Jurisdiction: civil
Date: 2012-02-02 00:00:00

У вересні 2011 року [PERSON] вернувся до суду з позовом у якому зазначив, що з 18 червня 205 року перебував у шлюбі з [PERSON]. Цей шлюб 22.07.2011 року був розірваний за рішенням суду. Під час шлюбу ними було придбане спільне майно: житловий будинок та земельна ділянка в с.Березанка Чернігівського району та області по вул.Радянська, 32, вартістю 44500 грн.; автомобіль [NUMBER] вартістю 75700 грн. (куплений в кредит); телевізор «Самсунг» вартістю 1125 грн., ліжко деревяне з матрацом вартістю 2500 грн., плита газова «Гореніє» вартістю 3200 грн., шкіряний диван виробництва Італія вартістю 8900 грн., шафа-купе вартістю 3200 грн., станція для подачі води вартістю 3000 грн., холодильник «Індезіт» вартістю 3980 грн., пральна машина «Самсунг» вартістю 3960 грн., кухонний комбайн «Філіпс» вартістю 1600 грн., метало пластикові вікна «Рехау» - 6 шт загальною вартістю 8400 грн., ролети віконні 5 шт вартістю 5500 грн.. Оскільки кредитний договір на автомобіль оформлений на нього і на час розірвання шлюбу ними було виплачено 44700 грн., а залишкові 31000 грн. він виплачує самостійно за власні кошти, то просить поділити спільне майно наступним чином: визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку та земельної ділянки та виділити йому автомобіль, а інше майно виділити відповідачці. До початку розгляду справи по суті позивачка предявила зустрічний позов у якому зазначила, що будинок та земельну ділянку вона придбала за особисті кошти, які були у неї ще до вступу в шлюб, також позивач не зазначив, що під час шлюбу вони набули також компютер (системний блок, монітор, клавіатура, мишка, принтер) вартістю 6000 грн., ноутбук вартістю 4000 грн., а тому просила визнати за нею право особистої приватної власності на житловий будинок та земельну ділянку в с.Березанка Чернігівського району та області по вул.Радянська, 32, а компютер та ноутбук виділити [PERSON]. В судовому засіданні первісний позивач та його представник свої позовні вимоги підтримали посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, уточнили, що сімейні відносини між сторонами припинилися з лютого 2011 року і на цей час кредит за автомобіль було виплачено в розмірі 35100. Також вони заперечили проти зустрічного позову посилаючись на те, що будинок та земельна ділянка були придбані за спільні кошти подружжя, оскільки первісний позивач також мав заробіток, а компютер та ноутбук вони не придбавали. Відповідачка за первісним позовом та її представник в судовому засіданні підтримали зустрічний позов, посилаючись на обставини викладені у ньому, а проти первісного позову заперечили зазначивши, що житловий будинок та земельна ділянка є особистою власністю відповідачки, автомобіль є неподільним майном, а тому оскільки [PERSON] не вніс на депозит суду суму еквівалентну вартості половини автомобіля, то його необхідно поділити в ідеальних частках по 1/2 кожній стороні. Також зазначає, що первісним позивачем невірно зазначене найменування частини спільного майна та його вартістю та вважає, що це майно необхідно поділити наступним чином: первісному позивачу виділити шкіряний диван вартістю 8900 грн., ноутбук вартістю 4000 грн., компютер вартістю 6000 грн., телевізор «LG» вартістю 1110 грн., несправну станцію для подачі води вартістю 660 грн. (оскільки нею зараз придбана нова станція, а та що купувалася за час шлюбу вийшла з ладу); а їй виділити ліжко деревяне з матрацом вартістю 2500 грн., кухонний комбайн «Moulinex» вартістю 1600 грн., холодильник «Electrolux» вартістю 3980 грн., пральну машину «LG» вартістю 3960 грн., плиту газову «Gorenje» вартістю 3200 грн., шафу-купе 4-х дверну вартістю 3100 грн.. Заслухавши сторони, їх представників, свідків, дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення первісного та зустрічного позову. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За рішенням Чернігівського районного суду від 22.07.2011 року /а.с.10/ шлюб укладений сторонами 18.06.2005 року був розірваний. Відповідно до ч.1 ст.57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Згідно договору зберігання від 16.03.2005 року /а.