Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-07 00:00:00

До суду звернувся позивач з позовом до відповідача про відшкодування шкоди в порядку регресу. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на те, що 12 листопада 2007 року позивач уклав угоду добровільного відшкодування в порядку регресу з [PERSON] Відповідно до угоди, сторони домовились, що відповідач добровільно в порядку регресу відшкодовує позивачу шкоду, право на відшкодування якої виникло після виплати позивачем страхового відшкодування за договором страхування наземного транспорту від 18 липня 2007 року, у зв'язку з ДТП, яка мала місце 22 вересня 2007 року за участю застрахованого транспортного засобу "Мітсубіші", д\\н АА 3695 СХ (власник [PERSON]О.) та транспортного засобу «Фіат» д/н [NUMBER] під керуванням відповідача. Угодою встановлено, що відповідач в добровільному порядку відшкодовує позивачу шкоду, передбачену п. 1.1.Угоди, в розмірі 38902,91 грн.. Протягом певного часу відповідач вправно виконував умови Угоди та графіку добровільного відшкодування шкоди в порядку регресу, що підтверджується прибутковими касовими ордерами. Останній платіж відповідачем внесено 03 грудня 2008 року. З цього часу відповідач платежі припинив, на дзвінки не відповідає, причину невиконання умов Угоди не пояснює. Станом на 08 квітня 2011 року заборгованість складає 28052 грн. 91 коп. Позивач в судовому засіданні підтримав вимоги в повному обсязі, просив позов задовольнити. Відповідач в судове засідання на неодноразові виклики не з"явився, хоча про місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчать копії судових повісток, повідомлення. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо відомостей про права та відносини сторін, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності відповідача відповідно до ст.ст. 224-227 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частин 3 і 4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В судовому засіданні встановлено, що 12 листопада 2007 року позивач уклав угоду добровільного відшкодування в порядку регресу з [PERSON] Відповідно до угоди, сторони домовились, що відповідач добровільно в порядку регресу відшкодовує позивачу шкоду, право на відшкодування якої виникло після виплати позивачем страхового відшкодування за договором страхування наземного транспорту від 18 липня 2007 року, у зв'язку з ДТП. 22 вересня 2007 року відбулось ДТП за участю застрахованого транспортного засобу "Мітсубіші", д\\н АА 3695 СХ (власник [PERSON]О.) та транспортного засобу «Фіат» д/н [NUMBER] під керуванням відповідача. Угодою встановлено, що відповідач в добровільному порядку відшкодовує позивачу шкоду, передбачену п. 1.1.Угоди, в розмірі 38902,91 грн.. Протягом певного часу відповідач вправно виконував умови Угоди та графіку добровільного відшкодування шкоди в порядку регресу, що підтверджується прибутковими касовими ордерами. Останній платіж відповідачем внесено 03 грудня 2008 року. З цього часу відповідач платежі припинив, на дзвінки не відповідає, причину невиконання умов Угоди не пояснює. Станом на 08 квітня 2011 року заборгованість складає 28052 грн. 91 коп. Відповідно до ст.ст. 610-612, 623-625, 631 ЦК України, сторона, винна у невиконанні/неналежному виконанні своїх зобов'язань повинна сплатити іншій стороні неустойку, визначену договором, відшкодувати збитки у повному обсязі, незалежно від строку дії (закінчення) договору. Правовідносини, що виникають з приводу страхування транспортних засобів регулюються Законом України «Про страхування», Цивільним кодексом України та іншими нормативними актами, прийнятими в їх розвиток. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов'язків. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов'язків. Ч. 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а згідно з ч. 2 цієї статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Таким чином, законом чітко встановлено, що нарахування інфляційних витрат здійснюється за увесь час прострочення. Розмір втрат внаслідок інфляції станом на день пред'явлення позову складає 3145,80 грн. та 3% річних в розмірі 1098,40 грн. Відповідач порушив умови договору в частині неповернення суми та не виконав взяті на себе зобов'язання, тобто в односторонньому порядку відмовився від виконання договірних зобов'язань Виходячи з вище наведеного, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з урахуванням вимог діючого законодавства. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved