Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-12 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про визнання відмови в дачі згоди на відчуження будинку неправомірною, посилаючись на наступні обставини. 16 серпня 1971 року позивачка зареєструвала з відповідачем шлюб у Жовтоярській сільській раді Татарбунарського району. В 1980 році сторони припинили шлюбні відносини і більше ніж 30 років не проживають разом. В 1981 році позивачка почала проживати з [PERSON] та вести з ним спільне господарство. Від сумісного проживання у них народився син [PERSON], і факт його народження підтверджує те, що позивачка дійсно, починаючи з 1980 року не проживає з відповідачем. 18 червня 2008 року, згідно договору купівлі-продажу, вона придбала у [PERSON] будинок в м.Татарбунари по вул.Першотравневій,23. На сьогоднішній день у неї виникла гостра потреба продати даний будинок. В зв'язку з цим, вона звернулася до нотаріальної контори, де їй було роз'яснено, що для того, щоб розпорядитися своїм будинком вона повинна отримати згоду відповідача, в зв'язку з тим, що придбала його, перебуваючи в [PERSON] у шлюбі. Позивачка звернулася до відповідача та просила його поїхати у м.Татарбунари і засвідчити те, що він ніякої участі у придбанні будинку не брав та дати згоду на його відчуження, але відповідач невідомо з яких причин відмовляє в цьому, тому позивачка вимушена звернутися до суду з даним позовом. Позивачка в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про можливість розгляду справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю. Відповідач двічі в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про дату розгляду справи, заяв про причину неявки та можливість розгляду справи у його відсутності суду не надав, тому суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, в порядку ст.224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню. Згідно договору купівлі-продажу від 18.06.2008 року (а.с.5) [PERSON] продав, а [PERSON] купила будинок за адресою м.Татарбунари вул.Першотравнева,23. Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.6) [PERSON] є власницею будинку по вул.Першотравневій,23 в м.Татарбунари, на підставі вищевказаного договору купівлі-продажу. Згідно копії свідоцтва про народження (а.с.8) у [PERSON] та [PERSON] 06.03.1982 року народився син [PERSON]. У відповідності до ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] на протязі великого проміжку часу, а саме з початку 1980-х років не проживають як подружжя, хоча і розірвали шлюб лише в 2010 році. Той факт, що сторони не підтримують подружніх стосунків та не ведуть спільне господарство більше 30 років підтверджується тим, що у позивачки у 1982 році народився син, батьківство якого було визнано її цивільним чоловіком [PERSON], який вказаний як батько у свідоцтві про народження сина [PERSON]. А отже позивачкою, яка документально перебувала у шлюбі з відповідачем, було придбано у 2008 році будинок по вул.Першотравневій,23 в м.Татарбунари після припинення фактично шлюбних відносин з відповідачем і тому його відмова дати згоду позивачці на відчуження даного майна є неправомірною, оскільки порушує її право індивідуальної власності на даний будинок. Тому, суд вважає, що позов повинен бути задоволений і такі дії відповідача повинні бути визнані неправомірними.

Outcome: approved