також свідки зазначили, що після відїзду [PERSON] за кордон 2000р. вона передає [PERSON] гроші та посилки, приїжджає раз на рік, виконує в будинку поточні ремонтні роботи, садить огород. Таким чином, суд вважає доведеним і встановленим факт проживання позивача з відповідачем однією сім'єю та будівництво спірного житлового будинку за рахунок їх спільних коштів та їх спільною трудовою участю. Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України "Про власність", який діяв на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Пленум Верховного Суду України в п.5 Постанови від 22 грудня 1995р. №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності»надав розяснення, що розглядаючи позови, повязані зі спільною власністю громадян, суди повинні керуватися тим, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст.16 ЗУ «Про власність», ст.22 КпШС), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сімї (ч.1 ст. 17 ЗУ "Про власність"). Згідно абз.2 п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок»від 04.10.1991р. №17 за позовом дружини, членів сімї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців, суд має право провести поділ незакінченого будівництвом будинку, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі його частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. Висновком судової будівельно-технічної експертизи №10/11 від 12 травня 2011р. (експерт [PERSON]Н.) встановлено, що житловий будинок і господарські будівлі і споруди по вул. Чапаєва, 15-б в сел. Комишани м. Херсона мають 100% готовність до експлуатації, побудовані відповідно до вимог будівельних, архітектурних, санітарних і протипожежних норм і правил та можуть бути поділеними без втрати їх цільового призначення. Статтею 370 ЦК України передбачено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно ст. 88 ч.1 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності у разі недосягнення згоди між співвласниками здійснюється у судовому порядку. Висновками судової будівельно-технічної експертизи №10/11 від 12 травня 2011р. (експерт [PERSON]Н.) запропоновано три варіанти поділу житлового будинку і господарських будівель та визначення порядку користування земельною ділянкою. Суд вважає за необхідне виділити [PERSON] в натурі її частку, відповідно до варіанту №3 частина І додатку №3 висновку судової будівельно-технічної експертизи №10/11 від 12 травня 2011р., що складає 51/100 частину, стягнути з позивача на користь [PERSON] компенсацію за перевищення ідеальної частки в сумі 2158грн., визначити порядок користування земельною ділянкою площею 800,0кв.м. по вул. Чапаєва, 15б в сел. Комишани згідно варіанту №3 частина І додатку №6 висновку зазначеної експертизи, виділивши у користування позивачу ділянку площею 335кв.м., оскільки цей варіант відповідає ідеальним часткам, не суперечить закону та не порушує інтереси сторін. Суд критично ставиться до викладених у запереченні доводів представника відповідача стосовно проживання позивача та її дітей в гуртожитку та в спірному будинку в якості наймачів належного відповідачу житла, оскільки вони спростовуються поясненнями самого відповідача, який пояснив, що вони разом з [PERSON] та її дітьми переїхали з Казахстану та жили як одна родина, аналогічними показаннями свідків та зібраними по справі письмовими доказами. Твердження представника відповідача про перебування [PERSON] в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] спростовуються архівною довідкою від 13.09.2011р. №01-29/8025 народного суду м. Целінограда про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] в 1971р. Доводи представника відповідача щодо відсутності між сторонами письмової угоди про створення спільної власності і в зв'язку з цим неможливістю визнати спірний будинок сумісною власністю на підставі ч.1 ст. 17 Закону України "Про власність" не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки вони ґрунтуються на невірному тлумаченні представником відповідача змісту ч.1 ст. 17 Закону України "Про власність", відповідно до якої угода між членами сім'ї необхідна для встановлення розміру часток співвласників якщо відповідно до цієї угоди спільна власність є частковою і жодним чином не потрібна для створення спільної сумісної власності членами сім'ї. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача також стягується 724 грн. судового збору та 120грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення, а також витрати на проведення судової будівельно-технічної експертизи в сумі 3000грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved