Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя шляхом визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки, яка розташована по вул. Незалежності, 34 в с.Смиківці Тернопільського району Тернопільської області. Заявлені вимоги мотивує тим, що під час шлюбу за спільні кошти подружжя було придбано земельну ділянку в с.Смиківці по вул. Незалежності,34 Тернопільського району Тернопільської області , а тому 1/2 частина земельної ділянки належить їй, даний спір добровільно вони вирішити не можуть. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав, посилаючись на вказані у позовній заяві мотиви. просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав, відносно його задоволення не заперечує. Судом встановлено наступні обставини. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 10.08.2000 року, який розірвано 06.08.2008 року. Згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ТР №007549 виданого 06.04.2004 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу від 26.12.2003 року №12503, зареєстрованого в книзі реєстрації державних актів на право приватної власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010464400689, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,18га, розташованої по вул. Незалежності, 34 с. Смиківці Тернопільського району Тернопільської області, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Відповідно до розрахунку нормативної грошової оцінки від 22.09.2008 року, складеного Державним підприємством "Тернопільський науково-дослідний та проектний Інститут землеустрою", грошова оцінка вказаної ділянки становить 33834,62грн. Заслухавши пояснення, дослідивши та оцінивши докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.61 ЦПК України обставини, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню, обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Статтями 60 ч. 1, 63, 69 ч. 1 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 70 та ч. 1 ст. 71 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Згідно з ч.1 ст. 321 і ст. 392 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтями 355, 356, 357 ч. 1, 368 ч. 3 ЦК України визначено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб'єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, встановлено, що під час перебування сторін у шлюбі, ними було набуто спірну земельну ділянку, яка є їхньою спільною сумісною власністю. За таких обставин, в порядку поділу майна подружжя слід визнати за позивачем право власності на 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,18га, розташованої по вул. Незалежності, 34 с. Смиківці Тернопільського району Тернопільської області, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, позов задовольнити. На підставі наведеного,

Outcome: approved