Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-16 00:00:00

У вересні 2011 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що вони з відповідачкою з 12 червня 1992 року перебувають в шлюбі, зареєстрованому міським ЗАЦС м. Жанатас республіка Казахстан, актовий запис № 145. Від вказаного шлюбу дітей не має. Причиною розпаду сім'ї послужила несумісність характерів подружжя та відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги між ними. Шлюбні відносини та сумісне проживання фактично припинено з грудня 2010 року. Позивач в судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги. Просив її шлюб з відповідачкою розірвати, так як відновлювати подружні відносини не має наміру, у наданні строку для примирення з метою збереження родини не має потреби, оскільки вважає, що їхня сім'я розпалася остаточно. На данний час він проживає з іншою жінкою та бажає надалі уласти з нею шлюб. Відповідачка в судовому засіданні позов визнала, на розірвання шлюбу з [PERSON], згодна, також пояснила суду, що відновлювати подружні відносини не має наміру, у наданні строку для примирення з метою збереження родини не має потреби, оскільки вважає, що їхня сім'я розпалась остаточно. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 12 червня 1992 року міським ЗАЦС м. Жанатас республіка Казахстан, актовий запис № 145. Від спільного життя сторони дітей не мають. На підставі ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони припинили подружні відносини і однією сім'єю не проживають з грудня 2010 року, дітей не мають, відновлювати подружні відносини не мають наміру, у наданні строку для примирення з метою збереження родини не мають потреби, оскільки вважають, що їхня сім'я розпалася остаточно. При таких обставинах суд вважає, що сформовані в родині відносини виключають спільне проживання чоловіка й жінки й роблять їхнє спільне життя надалі неможливим, тому що, збереження родини суперечило б інтересам сторін. Таким чином, з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст.111 Сімейного Кодексу України, є недоцільним та неефективним і суперечить моральним засадам суспільства. Згідно ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу позивачка бажає надалі іменуватися прізвищем Шевченко, що підтверджується її письмовою заявою. Частина 3 ст.115 Сімейного кодексу України регламентує, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судовий збір по справі складає 8,50грн. і повністю сплачений позивачкою при зверненні до суду. Також при зверненні до суду позивачкою повністю сплачені витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільних справ в сумі 30,00грн. На підставі ст. 105 ч.3,110,112,113,115,160 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved