Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 28.07.2008 року між ВАТ комерційним банком Надра, правонаступником якого є ПАТ КБ Надра, та відповідачем був укладений кредитний договір. Відповідно укладеного договору відповідач отримала кредит в розмірі 28000 гривень строком до 17.07.2011 року зі сплатою процентів за користування кредитними коштами у розмірі 3,1 процентів на місяць. Відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконує, станом на 31.12.2010 року має заборгованість в сумі 39331,18 гр. [PERSON] стягнути з відповідача вказану заборгованість та витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача позов не визнав з тих підстав, що позивачем при обрахуванні суми заборгованості не враховано всі платежі, які здійснила відповідач в рахунок погашення кредиту, не враховано настання світової кризи, що є причиною несвоєчасного погашення кредиту та підставою для зменшення розміру стягнень з відповідача. Крім того, процентна ставка по кредиту перевищує облікову ставку НБУ, що свідчить про неправомірність дій позивача. Суд, заслухавши представників сторін, оглянувши матеріали кредитної справи, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 615 ЦК України у разі порушення зобовязання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання. Ч.1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. В судовому засіданні при огляді кредитної справи № 866553/ФЛ позичальника [PERSON] встановлено, що 28.07.2008 року ВАТ комерційний банк [PERSON] відповідач уклали кредитний договір № 866553/ФЛ, згідно умов якого відповідач отримала кредит сумі 28000 грн. терміном повернення кредиту до 17.07.2011 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,1 % на місяць. Відповідно до умов даного договору відповідач зобовязана сплачувати банку за користування кредитом відсотки щомісяця до 15 числа поточного місяця. Відповідно до п.2.4, п.2.5 вказаного договору якщо на протязі дії цього договору позичальник несвоєчасно та/чи не повністю вніс черговий мінімально необхідний платіж та/чи інші платежі, передбачені цим договором, то банк приймає виконання позичальником своїх зобовязань в наступному порядку: прострочені відсотки за користування кредитом; відсотки за користування кредитними коштами; пені та штрафи; прострочена сума кредиту; сума кредиту, при цьому банк самостійно розподіляє грошові кошти, внесені позичальником на розподільчий рахунок згідно черговості, встановленої цим договором. П.4.1 договору встановлено, що у разі прострочення позичальником строку сплати мінімально необхідного платежу по погашенню кредиту, а також у випадку прострочення строку виконання зобовязань позичальника щодо повернення кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків, комісій та можливих штрафних санкцій у встановлений строк, визначений договором, позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення. 28.07.2008 року на підставі меморіального ордеру № 597 на рахунок відповідача позивачем перераховано кошти в сумі 28000 гр.; в цей же день відповідач звернулася із заявою про видачу їй готівки в сумі 27300 гр., на підставі чого відповідач отримала в касі позивача готівкою 27300 гр. та 700 гр. було перераховано з її рахунка як комісія банку за видачу кредиту. Публічне акціонерне товариство Комерційний банк [PERSON] правонаступником всіх прав та обовязків відкритого акціонерного товариства комерційного банку Надра. Відповідно до розрахунку заборгованості заборгованість відповідача перед позивачем станом на 31.12.2010 року складає 39331,18 гр., з них: заборгованість по кредиту 25022,01 гр., по відсоткам 10802,84 гр., по штрафам 360 гр., пеня за порушення строків сплати мінімального платежу 3146,33 гр. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що між ВАТ КБ Надра, правонаступником якого є позивач, та відповідачем був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач зобовязалася сплачувати кредит, проценти за користування кредитом до 15 числа кожного місяця. Також судом встановлено, що відповідачем не виконуються умови кредитного договору, що є підставою для стягнення заборгованості за вищезазначеним кредитним договором з відповідача. З відповідача також підлягає стягненню державне мито у розмірі 393,31 гр., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120 грн. на користь позивача, які були сплачені при подачі позовної заяви до суду. Посилання представника відповідача на не врахування позивачем всіх сум сплати відповідачем кредитної заборгованості є необґрунтованим та спростовується наданим позивачем поточним звітом по рахунку відповідача, з якого встановлено, що всі суми коштів, які сплачені відповідачем відповідно до наданих квитанцій, зараховано на рахунок та розподілено позивачем згідно черговості, встановленої п.2.4 кредитного договору. Також є необґрунтованим посилання представника відповідача на пропуск позовної давності щодо стягнення неустойки, оскільки відповідачем неодноразово сплачувалися кошти в рахунок погашення заборгованості у 2011 році, при цьому позивач звернувся до суду з даним позовом у липні 2011 року, тому суд приходить до висновку, що позивачем не пропущено позовну давність щодо вимог про стягнення пені та штрафу. Є необґрунтованим посилання представника відповідача на неодноразове притягнення відповідача до відповідальності сплата відсотків, пені та штрафу, оскільки сплата відсотків відповідачем не являється відповідальністю, а є платою за користування кредитними коштами, які надав позивач. Обовязок відповідача сплачувати пеню та штраф за невиконання умов укладеного договору передбачена кредитним договором, при цьому договір між сторонами не оспорено, тому він підлягає виконанню. Нарахування позивачем пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення, є правомірним, оскільки вказаний розмір пені встановлено укладеним між сторонами договором (п.4.1).

Outcome: approved