Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-05 00:00:00

У жовтні 2011 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] сільської ради просив визнати дійсним заповіт від складений [PERSON] 06 липня 1990 року. В обґрунтування позову зазначив, що 19.08.2008 року померла дружина його батька [PERSON]. За життя вона склала заповіт, який був посвідчений секретарем Киселівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області [PERSON] 06.07.1990 року та зареєстрований у реєстрі за №11. Але у вказаному заповіті посада [PERSON] вказана не як секретаря сільської ради, а як заступника сільського голови. Через зазначене Чернігівської районною державною нотаріальною конторою позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та додав, що особа, яка посвідчувала заповіт мала право на вчинення нотаріальних дій, але через те, що була невірно зазначена її посада державний нотаріус не видала свідоцтво про право на спадщину, бо заповіт є нікчемним. Тому відповідно до положень ст.215 ЦК України цей правочин необхідно визнати дійсним. Відповідач [PERSON] сільська рада в судове засідання представника не направила, надала до суду заяву в якій позовні вимоги визнала у повному обсязі проти їх задоволення не заперечила, справу просила розглянути без участі її представника. Третя особа Чернігівська районна державна нотаріальна контора, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи свого представника в судове засідання не направила заяв до суду не надала. Заслухавши представника відповідача та дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог. Відповідно до копії спірного заповіту /а.с.5/ він посвідчений [PERSON], а його посада зазначена як заступник голови сільської ради. Згідно листа [PERSON] сільської ради від 02.12.2010 року станом на 06.07.1990 року [PERSON] працював на посаді секретаря сільської ради. Відповідно до ст.1257 ЦК України заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення є нікчемним. Державний нотаріус Чернігівської райдержнотконтори [PERSON] своєю постановою від 12.10.2011 року /а.с.6/ відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки за повідомленням голови [PERSON] сільської ради обовязки на вчинення нотаріальних дій в 1990 році рішенням виконкому [PERSON] сільської ради було покладено на секретаря виконкому, а «Заступник голови сільської ради» не входив до кола осіб, які були уповноважені вчиняти нотаріальні дії у той час, а тому заповіт є нікчемним. Таким чином спірний заповіт внаслідок помилкового зазначення в посвідчувальному написі не тієї посади особи, яка посвідчувала заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, а тому є нікчемним, що не заперечувалося сторонами. Проте, посилання сторони позивача на те, що зазначений заповіт може бути визнаний дійсним за нормами ст.215 ЦК України є безпідставним, оскільки до даних правовідносин підлягають застосуванню інші норми ЦК України. Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п.14 своєї постанові №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам необхідно враховувати, що не допускається визнання дійсним заповіту, який є нікчемним у зв'язку з порушенням вимог щодо його форми та порядку посвідчення. У цьому разі судам слід застосовувати статтю 1257 ЦК, оскільки норми глави 85 ЦК не передбачають можливості визнання заповіту дійсним. Тобто спірний заповіт є нікчемним, а тому не може бути визнаний дійсним. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed