Jurisdiction: civil
Date: 2012-02-14 00:00:00

В жовтні 2011 року ВАТ „ Миколаївська теплоелектроцентраль звернулися до суду з позовом до [PERSON], про стягнення заборгованості за спожиті послуги теплопостачання. В заяві позивач зазначив, що між ними та [PERSON] 01.11.2005 року було укладено договір про постачання теплової енергії для опалення та гарячого водопостачання. В порушення умов якого, відповідачем не було в повній мірі сплачено спожиті послуги з постачання теплової енергії для гарячого водопостачання, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Посилаючись на зазначені обставини просили стягнути з відповідача суму боргу за спожиті послуги теплопостачання за період з 01.11.2005 року по 01.06.2007 року у розмірі 435,84 грн, та судові витрати у розмірі 30 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, підтвердив обставини викладені у позовній заяві. Відповідач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Посилаючись на те, що в квартирі проживає сімя з двох чоловік, при цьому [PERSON], будучи інвалідом війни, користується пільгами по оплаті комунальних послуг, при цьому також не погоджуючись з сумою нарахувань, вважаючи її завищеною. Також просили суд відмовити у позові у звязку зі спливом позовної давності. Суд вислухавши доводи сторін, пояснення представника позивача [PERSON] дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності по 1/3 частині відповідачу, [PERSON] та [PERSON]. 01.11.2005 року між ВАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» та [PERSON] як споживачем було укладено договір №329005 року, відповідно до умов якого споживач, зобовязаний своєчасно проводити оплату за надані послуги централізованого опалення та підігріву питної води в строк до 10 числа наступного за розрахунковим місяця за фактично спожиту теплову енергію за встановленими відповідними рішеннями Миколаївської міської Ради тарифами. При цьому, як було встановлено у судовому засіданні у будинку, в якому мешкає відповідач встановлено побудинковий лічильник гарячої води, та сума, що підлягала до сплати споживачем, нараховувалась теплопостачальною організацією у відповідності до п.16 «Правил надання населенню послуг з водо-, теплопостачання та водовідведення», затверджених Постановою КМУ №1497 від 30.12.1997 року. Умови зазначеного договору відповідачем були порушені. Згідно наданих розрахунків, сума заборгованості за спожиту теплову енергію за період з 01.11.2005 року по 01.06.2007 року становить 435,84 грн.. При цьому, нарахування здійснені з урахуванням пільги, якою користується, співвласник та проживаючий у квартирі [PERSON], який є інвалідом третьої групи. Доказів протилежному суду не надано. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що відповідач зобовязана сплачувати послуги з теплопостачання, однак в порушення вимог ст..ст.67,68, ст.ст.. 526, 527 ЦК України, свої зобовязання не виконує, що є підставою до відшкодування збитків відповідно до вимог ст..611, 623 ЦК України. При визначені грошової суми, що підлягає стягненню з відповідача на користь ТОВ «Миколаївська теплоелектроцентраль» суд виходить з наступного. Згідно ст..360 ЦК України співвласник майна, відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобовязаний брати участь у витратах повязаних з його утриманням, а отже зобовязаний сплачувати надані послуги у відповідності до розміру своєї частки. Таким чином, з [PERSON] підлягає стягненню 145,28 грн, що становить 1/3 частину від суми заборгованості за спожиті, але не сплачені послуги з теплопостачання. Крім того, згідно ст.. 88 ЦПК України з відповідачів підлягає стягненню на користь позивача сплачені витрати на інформаційне забезпечення розгляду справи у розмірі 30 грн., та на користь держави - сума судового збору у розмірі 51 грн. Суд не приймає до уваги посилання [PERSON] та її представника на застосування спиву строку позовної давності, оскільки, як вбачається з Договору про постачання теплової енергії для опалення та гарячого водопостачання №329005 року, між сторонами було досягнуто домовленості про встановлення позовної давності за договором 10 років, що не суперечить приписам ст..259 ЦК України. Вимоги відповідачем стосовно визнання недійсним даного пункту договору не заявлялись.

Outcome: partial