Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-13 00:00:00

В липні 2011 року позивачка звернулась до суду з указаним позовом посилаючись а те, що починаючи з 2005 року працювала на посаді касира-рахівника Хряцьківської сільської ради та за сумісництвом виконувала обовязки спеціаліста з військового обліку. За рішенням Герцаївського районного суду від 1 червня 2011 року її було поновлено на посаду спеціаліста як така, що незаконно була позбавлена виконанню своїх функціональних обовязків за вказаною посадою з 14 січня 2011 року. Розпорядженням Хряцьківського сільського голови №27 від 1 липня 2011 року її було звільнено з посади касира рахівника за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Підставою її звільнення, як зазначено у розпорядженні стало її відсутність на роботі 11 та 12 травня 2011 року. Оскільки була відсутня на роботі з поважної причини необхідністю усуненню недоліків виявлених під час перевірки Глибоцьким обєднаним райвійськкоматом та повязаною у звязку із цім необхідністю до останнього, просила суд визнати незаконним та скасувати розпорядження сільського голови про її звільнення, поновити на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, внести запис до трудової книжки та відшкодувати завдану їй моральну шкоду в розмірі 50\~000 грн. В судове засідання позивачка не зявилася, однак надала суду заяву у якій просила розглянути справу у її відсутності та ухвалити рішенням яким задовольнити її вимоги. Відповідач в судове засідання свого представника не направив надавши суду заяву про розгляд справи у їх відсутності. Згідно письмового заперечення, відповідач просив суд відмовити позивачці в задоволенні її вимог, так як її звільнення було проведено законно. На час відсутності позивачки на роботі 11 та 12 травня 2011 року, остання вже не виконувала обовязки спеціаліста (до кола обовязків якої входило військовий облік), а отже вона самовільно залишила місце роботи, тобто була відсутня на роботі без поважної причини. Суд, дослідивши письмові докази по справі, допитавши свідка, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. За положеннями п. 4 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 24 своєї постанови № 9 від 6 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин. Як вбачається з матеріалів справи, позивачка працювала касиром-рахівником Хряцьківської сільської ради Герцаївського району з листопада 2005 року з посадовим окладом 0,5 ставки (а.с. 17). Згідно розпорядження Хряцьківського сільського голови №27 від 1 липня 2011 року позивачку звільнено з посади касира-рахівника за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України за прогул 11 та 12 травня 2011 року. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показав, що позивачку знає як особу відповідальною за введення військового обліку по Хряцьківській сільській раді Герцаївського району. У 20 числах квітня 2011 року у Хряцьківській сільській раді комісією Глибоцького ОРВК було проведено перевірку на предмет перевірки стану військового обліку військовозобовязаних і призовників ради, за наслідками яких було складено акт із зазначенням недоліків та встановленням терміну їх усунення. На усунення недоліків про яких було зазначено у акті, позивачка 11 та 12 травня 2011 року була присутня у Глибоцькому обєднаному райвійськкоматі протягом всього робочого дня та як наслідок порушення про яких було зазначено в акті було усунуто. Таки покази свідка підтверджено довідками Глибоцького ОРВК за № 448 та №507 від 12 травня 2011 року та 27 травня 2011 року відповідно (а.с. 5, 50). Ураховуючи вищенаведене, судом достовірно встановлено що позивачка була відсутня на роботі 11 та 12 травня 2011 року більше трьох годин. Разом із тим, визначаючи відсутність позивачки на роботі протягом 11 та 12 травня 2011 року, суд вважає що її відсутність мало місце з поважної причини. Про поважність відсутності позивачки на роботі свідчить той факт, що позивачка, хоч фактично і була за розпорядженням Хряцьківського сільського голови (№3 від 14.01.2011 року) позбавлена своїх функціональних обовязків за посадою спеціаліста (до кола обовязків якої входило ведення військового обліку), вона в лютому 2011 році оскаржила вищевказане розпорядження до Герцаївського районного суду внаслідок чого, за рішенням Герцаївського районного суду від 1 червня 2011 року було скасовано, а позивачку було поновлено на посаду спеціаліста (а.с. 4, 47-49. Таким чином, оскільки на час відсутності позивачки 11 та 12 травня 2011 року на роботі вона як таких функціональних обовязків спеціаліста позбавлена не була, то вона, на усунення недоліків про яких було зазначено у акті перевірки Глибоцького обєднаного райвійськкомату перебула в останнього саме у вказані дні. У відповідності до вимог ст. 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення. Вирішуючи питання про звільнення [PERSON], відповідач виходив з тих обставин, що голова Хряцьківської сільської ради не надавав ніякого дозволу [PERSON] на її відрядження 11 та 12 травня 2011 року. Згідно із розясненнями Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», які міститься у п. 22, у справах про звільнення з роботи з трудової дисципліни, необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору, чи враховувалося при звільненні ступень тяжкості вчиненого проступку та спричинену шкоду, обставини, при яких вчинено проступок та попередня робота працівника. Як підтверджено в судовому засіданні свідком [PERSON] за наслідками навідування позивачкою Глибоцького обєднаного райвійськкомату, недоліки які зазначено у акті перевірки від 21 квітня 2011 року з питань ведення військового обліку Радою були усунуті. Отже, через відсутність позивачки 11 та 12 травня 2011 року на роботі за обставин зазначених вище, ніяких наслідків (тяжких та нетяжких) для Ради не настало, а навпаки булу усунуті недоліки у роботі Ради з вищевказаних питань. За вищенаведених обставин, суд приходить до висновку, що звільнення позивачки з роботи є незаконним, а тому позивачка підлягає поновленню на роботі на попередню посаду - «касира-рахівника», а розпорядження Хряцьківського сільського голови №27 від 1 липня 2011 року підлягає скасуванню як незаконне. Оскільки позивачка була звільнена з роботи за посадою«касира-рахівника» то її вимоги в частині поновлення на вказаній посаді «за сумісництвом» є зайвими. Визначаючи розмір стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, суд виходить з норми п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 згідно із яким нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. З урахуванням наданого відповідачем відомостей про нарахування заробітної плати (а.с. 59-70), середньомісячна заробітна плата позивачки за останні два місяця (березень та квітень 2011 року) що передувало звільненню склало 1675 грн. 88 коп. Таким чином розмір заробітної плати якій підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки за час вимушеного прогулу складає 2818 грн. 66коп. 869 гр. 48 коп. + 806 гр. 40 коп. = 1675 гр. 88 коп. : 44 днів (22 + 20) = 38 гр. 09 коп. на добу x 74 днів (кількість робочих днів з 01.07.2011 р. по 14.10.2011 р.) = 2818 грн. 66коп. Відповідно до ч. 1 ст. 2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно абз. 1 п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснює, що відповідно до ст. 2371 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Ураховуючи порушенні відповідачем право позивачки на працю, виходячи з співрозмірності отриманою позивачкою заробітної плати за час її роботи та суми моральної шкоди яку просить стягнути позивачка, суд знаходить її вимоги у цій частині такими що є дещо завищеними і вважає за необхідне стягнути із відповідача на користь позивачки в якості моральної шкоди 1000 грн. З відповідача у відповідності зі ст. 88 ЦПК України необхідно стягнути судові витрати. На підставі ст. 43 Конституції України, ст. 235, 2371 КЗпП України, п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100,

Outcome: partial