Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому посилався на порушення його права користування земельною ділянкою, просив: - визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії ЯБ № 525363, виданий 27 жовтня 2006 року [PERSON], - зобовязати [PERSON] звільнити земельну ділянку площею 0,0354 га, що розташована на території Підгірцівської сільської ради в с.Романків по вул.Лісовій, - зобовязати управління Держкомзему у Обухівському районі внести зміни до державного земельного кадастру та виключити з бази державного земельного кадастру кадастровий номер земельної ділянки 3223186800:02:012:0025. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав повністю, посилаючись на те, що в 1992 році позивач отримав державний акт на право постійного користування землею, в 2009 році намагався розпочати будівництво, однак виявилось, що спірна земельна ділянка зайнята відповідачем. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] проти позову заперечили повністю, посилаючись на те, що у встановленому законом порядку відповідачеві було виділено спірну земельну ділянку як члену СТ Арсеналець-7, нею було отримано державний акт, позивач спірною ділянкою ніколи не користувався, факт накладення ділянок сторін не доведений. Представники відповідача управління Держкомзему у Обухівському районі та третьої особи Підгірцівської сільської рада в судове засідання повторно не зявились, хоч про час і місце слухання справи повідомлені належним чином, причин неявки не повідомили, заяв, клопотань чи заперечень суду не подавали. Вислухавши представників сторін, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтею 125 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно ч.3 ст.126 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою. На підставі рішення Х сесії Підгірцівської сільської ради народних депутатів від 04.09.1992 року позивачеві було передано у користування земельну ділянку площею 2 га на території Підгірцівської сільської ради для індивідуального будівництва, що підтверджується державним актом на право користування землею, проектом відводу за 1992 рік, та іншими наявними у справі доказами. Рішенням виконавчого комітету Підгірцівської сільської ради народних депутатів від 14.05.1991 року садівничому товариству Арсеналець-7було виділено земельну ділянку розміром 1,75 га для ведення огородництва, що підтверджується виданими на імя СТ Арсеналець-7державними актами. Рішенням виконавчого комітету Підгірцівської сільської ради народних депутатів від 23.10.1997 року за відповідачем [PERSON] як членом СТ Арсеналець-7закріплено земельну ділянку розміром 0,0354 га. Згідно ч.2 ст.373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Згідно п.п. „а,б ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності. На підставі розпорядження Обухівської райдержадміністрації від 06.03.2006 року № 152 відповідачеві [PERSON] 27.10.2006 року було видано оспорюваний державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯВ № 525363 щодо земельної ділянки площею 0,0354 га на території Підгірцівської сільської ради для ведення садівництва, що підтверджується технічною документацією із землеустрою, схемами розташування земельних ділянок СТ Арсеналець-7, розпорядженням РДА, іншими матеріалами справи. Сторонами визнається, що позивач до 2009 року спірною земельною ділянкою не користувався, а відповідач [PERSON] користується спірною земельною ділянкою протягом 18 років. За таких обставин, при виділення спірної ділянки у власність відповідачеві [PERSON] на місцевості були відсутні ознаки її належності іншим особам, при виготовленні технічної документації також були відсутні будь-які обмеження, які б вказували на те, що земельна ділянка не була вільною. Суд не приймає до уваги викладені у виготовленій в 2010 році ТОВ НВП Горизонттехнічній документації по встановленню та узгодженню зовнішніх меж землекористування позивача дані про накладення контурів і меж належних сторонам земельних ділянок, оскільки в цій документації та інших матеріалах справи відсутні достовірні дані про координати, кути та межі земельної ділянки, яка передавалась у користування позивача, а також джерела отримання інформації про місцерозташування відповідної ділянки. Вищевказаний доказ суперечить листу управління Держкомзему у Обухівському районі від 30.05.2011 року, який не встановив подібного факту накладки належних сторонам земельних ділянок, будучи уповноваженим державним органом в сфері земельних відносин. При цьому згідно бази даних державного земельного кадастра інформація про земельну ділянку, яка рахується за позивачем відсутня, що підтверджується листами управління земельних ресурсів у Обухівському районі, управління Держкомзему у Обухівському районі, Підгірцівської сільської ради. Суду не подано доказів, що при видачі оспорюваного державного акту було порушено процедуру виділення земельної ділянки та процедуру оформлення права власності [PERSON] на землю, земельній ділянці присвоєно кадастровий номер, в державному акті і фактично на місцевості суміжними землекористувачами [PERSON] є інші особи, право яких на землю позивачем не оспорювалось. Згідно ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно заявлених позовних вимог позивач не вимагає усунення перешкод у користуванні земельної ділянкою, хоч саме таке право може бути захищене в судовому порядку з огляду на те, що позивач не є власником ділянки, а є лише користувачем. Правових підстав для захисту порушених прав позивача у обраний ним спосіб суд не вбачає. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Сукупність зібраних по справі доказів вказує на правомірність набуття відповідачем [PERSON] права на землю та відсутність достатніх підстав для позбавлення її права власності за позовом саме цього позивача. При цьому орган місцевого самоврядування не оспорював право власності відповідача на спірну земельну ділянку. Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Суд вважає, що позовні вимоги та посилання на порушення законних прав позивача недоведені під час розгляду справи, не узгоджуються із зібраними по справі доказами. За таких обставин в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed