Jurisdiction: civil
Date: 2012-02-01 00:00:00

В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги зменшила. Суду пояснила, що вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 18 вересня 1999 року, від якого мають двох неповнолітніх дітей сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем у них не склалось. На даний час їх сімя розпалась, вони проживають окремо, не ведуть спільного господарства та бюджету, не підтримують подружніх стосунків. Вона втратила до відповідача почуття любові та поваги, збереження сімї є неможливим, від надання терміну для примирення відмовилась. Крім того пояснила суду, що відповідач у добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, хоча працездатний, працює та отримує заробітну плату. Тому просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, неповнолітніх синів залишити на проживанні з нею та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі по 500 грн. на кожну дитину, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення синами повноліття. Відповідач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги визнав частково. Не заперечив проти задоволення позову в частині розірвання шлюбу. Суду пояснив, що їх шлюб існує формально, перспектив для збереження сімї не вбачається. Він надання терміну для примирення відмовився та не заперечив проти того, щоб діти залишились на проживанні з матірю. Позовні вимоги в частині стягнення аліментів визнав частково посилаючись на ті обставини, що розмір аліментів, які позивач просить суд стягнути з нього на утримання дітей є значним для нього. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення. Судом встановлено, що сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 18 вересня 1999 року. Дана обставина стверджується дослідженим в судовому засіданні свідоцтвом про одруження серії І-ГЮ №025904 виданим 18 вересня 1999 року Відділом реєстрації актів громадянського стану м.Рівне, з якого вбачається, що [PERSON] та [PERSON] одружились 18 вересня 1999 року, про що в книзі реєстрації актів про одруження 1999 року 09 місяця 18 числа зроблено запис за №1121. Прізвища після одруження: чоловіка [PERSON], дружини [PERSON]. Від данного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. З дослідженого в судовому засіданні свідоцтва про народження серії 1-ГЮ №114827 виданого 13 червня 2001 року Відділом реєстрації актів громадянського стану м.Рівне вбачається, що [PERSON] народився 2001 року червня місяця 08 числа в м.Рівне, про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 2001 року червня місяця 13 числа зроблено відповідний запис за №944. Батьками записані: [PERSON] та [PERSON]. З дослідженого в судовому засіданні свідоцтва про народження серії 1-ГЮ №098085 виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції вбачається, що [PERSON] народився 19 квітня 2009 року, про що в книзі реєстрації народжень 2009 року квітня місяця 28 числа зроблено відповідний актовий запис за №1062. Батьками записані: [PERSON] та [PERSON]. Протягом тривалого часу сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства та бюджету, не підтримують подружніх стосунків, втратили один до одного почуття любові та поваги. На думку суду, надання терміну для примирення для сторін позитивних наслідків не принесе, перспектив для збереження сімї не вбачається. Тому суд вважає, що позовні вимоги в частині розірвання шлюбу підлягають до повного задоволення. Відповідно до ст.160 Сімейного Кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Враховуючи, що в судовому засіданні сторонни дійши згоди про те, що неповнолітні діти після розірвання шлюбу будуть проживати з матірю, тому в цій частині позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст.182 Сімейного Кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до Закону України Про державний бюджет України на 2012 ріквід 22 грудня 2011 року №4282-УІ прожитковий мінімум дитини віком до 6 років на день прийняття рішення становить 893 грн.; а прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років на день прийняття рішення становить 1112 грн. Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності та те, що відповідач у добровільному порядку у належному розмірі коштів на утримання неповнолітніх дітей не надає, не допомагає позивачу створювати належні умови для розвитку природніх здібностей синів, позивач на даний час перебуває у декретній відпустці по догляду за меншим сином сторін, інших доходів не має, а відповідач працездатний, тому суд вважає, що заявлені позовні вимоги в частині стягнення аліментів підлягають до задоволення, оскільки це буде ? частина від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. На підставі викладеного,

Outcome: approved