с.42/ [PERSON] передала на зберігання своїй матері [PERSON] належні їй кошти в сумі 40000 грн. і 1000 доларів США. Будучи допитаною в якості свідка в судовому засіданні [PERSON] підтвердила факт укладання такої угоди, зазначила, що ця угода була укладена після консультації з юристом стосовно того як накопичені донькою до шлюбу кошти зберегти у її власності. [PERSON] частину зазначених коштів відповідно до умов укладеного з донькою договору поклала на депозитний рахунок в банк на своє імя. Перед купівлею будинку вона зняла ці кошти з депозитного рахунку та разом з іншими коштами отриманими нею від доньки на зберігання, віддала донці відповідно до укладеної між ними угоди. За ці гроші донька і купила спірний будинок та земельну ділянку. Ці свідчення також підтверджуються показаннями свідків [PERSON] (батька [PERSON] та чоловіка [PERSON]І.) та [PERSON], яка порадила подружжю [PERSON] придбати цей будинок в с.Березанка. Суд приходить до висновку, що показання цих свідків є достовірними, оскільки вони узгоджуються з іншими письмовими доказами по справі. Так, згідно виписки з рахунку /а.с.59/ [PERSON] 18.03.2005 року відкрила в АКБ «Імексбанк» рахунок на який поклала готівкою 19800 грн.. Як вбачається з заяви на видачу готівки /а.с.43/ [PERSON] 28.04.2007 року зняла з рахунку в АКБ «Імексбанк» 37828,77 грн. та закрила зазначений рахунок. Відповідно до договору купівлі-продажу від 18.06.2007 року /а.с.6-7/ [PERSON] купила у [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями в с.Березанка Чернігівського району та області по вул.Радянська, 32, та земельну ділянку площею 0,1815 га. за цією ж адресою. Продаж житлового будинку з надвірними будівлями було вчинено за ціною 39917 грн., а земельної ділянки за ціною 4583 грн.. Гроші продавець отримала від покупця тобто від [PERSON] під час підписання договору. Посилання первісного позивача на отримання ним боргу від [PERSON] перед купівлею будинку та земельної ділянки, а також на показання свідків стосовно того, що у нього були гроші на той момент та що він проводив ремонтні роботи в зазначеному будинку не спростовують доказів наведених стороною первісної відповідачки, оскільки не підтверджують його участі в укладанні договору купівлі-продажу спірних обєктів нерухомості чи передачі ним його особистих коштів чи спільних коштів подружжя продавцю чи [PERSON] до чи під час купівлі-продажу. Таким чином суд приходить до висновку, що [PERSON] придбала будинок та земельну ділянку за особисті кошти, а тому зазначене нерухоме майно є її особистою власністю. Згідно ст.71 Сімейного кодексу України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Визначаючи обсяг спільного майна подружжя наявного на час розірвання шлюбу суд приходить до висновку, що згідно наданих доказів таким майном є: автомобіль [NUMBER], вартістю 75700 грн., що підтверджується кредитним договором /а.с.11-13/, ліжко деревяне з матрацом вартістю 2500 грн. (сторони визнали таку вартість), кухонний комбайн «Moulinex» вартістю 1600 грн. (найменування підтверджується технічними документами з вартістю сторони погодилися), холодильник «Electrolux» вартістю 3980 грн. (найменування підтверджується технічними документами з вартістю сторони погодилися), пральну машину «LG» вартістю 3960 грн. (найменування підтверджується технічними документами з вартістю сторони погодилися), плиту газову «Gorenje» вартістю 3200 грн. (сторони визнали таку вартість), шафу-купе 4-х дверну вартістю 3100 грн. (вартість підтверджується рахунком-фактурою), шкіряний диван вартістю 8900 грн. (сторони визнали таку вартість), телевізор «LG» вартістю 1110 грн. (найменування підтверджується технічною документацією, а вартість чеком), автоматичну насосну установку «OMHI AQWA POMPY» вартістю 660 грн. (найменування та вартість підтверджуються технічною документацією). Сторони визнали, що зазначене майно придбане за час шлюбу та є спільною сумісною власністю. В той же час суд не може визнати спільною сумісною власністю подружжя металопластикові вікна «Рехау» та