Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-30 00:00:00

8 червня 2011 року, [PERSON], звернувся до суду з вищеназваним позовом, який в подальшому збільшив, та в якому просив суд, стягнути з відповідачки на свою користь 8081,24 боргу за договором позики, який був укладений між ними 01.10.2010 р. на суму 2000 дол. США, з яких 1500 дол. США відповідачка повернула, а решту 500 доларів обіцяла повернути на протязі двох місяців, однак, до цього часу не повертає, хоча строк повернення боргу сплинув 01.12.2010 р. З зазначених підстав, позивач просив суд, стягнути з відповідачки 8081,24 грн., з яких 3987,85 грн. сума основного боргу, з урахуванням курсу НБУ по відношенню до долара США (станом на 18.10.2011 р. 1 дол. США = 797,5700 грн.), 3987,85 грн. сума прострочених процентів за договором позики, 105,54 грн. 3% річних з простроченої суми та судові витрати за розгляд справи. В судовому засіданні представниця позивача підтримала збільшені позовні вимоги. Відповідачка в судовому засіданні позов визнала повністю. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частина 1 статті 530 ЦК України зазначає, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Стаття 610 ЦК України зазначає, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Також, статтею 617 ЦК України передбачено особа, яка порушила зобовязання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обовязків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобовязання, відсутність у боржника необхідних коштів. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст. 1046 ч. 1 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої же якості. Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Як вбачається з приписів ст. 1049 ч. 1 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самі сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Частиною 1 статті 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, якою передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд встановив і це було підтверджено відповідачкою, що 01.10.2010 р., між сторонами був укладений договір розписка, відповідно до умов якої, відповідачка позичила у позивача грошову суму у розмірі 2000 дол. США під 10% зі строком повернення до 01.12.2010 р. (а.с. 4). 15.01.2011 р., відповідачка повернула позивачу частину боргу у розмірі 1500 дол. США, а залишок суми боргу у розмірі 500 дол. США зобовязалася повернути на протязі 2-х місяців, що підтвердила відповідачка у суді. Однак, порушивши строки, відповідачка боргу не повернула, проти чого вона не заперечувала у судовому засіданні. Таким чином, враховуючи умови вищевказаного договору-розписки, позивачем був зроблений розрахунок суми боргу відповідачки, який станом на дату збільшень позовних вимог складає - 8081,24 грн., з яких 3987,85 грн. сума основного боргу, з урахуванням курсу НБУ по відношенню до долара США (станом на 18.10.2011 р. 1 дол. США = 797,5700 грн.), 3987,85 грн. сума прострочених процентів за договором позики, 105,54 грн. 3% річних з простроченої суми який був зроблений у відповідності до норм чинного законодавства України, з яким погодилась відповідачка і який на підставі викладеного та з урахуванням наведених вище норм цивільного законодавства України та пояснень відповідачки, підлягає стягненню з останньої у повному обсязі (а.с. 26,27). Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню витрати з оплати державного мита в розмірі 80,81 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу 120 грн., які були підтверджені документально (а.с. 1,2,23).

Outcome: approved