Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-19 00:00:00

30.03.2011 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на ? частку житлового будинку та звільнення її з-під арешту в якому вказував, що він з 1994 року проживає однією сімєю без реєстрації шлюбу з [PERSON] 29.11.2001 року ними за рахунок спільних коштів було придбано будинок №5 по пров.Південному в м.Вознесенськ Миколаївської області, в якому вони постійно проживають з 2002 року. 20.12.2007 року [PERSON] отримала в ПАТ «ОТП Банк» кредит в сумі 193900,80 грн. У 2009 році [PERSON] повністю припинила підприємницьку діяльність та в звязку з цим не повернула вчасно кредитні кошти. На підставі рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22.10.2009 року [PERSON] зобовязана сплатити ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 210332,29 грн. В провадженні відділу ДВС Вознесенського МРУЮ знаходиться виконавчий лист №2-1632 від 26.11.2009 року, на підставі якого 17.02.2010 року відкрито виконавче провадження №17525530. В порядку здійснення вказаного виконавчого провадження 14.04.2010 року державним виконавцем відділу ДВС Вознесенського МРУЮ було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, якою накладено арешт на житловий будинок 5 по пров.Південному в м.Вознесенськ Миколаївської області. 15 червня 2010 року державним виконавцем відділу ДВС Вознесенського МРУЮ при вчиненні виконавчих дій, було здійснено виїзд за місцем проживання боржника та складено акт, яким описано та арештовано житловий будинок 5 по пров.Південному в м.Вознесенськ Миколаївської області. В той же час позивач вказує на те, що арештоване майно, а саме житловий будинок, був придбаний ним разом з боржником за спільні кошти за час спільного проживання, тому таке майно вважається спільною сумісною власністю. Враховуючи вказані обставини, позивач просив визнати за ним право власності на 1/2 частку спірного житлового будинку, звільнивши її з-під арешту. Ухвалою суду від 06 травня 2011 року до участі в справі в якості відповідача було залучено ПАТ «ОТП Банк». Ухвалою суду від 25.05.2011 року відповідача ПАТ «ОТП Банк» було замінено на належного відповідача ТОВ «ОТП Факторинг Україна». (договір купівлі-продажу кредитного портфелю). В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним в позові. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала повністю, пояснила, що дійсно вона з позивачем проживали однією сімєю з 1994 року, мають трьох неповнолітніх дітей, в 2001 року за рахунок спільних коштів вони придбали житловий будинок, в якому мешкають з 2002 року. Представник відповідача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, зазначав, що оскільки права власності на вказаний будинок виникло 2001 році під час дії КпШС України, а цей кодекс не регулював відносини чоловіка та жінки, що проживають однією сімєю без реєстрації шлюб, в звязку з чим вказаний будинок не може вважатися спільною сумісною власністю . Представник третьої особи ВДВС Вознесенського МРУЮ в судове засідання не зявився, направивши на адресу суду письмову заяву про розгляд справи без його участі та вирішення питання про задоволення позову на розсуд суду. Оскільки матеріали справи містять всі необхідні відомості про права та взаємовідносини сторін, а тому суд вважав можливим розглядати справу без участі представника третьої особи. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, оглянувши матеріали виконавчого провадження № 17525530, суд прийшов до наступного. Згідно договору купівлі продажу нерухомого майна № 442 від 29 листопада 2001 року, який було зареєстровано на Универсальній товарно-сировинній біржі та в подальшому рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області вказаний договір був визнаний дійсним, за відповідачем [PERSON] на праві власності зареєстрований житловий будинок № 5, що розташований по пров. Південному в м. Вознесенську. Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» було стягнуто кредитну заборгованість в розмірі 210332 грн.29 копійок. На підставі рішення суду 26 листопада 2009 року було видано виконавчий лист, що був направлений стягувачем до органу, що згідно закону здійснює виконання судових рішень. На підставі виконавчого документа 17 лютого 2010 року відділом ДВС Вознесенського МРУЮ було відкрите виконавче провадження з примусового виконання рішення. В порядку здійснення виконавчого провадження 14 квітня 2010 року державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, якою накладено арешт на житловий будинок №5, що розташований по пров. Південному в м. Вознесенську. 15 червня 2010 року державним виконавцем, при вчиненні виконавчих дій, було здійснено виїзд за місцем проживання боржника та складено акт, яким описано та арештовано житловий будинок. Відповідно до п. 4 "Прикінцевих та перехідних положень" Цивільного кодексу, зазначений кодекс набрав чинності з 01.01.2004. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції) норми Цивільного кодексу застосовуються до цивільних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше ніж 01.01.2004. До цивільних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми ЦК застосовуються в частині лише тих прав і обов'язків, що виникли після набрання ним чинності. Так, згідно зі ст. 17 Закону від 7 лютого 1991 р. "Про власність", який діяв на момент існування правовідносин між сторонами майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. За ст. 64 ЖК України членами сім'ї особи є її подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї можуть бути визнані і інші особи, якщо вони постійно проживають з особою і ведуть з нею спільне господарство. В судовому засіданні було встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 1994 року проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу. За період спільного проживання у них народилося троє дітей [PERSON] 29.10.1995 року, [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO]. З 1994 року по 2002 рік сторони проживали разом за адресою м. Вознесенськ вул.. Смекаліна, займалися підприємницькою діяльністю, вели спільне господарство. Починаючи з 2002 року сторони проживали в будинку по пров. Південному № 5 в м. Вознесенську. Вказані обставини підтвердилися в судовому засіданні поясненнями сторін, свідка [PERSON], довідкою вуличного комітету № 112 від 22.03.2011 року, письмовими поясненнями сусідів. Правова позиція, яка була викладена в Ухвалі Верховного Суду України від 12 липня 2000 року передбачає, що лише факт спільного проживання та перебування у фактичних шлюбних відносинах без встановлення участі сторін спільною працею в набутті майна не є підставою для визнання за ними права спільної сумісної власності на нього. Враховуючи ті докази, які були досліджені в судовому засіданні, а саме довідки вуличних комітетів, покази свідка [PERSON], який пояснював, що сторони проживали разом, займалися підприємницькою діяльністю, вели спільне господарство, кошти за які придбавався будинок були їхніми спільними, до того ж частину вказаних коштів надавалися батьками позивача [PERSON], покази свідка [PERSON], який пояснював, що вказаний житловий будинок продавав його батько, узгоджувати умови купівлі-продажу приходили [PERSON] та батько [PERSON], сам позивач знаходився у відрядженні, гроші були спільні, частину грошей надавав батько позивача, суд приходить до висновку, що стосунки позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] протягом 1994 року по теперішній час можна вважати стійкими сімейними відносинами, а придбане у цей час майно спільною сумісною власністю членів сімї. Частина 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» вказує на те, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту. Згідно п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України за №6 від 27 серпня 1976 року «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» судам необхідно мати на увазі, що при вирішенні питання про належність описаного майна слід керуватись Законом України "Про власність" і нормами цивільного та шлюбно-сімейного законодавства, що регулюють право власності і його захист. Згідно до п.4 ст. 368 ЦК України майно набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сімї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму позивач може обєднати в одному позові вимоги про визнання права власності на майно і виключення його з опису. За встановлених в своїй сукупності обставин позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], ТОВ «ОТП Факторинг Україна»,. є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Виходячи з встановлених обставини,

Outcome: approved