Jurisdiction: civil
Date: 2011-08-21 00:00:00

До Апостолівського районного суду надійшла справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про виділ у натурі частки із майна, що є успільній сумісній власності. В обґрунтування позовних вимог позивач пояснив, що йому та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS]. Частки сторін в нерухомому майні рівні. На неодноразові звернення до відповідачки стосовно вирішення питання про поділ в натурі житлової квартири в позасудовому порядку компромісу досмягнуто не було. Позивач просить: поділити житлову квартиру [ADDRESS] в натурі між власниками і виділити йому у власність ? частину даної квартири. Стягнути з відповідача судові витрати по справі. Позивач в судовому засіданні надав поясненя аналогічні викладеним в позовній заяві, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. Відповідачка позовні вимоги не визнала, проти поділу квартири заперечувала. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, вважає що позов не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] відповідно до свідоцтва про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 25521385 від 10.03.2010 року, витягу з державног реєстру правочинів № 900370 від 18.04.2005 року та договору купівлі-продажу від 18 квітня 2005 року (а.с.7-10). Відповідно до ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 364 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Частиною 2 ст. 183 ЦК України передбачено, що неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Згідно із п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності квартира, що є спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Відповідно до положень статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. \~Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Незважаючи на зазначене, стороною позивача суду не надано жодного доказу щодо можливості виділу в натурі частки власності позивача у спірній квартирі. На підставі наведеного, суд вважає, що позов у цій справі задоволенню не підлягає, як безпідставний. Стосовно вимоги про стягнення з відповідачів витрат пов'язаних з розглядом судової справи, суд зазначає, що оскільки в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено, на підставі положень ст. 88 ЦПК України не підлягає задоволенню також вимога про стягнення судових витрат.

Outcome: dismissed