Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що від шлюбу із [PERSON] має неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], дитина проживає разом із матірю, та як зазначається позивачем при зверненні до суду на протязі 2011 року до травня поточного року відповідач надавав матеріальну допомогу на утримання дитини щомісячно в розмірі 5\~000 грн., у травні 2011 р. відпочивав у Криму, утім, з травня 2011 року не надає матеріальну допомогу, що й стало приводом для цього звернення до суду та заявлення у позові вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі ? частини з усіх видів заробітку відповідача до повноліття дитини. За судового розгляду позивач вимоги позову підтримала повністю, надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просила суд повністю задовольнити поданий позов; відповідач позов не визнав, просив позов залишити без задоволення та, заперечуючи, пояснив, що виконує обовязки батька та із зазначених позивачем підстав не вбачається невиконання з його (тобто відповідача) боку батьківських обовязків; разом з тим, відповідно до заперечень відповідача, на його утриманні знаходиться донька від першого шлюбу [PERSON], [INFO], яка навчається в Гірському Університеті м. Дніпропетровська на контрактній основі на 3-му курсі денного відділення, та матір - [PERSON], [INFO], яка має захворювання на гіпертонію, знаходиться на диспансерному обліку у лікарняному закладі та отримує від сина (відповідача у цій справі) грошову підтримку для лікування та сплату комунальних послуг. Разом з тим, відповідно до заперечень відповідача, за домовленістю між позивачем він надає грошові кошти позивачеві, та, таким чином, виконує не тільки свої зобовязання за домовленістю сторін, але й приймає участь у придбанні для дитини речей, які позивачем або не приймаються, або приймаються зі скандалом на очах у дитини, чим позивачем порушуються права дитини, та між сторонами у цій справі є спір щодо надання відповідачеві права спілкуватися із дитиною, яка потребує не тільки грошового утримання, але й утримання у частині вільного спілкування дитини з батьком, через що відповідачем до органу опіки та піклування була подана відповідна заява. Заслухавши пояснення сторін та представника відповідача, а також дослідивши докази, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 р. та яка набула чинності для України 27.09.1991 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та за ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Як було встановлено судом, 15.10.2007 р. у подружжя [PERSON] та [PERSON] народилася дитина [PERSON], про що Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області у Книзі реєстрації народжень було зроблено відповідний запис та видано свідоцтво, відповідно до цього свідоцтва [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітнього; дитина мешкає разом із матірю. Частиною 2 ст. 18 Сімейного кодексу передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Утім, як було встановлено судом, домовленості (договору) щодо сплати аліментів на утримання дітей, між сторонами у справі, яка розглядалася, досягнуто не було, через що для суду, з огляду на вищенаведене, та з метою захисту порушених прав особи, яка звернулася до суду із даним позовом, та через те, що, оскільки обовязок по утриманню дитини є безумовним, виникає в результаті народження дитини з моменту її народження та покладається законом рівною мірою на обох батьків, не пов'язаний із матеріальним становищем особи, до якої заявлено матеріально-правову вимогу про стягнення аліментів (саме із даної підстави, на переконання суду, не є слушними доводи відповідача щодо перебування на його утриманні інших осіб доньки та матері), вбачаються усі підстави для присудження до стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (ч. 1 ст. 60 ЦПК України); доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір (ч. 3 ст. 60 ЦПК України). За ст. 10 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Виконуючи обовязок доказування, відповідач довів, на переконання суду, надавши відповідні докази, необґрунтованість посилання позивача щодо невиконання ним повністю батьківського обовязку щодо утримання дитини (зокрема, 17.06.2011 р. [PERSON] були переказані грошові коти в розмірі 2 000 грн. позивачеві, що підтверджується відповідною квіт нацією), у звязку з чим для суду, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, вбачаються підстави для присудження до сплати аліментів в заявленому у позові розмірі з урахуванням фактично отриманих сум. Разом з тим, щодо визначення розміру аліментів, то суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі; за ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При вирішенні питання щодо розміру присудження до сплати аліментів судом також враховується стан здоров'я та матеріальне становище дитини, яка є неповнолітньою, мешкає разом із матірю, потребує опіки та утримання, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, який є працездатним та працює, отримує заробіток, стягнення за виконавчими листами та зобовязання за кредитними договорам на нього не покладені тощо, у звязку з чим, на переконання суду, вбачаються підстави для присудження до стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини в заявленому у позові розмірі, що, на переконання суду, буде справедливим та сприятиме утвердженню почуття обов'язку одного з батьків, окремо від якого проживає дитина, перед дитиною. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами з вимоги позову про стягнення аліментів на утримання дітей, суд бере до уваги, що на виконання п. 5 ч. 1 ст. 4 Декрету КМУ Про державне митопозивача було звільнено від сплати судового збору та не підлягали оплаті при зверненні до суду витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи (п. 4 ч. 3 ст. 81 ЦПК України), утім, на виконання ч. 3 ст. 88 зазначеного кодексу, згідно зі змістом якої якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, та відповідно до ч. 3 ст. 81 ЦПК покладаються на сторони після розгляду справи судом витрати на інформаційно-технічне забезпечення у справах про стягнення аліментів, з відповідача в дохід держави підлягають присудженню до стягнення зазначені судові витрати.

Outcome: approved