Jurisdiction: civil
Date: 2012-02-27 00:00:00

Позивач 11.11.2011 року звернувся до суду з вищезазначеним позовом і свої вимоги обґрунтовує тим, що він є пенсіонером і з 1999 року отримує пенсію відповідно до вимог ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Для перерахунку пенсії йому необхідно отримати довідку про його розмір заробітку за період роботи в 1990-1995 роках. Вважає, що керівником підприємства на якому він працював в той час був відповідач, який не передав до архіву документи, необхідні для видачі довідки про розмір нарахування пенсії. Просить постановити судове рішення, яким зобовязати відповідача передати до міського архіву первинні документи про його заробітну плату за період з 1990 по 1995 рік з метою їх витребування для надання до пенсійного фонду. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав з вищенаведених підстав. Додатково суду пояснив, що в період спільної роботи відповідач був заступником підприємства з комерційних питань. Між ним та відповідачем існували та існують особисті неприязні стосунки. Відповідач підписав довідку про розмір його заробітної плати (а.с. 7), але ставити на цю довідку печатку підприємства не бажає, сам факт підписання довідки свідчить про те, що у відповідача є необхідні документи, які потрібно передати до архіву. Відповідач належний чином повідомлений про час та місце судового розгляду справи в судове засідання не зявився. У письмовому відгуку на позов (а.с.35) зазначає, що підприємство «Енергомантажналадка» ліквідовано та знято з обліку. На підприємстві він не був керівником, а виконував обовязки заступники директора з комерційних питань, тобто був такою ж найманою особою як і позивач. Не знає та не памятає обставин передачі документів ліквідованого підприємства до архіву. Судом встановлено, що позивач з 1988 року по 1995 рік працював на різних посадах в пуско - налагоджувальному підприємстві УКСу облвиконкому, в вересні 1995 року підприємство реорганізовано в ТОВ «Енергомонтажналадка». Позивач 16.07.1996 року звільнився з вказаного підприємства на підставі п.1 ст. 40 КзПП України в звязку з ліквідацією підприємства. Вказані обставини підтверджуються копією трудової книжки позивача (а.с. 6) Відповідач також працював на вищевказаних підприємствах з 1991 року - інженером, начальником відділу матеріально - технічного постачання, а з 1993 року до дня ліквідації підприємства в 1996 році - заступником начальника підприємства по комерційним питанням. З 1996 року по 2004 рік відповідач працював на посаді начальника госпрозрахункової дільниці УКСа облдержадміністрації. З 2004 року відповідач працює на керівних посадах у ТОВ «Скат» що підтверджується копією трудової книжки відповідача (а.с. 21-27). З повідомлення УПФ в Зарічному районі м. Суми від 11.07.2011 року вбачається, що ТОВ «Енергомантажналадка» є правонаступником державного підприємства УКСа, в 2002 році здійснена перевірка ТОВ «Енергомонтажналадки» та підприємство знято з обліку в пенсійному органі в звязку з його ліквідацією (а.с. 8). З повідомлення управління статистики в Сумській області вбачається, що госпрозрахункова дільниця УКСу облдержадміністрації знята з реєстрації в органах статистики в 2004 році (а.с. 9). Таким чином, суд вважає встановленим, що в період роботи позивача в 1993-1996 роках на пуско - налагоджувальному підприємстві УКСу облвиконкому ТОВ «Енергомонтажналадка» відповідач працював на вказаних підприємствах в якості заступника директора з комерційних питань. Частиною 3 ст.10 ЩІК передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом. Відповідно до ст.212 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об-єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед установленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд вважає, що позивач не надав суду безсумнівних доказів того, що наступні підприємства в яких працював чи працює відповідач є правонаступниками тих підприємств (УКСу та ТОВ «Енергомонтажналадка») в яких він працював в 1991-1996 роках, а відповідач - в 1993-1996 роках заступником директора з комерційних питань, саме на відповідача, як на заступника директора з комерційних питань, покладався обовязок передати до архіву при ліквідації підприємства відповідні бухгалтерські документи необхідні для обрахування пенсії, доказів існування необхідних документів в теперішній час, тобто через 15 років після ліквідації підприємства. При цьому, суд не вважає обґрунтованим доводи позивача, що в листі УПФУ в Зарічному районі м. Суми керівником ТОВ «Енергомантажналадки» зазначено [PERSON] ( а.с. 8) і тому на нього покладається обовязок передати документи до архіву, оскільки пенсійному фонду не надано право визначати керівника, сам позивач в судовому засіданні підтвердив ті обставини, що в період спільної роботи з відповідачем на підприємстві і в момент ліквідації підприємства той дійсно займав посаду заступника директора з комерційних питань, ці ж обставини підтверджуються і записами в трудовій книжці відповідача. Доводи позивача стосовно того, що відповідач підписав довідку про його заробіток для обчислення пенсії (а.с. 7), як на підставу для задоволення позивних вимог, суд також не вважає обґрунтованими, оскільки в письмових поясненнях по суті позовних вимог (а.с. 35) відповідач ставить під сумнів підписання вказаної довідки і час її складання, оскільки на довідці час її складання не вказано. Виходячи з вищезазначеного, суд вважає, що позивачем не надано безсумнівних доказів для задоволення його позовних вимог і тому вважає за необхідним у їх задоволенні відмовити.

Outcome: dismissed