Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-02 00:00:00

У травні 2011 року [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська з вищезазначеним позовом, в якому просив суд: стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість у розмірі 10 000 грн.; стягнути солідарно з відповідачів на його користь 100 грн. витрат по сплаті державного мита та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. У серпні 2011 року від [PERSON] до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська надійшла зустрічна позовна заява, в якій остання просила суд: визнати за нею право власності на нерухоме майно: квартиру [ADDRESS] Гагаріна 95А, без прийняття в експлуатацію нерухомого майна; визнати позивачку такою, що правомірно набула право власності на нерухоме майно: квартиру [ADDRESS] Гагаріна 95А; визнати право власності позивачки на нерухоме майно: квартиру [ADDRESS] , загальною площею 151,1 кв.м., в тому числі житловою площею 144,5 кв.м. в житловому будинку літ.А-13 загальною площею 7 352,4 кв.м., житловою площею 3 643,7 кв.м. за адресою: [ADDRESS] ., таким, що підлягає державній реєстрації уповноваженим на те органом без прийняття в експлуатацію нерухомого майна; судові витрати стягнути з відповідача. В судовому засіданні позивач за основним позовом позовні вимоги підтримав у повному обсязі, на задоволенні позову наполягав, проти задоволення зустрічного позову заперечував. \\~\\~ Відповідач [PERSON] та його представник за основним позовом позовні вимоги не визнали, заперечували проти його задоволення, на задоволенні зустрічного позову наполягали. \\~\\~\\~\\~\\~\\~\\~\\~\\~\\~\\~\\~\\~\\~Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги за основним позовом такими, що не підлягають задоволенню, а зустрічний позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти: 01 лютого 2011 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір №27 про надання послуг, згідно якого [PERSON] зобов`язався провести відповідні консультації та здійснити реєстрацію права власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] . Згідно пункту 4.2 вказаного вище договору про надання послуг, [PERSON] зобов`язалася на протязі 5 банківських днів з дати підписання договору сплатити грошові кошти у розмірі 10 000 грн. Судом встановлено, що для забезпечення сплати грошових коштів за юридичні послуги пунктом 3.2.6 договору про надання послуг, був зафіксований обов`язок [PERSON] укласти договір поруки з третьою особою. На виконання цього пункту між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] був укладений договір поруки №27/01 від 01 лютого 2011 р. Відповідно до п.1.1 договору поруки, [PERSON] приймав на себе зобов`язання перед кредитором солідарно відповідати за виконання [PERSON] зобов`язань по сплаті грошових коштів. Судом встановлено, що свої зобов`язання щодо сплати грошових коштів за договором про надання послуг, [PERSON] не виконала. 10 березня 2011 року [PERSON] звернувся до [PERSON] з вимогою сплатити грошові кошти у розмірі 10\\~000 грн. [PERSON] відмовилась сплачувати дані кошти, у зв`язку з чим [PERSON] звернувся до суду з даним позовом. Суд вважає такі позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки згідно укладеному договору про надання послуг №27 від 01.02.2011 року, [PERSON] зобов`язався здійснити реєстрацію права власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] . Пунктом 1.2 договору про надання послуг був встановлений термін проведення реєстрації прав власності - 01 березня 2011 року. Судом встановлено, що у зазначений строк свої зобов`язання по договору [PERSON] не виконав. Даний факт він пояснив відсутністю правовстановлюючого документу, який підтверджує право власності на квартиру та на підставі якого проводиться реєстрація прав власності на майно згідно переліку документів, зазначених у статті 19 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень». Невиконання [PERSON] своїх обов`язків по договору про надання послуг є незаконним, а вимагання сплати грошових коштів у розмірі 10 000 грн. є безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 20.12.2004 року між [PERSON] та ПП «Центр міста`було укладено договір №33/г про інвестування будівництва, згідно якого [PERSON] виступила як інвестор, а ПП «Центр міста`як забудовник. У відповідності з даним договором, а саме з пунктом 1.1, інвестор зобов`язується прийняти участь в інвестуванні будівництва житлового комплексу за адресою: [ADDRESS] , а забудовник зобов`язується організувати його будівництво та передати інвестору у власність квартиру [ADDRESS] на десятому поверсі згідно проекту, загальною площею 155 кв.м. Згідно пункту 2.1 договору загальна суму інвестицій становила: 344 239,80 грн., які були сплачені [PERSON] , згідно прибуткового касового ордеру №56 від 20.12.2000 року. Відповідно до п.2 ст.11 ЦК України, підставою виникнення прав та обов`язків сторін цивільно-правових відносин є договір та інші правочини. Пункт 5 статті 7 ЗУ «Про інвестиційну діяльність`передбачає те, що інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об`єктами та результатами інвестицій. Судом встановлено, що рішенням Бабушкінського районного суду від 01.04.2009 р. по справі №2-2997/2009 за позовом [PERSON] до ПП «Центр міста`було визнано дійсним договір №33/г про інвестування будівництва від 20.12.2004 р. та визнано за [PERSON] право на квартиру [ADDRESS] . Судом встановлено, розпорядженням Дніпропетровського міського голови №343-р від 16.04.2009 р. було присвоєно житловому будинку з офісними приміщеннями по [ADDRESS] . 26.05.2010 р. Комунальне підприємство Дніпропетровського району «Бюро технічної інвентаризації`провело інвентаризацію житлового будинку [ADDRESS] , за результатами якої під час проведення інвентаризації було складено технічний паспорт на зазначене вище майно, в якому зазначено, що зазначений житловий будинок побудовано самовільно. Відповідно до ч.5 ст.376 ЦК України, на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Згідно до ст.331 ЦК України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Відповідно до технічного висновку ПМ-05-06-1 складеного ФОП [PERSON] (ліцензія АВ №558401 видана 11.08.2010 р. з терміном дії до 09.07.2013р.) обстеження і оцінки технічного стану квартири [ADDRESS] в житловому будинку літ. А-13, розташованого за адресою: [ADDRESS] вбачається, що на підставі результатів обстеження встановлено, що конструкції літ.А-13 - житловий будинок є завершеним будівництвом, знаходиться у нормальному та задовільному стані і відповідає категорії К-1, К-2. Можлива експлуатація квартири за функціональним призначенням. Пунктом 1 ст.1 ЦК України передбачено, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Згідно п.1 ст.14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актами цивільного законодавства. Згідно ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, судовий захист цивільного права та інтересу. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його невизнання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема - визнання права. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Стаття 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», під державною реєстрацією речових прав розуміється офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Відповідно до ст.4 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», право власності на нерухоме майно підлягає обов`язковій державній реєстрації. Згідно ст.19 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», підставою для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав є, в тому числі, рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили. Відповідно до ч.1,5 ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до ч.3 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. \\~\\~\\~\\~\\~\\~\\~\\~\\~\\~У відповідності до ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд вважає можливим зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа [PERSON] про визнання права власності на квартиру задовольнити повністю. Вирішуючи питання щодо судових витрат, відповідно до ст.88 ЦПК України та враховуючи результат вирішення справи, суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн., \\~та витрати, пов`язані з оплатою судового збору у розмірі 1 700 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved