Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в Дніпровський районний суд м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області з позовом до [PERSON], [PERSON], треті осоои Перша дніпродзержинська державна нотаріальна контора, Гаражно-будівельний кооператив «Лівібережниі -1», Обласне комунальне підприємство «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації», в якому просить суд визнати за нею право власності на гараж №12 площею по внутрішньому обмірі 22,4 кв. м., розташований у блоці №7 гаражно-будівельного кооперативу «Лівобережний -1» у м. Дніпродзержинську в цілому в порядку спадкування за законом після померлого чоловіка [PERSON] та як частку в с пільному майні подружжя. На обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що з 30.06.1960 року вона перебувала в шлюбі з [PERSON]. Відповідачі у справі є їх синами. Під час шлюбу, в 1991 році [PERSON] був прийнятий в члени гаражно-будівельного кооперативу «Лівобережний -1». Рішенням Дніпродзержинського міськвиконкому №485 від 27 вересня 1991 року ГБК «Лівобережний-1» була виділена земельна ділянка для будівництва комплексу гаражів та затверджений перелік членів ГБК. За спільні кошти подружжя під час шлюбу [PERSON] збудував гараж №12 у блоці гаражів №7 ГБК «Лівобережний». 24 травня 1995 року на підставі рішення Дніпродзержинського міськвиконкому №485 від 27.09.1991 року обласним комунальним підприємством «Дніпродзержинське БТІ» зареєстроване право власності [PERSON] на вищевказаний гараж в реєстровій книзі №8 за реєстровим № 2035. 20.12.2010 року [PERSON] помер, не залишивши заповіту. Спадкоємцями після його смерті за законом є вона та їх діти - відповідачі у справі. Вона прийняла спадщину відповідно ч.3 ст. 1268 ЦК України, бо постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а сини в нотаріальній формі відмовилися від спадщини на її користь. Держаний нотаріус Першої дніпродзержинської державної нотаріальної контори своєю постановою від 1.06.2011 року відмовив у вчиненні нотаріальних дій - видачі свідоцтва про право на спадщину на гараж у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на вищевказаний гараж та рекомендував звернутися до суду. Її чоловік [PERSON] дійсно не отримував за життя свідоцтва про право власності на гараж, бо на практиці на час закінчення будівництва та реєстрації права власності на гараж в 1995 році свідоцтво про право власності ще не оформлялося. Оформлення спадкоємцями правовстановлюючих документів на гарах в позасудовому порядку після смерті [PERSON] є неможливим. Вважає, що має право як дружина на 1/2 частину гаражу, збудованого її чоловіком під час шлюбу, і на 1/2 частину гаража - як спадкоємець першої черги за законом. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] також не з'явилися в судове засідання, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позов визнають. Представники третіх осіб: ГБК «Лівобережний -1», Першої дніпродзержинської державної нотаріальної контори та ОКП «Дніпродзержинське БТІ» в суд не з'явивидися, надали клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Відповідно ч.2 ст. 158 ЦПК України, суд ухвалив розглянути цивільну спрару за відсутності сторін та третіх осіб на підставі наявних в ній даних і доказів. Вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши письмові докази, суд встановив, що позивач [PERSON] з 30.06.1960 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с.10). Відповідачі у справі [PERSON] та [PERSON] є їх синами, що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с. 8. 9). В 1991 році [PERSON] був прийнятий в члени гаражно-будівельного кооперативу «Лівобережний -1», а рішенням Дніпродзержинського міськвиконкому №485 від 27 вересня 1991 року йому була виділена земельна ділянка площею 25,7 кв.м. для будівництва гаража №12 блок 7 в комплексі гаражів ГБК «Лівобережний -1», що підтверджується технічним паспортом на гараж, виготовленим 19.05.1995 року (а.с. 22-23). Як стверджує позивач у своєму позові, [PERSON], за їх спільні кошти, побудував гараж №12 у блоці гаражів № 7 в ГБК «Лівобережний -1». 24 травня 1995 року на підставі рішення Дніпродзержинського міськвиконкому №485 від 27.09.1991 року Дніпродзержинське БТІ було зареєстроване право власності [PERSON] на вищевказаний гараж в реєстровій книзі №8 за реєстровим № 2035, що підтверджується доданим до позову реєстраційним посвідченням (а.с.17). Позивачка надала суду довідку з ГБК «Лівобережний - 1» про те що [PERSON] є власником гаражу №12 блок №7 в ГБК «Лівобережний-1». Заборгованості по сплаті пайового внеску немає, оскільки будівництво велося засобами забудовників. Суд вважає, що право власності на спірний гараж було правомірно зареєстроване за [PERSON] відповідно діючому на той час Закону України N 697-ХІІ від 07.02.1991, Закон «Про власність», в статті 15 якого було зазначено, що член житлсвого, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Статтею 60 Сімейного кодексу України передбачено: 1.Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). 2.Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно ч.1 ст. 70 Сімейного кодексу України Сімейний кодекс України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Виходячи з наведеної норм закону, за відповідачко має бути визнано право власності на 1/2 частину гаражу №12 блок №7 в ГБК «Лівобережн їй-1», який був набутий подружжям позивачки за час шлюбу та зареєстрований на ім'я її чоловіка [PERSON] 20.12.2010 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.13). Спадковим майном після померлого [PERSON] є 1/2 частина гаража №12 блок №7 в ГБК «Лівобережний-1 ». Позивачка, як спадкоємець першої черги після померлого чоловіка (ст. 1261 ЦК України), яка на час смерті постійно проживала разок з ним, вважається такою, що прийняла спадщину, відповідно ч.3 ст. 1268 ЦК України. Позивачка в межах шестимісячного строку після смерті спадкодавця зверталася до Першої дніпродзержинської державної нотаріальної контори з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину на гараж, але постановою державного нотаріуса від 1.06.2011 року їй в цьому було відмовлено, оскільки на теперішній час реєстраційне позідчення не входить до переліку правовстановлюючих документів, що передбачено додатком 1 до «Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності та інших речових прав на нерухоме майно» ( а.с.16). Відповідачі у справі спадщину після померлого батька не прийняли, позов визнали і визнання ними позову не суперечить закону та не порушує права чи інтереси інших осіб. Суд вважає, що за позивачкою має бити визнане право власності в порядку спадкування за законом на1/2 частину гаража №12 блок №7 в ГБ С «Лівобережний-1» у м. Дніпродзержинську, який належав на праві власності її чоловіку [PERSON] Таким чином, за позивачкою має бути визнане право власності в цілому на гараж №12 блок №7 в ГБК «Лівобережний-1» у м. Дніпродзержинську, в тім числі на 1/2 його частину, як за співвласником, і на 1/2 частину, як за спадкоємцем. На підставі викладеного, ке іуючись статтями 8, 10, 11, 60, 158ч.2, 209,212-215 ЦПКУкраїни, суд

Outcome: approved