віконні ролети, про які зазначав первісний позивач, оскільки ці речі є приналежністю до будинку, а тому не підлягають поділу окремо від нього. Також первісною відповідачкою не надано належних доказів на підтвердження придбання ними за час шлюбу компютеру та ноутбуку. Інструкція до ноутбуку надана нею в судове засідання не є належним доказом, оскільки не містить відомостей про час його придбання та вартість. Також не підтвердженим залишилося посилання первісної відповідачки на те, що автоматична насосна установка, яку вони придбали за час шлюбу на даний час не працює, а тому ця установка не має цінності. Вирішуючи питання розподілу спільного сумісного майна суд враховує наступне. Для придбання автомобіля [PERSON] 19.09.2007 року взяв кредит у ВАТ «Райффайзен Банк «Аваль» в сумі 75700 грн.. Згідно із ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то гроші, інше майно, у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, за загальним правилом майно, придбане подружжям у кредит, є спільною власністю чоловіка та дружини. Також ст. 70 СК України передбачено, що в разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За положеннями ст. 65 СК України договір укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї. Це означає, що дружина та чоловік незалежно від припинення шлюбу мають рівні права та обовязки щодо спільно нажитого у шлюбі майна, оскільки розірвання шлюбу не звільняє подружжя від зобовязань за кредитом. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. п. 23, 24 Постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї (ч. 4 ст. 65 СК України). Таким чином, у результаті придбання подружжям автомобіля в кредит боргові зобовязання перед позикодавцем несуть як чоловік, так і дружина, а не тільки той із подружжя, хто підписав кредитний договір. Підтвердженням того, що кредитний договір укладався в інтересах подружжя є те, що [PERSON] виступила поручителем за даним договором та відповідно до свідоцтва про реєстрацію цього автомобіля /а.с.14/ вона має право керування ним. Згідно довідки ПАТ «Райффайзен Банк «Аваль» від 26.01.2012 року станом на 22.07.2011 року (день винесення судом рішення про розірвання шлюбу) тіло кредиту було погашено в сумі 41404,36 грн.. Посилання позивача на те, що ведення спільного господарства вони з відповідачкою припинили у лютому 2011 року не підтверджене доказами, а тому суд не бере його до уваги. Після розірвання шлюбу первісний позивач продовжує сплачувати заборгованість за кредитним договором самостійно, що підтверджується наявними в матеріалах справи квитанціями. Враховуючи, що автомобіль є неподільним майном, знаходиться у первісного позивача, він зареєстрований як власник, також на нього оформлений кредитний договір і він самостійно виконує його умови після розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що зазначений автомобіль необхідно виділити [PERSON] як його частину в спільному майні подружжя. Зважаючи на те, що вартість автомобіля значно перевищує вартість іншого спільного майна подружжя, то на первісного позивача необхідно віднести й борги подружжя за зазначеним кредитним договором, що з урахуванням несплаченої на момент розірвання шлюбу частини кредиту (34295,64 грн.), відсотків передбачених договором, а також обовязку [PERSON] щодо страхування транспортного засобу за всіма ризиками, страхування своєї цивільної відповідальності та страхування свого життя від нещасних випадків відповідно п.1.3 кредитного договору, прирівнює вартість автомобіля до вартості іншої частини спільного майна. При цьому первісній відповідачці необхідно виділити іншу частину майна, тобто ліжко деревяне з матрацом вартістю 2500 грн., кухонний комбайн «Moulinex» вартістю 1600 грн., холодильник «Electrolux» вартістю 3980 грн., пральну машину «LG» вартістю 3960 грн., плиту газову «Gorenje» вартістю 3200 грн., шафу-купе 4-х дверну вартістю 3100 грн., шкіряний диван вартістю 8900 грн., телевізор «LG» вартістю 1110 грн., автоматичну насосну установку «OMHI AQWA POMPY» вартістю 660 грн.. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial