Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-04 00:00:00

В липні 2011 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив розірвати договір оренди землі від 18 жовтеня 2007 року № 040783900155 укладений з ТОВ „Інтрансавтострой. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначав, що йому на праві власності належить земельна ділянка площею 3,0538 га для сільськогосподарського використання, яка була передана в оренду строком на 10 років на підставі договору. Як зазначає позивач, всупереч п.п. 9, 26 договору оренди та ст.ст. 24, 32 Закону України „Про оренду землі орендна плата ТОВ „Інтрансавтострой з листопада 2009 року і по даний час не сплачувалась. Враховуючи наведене та у звязку зі скрутним матеріальним становищем, викликане неможливістю обробляти власну земельну ділянку, позивач просить достроково розірвати договір оренди земельної ділянки. Оскаржуваним рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 04 серпня 2011 року в задоволенні позовних вимог відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення суду першої інстанції і винести нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Апелянт зазначає, що судом першої інстанції порушені норми ст.ст. 57, 64 ЦПК України, оскільки суд не дав належну оцінка доказам сплати орендної плати відповідачем. Апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що умовами договору оренди земельної ділянки сторони передбачали у разі невнесення орендної плати в строк, передбачений договором, не розірвання договору, а сплату пені, і зазначає, що суд не взяв до уваги положення п. 33 договору оренди та вимоги ст. 141 ЗК України. Крім того, судом не взято до уваги положення п. 33 договору оренди та ст. 32 Закону України „Про оренду землі, оскільки сторони погодились, що не припинення юридичної особи, а ліквідація є підставою для припинення договору оренди. Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 3,0538 га, яка знаходиться на території Кархівської сільської ради, що належить йому згідно державного акту на право власності на земельну ділянку, і яку він передав в оренду ТОВ "Інтрансавтострой" 18.10.2007 року на підставі договору оренди. [PERSON] вважає, що вказаний договір оренди повинен бути розірваний, оскільки має місце порушення орендарем умов договору, а саме щодо сплати орендної плати . Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що п. 14 укладеного договору оренди передбачено відповідальність орендаря у разі невиконання зобов'язання по сплаті орендної плати - сплата пені в розмірі 02 % від несплаченої суми за кожний день прострочення, а не розірвання договору. Такі висновки суду не відповідають наданим сторонами доказам і положенням ст.ст. 24, 32 Закону України "Про оренду землі", ст. 141 Земельного кодексу України. Зокрема, ч.1 ст. 32 Закону України „Про оренду землі передбачає можливість розірвання договору оренди землі на вимогу однієї зі сторін в разі невиконання сторонами обовязків, передбачених ст.ст. 24, 25 цього Закону та умов договору. Пунктом 34 договору оренди передбачена можливість розірвання дії договору у наслідок невиконання стороною обовязків, передбачених договором. Обовязок сплачувати орендну плату один раз на рік не пізніше 20 числа місяця після закінчення календарного року, за який вноситься орендна плата, встановлений п.11 договору оренди. Відповідач не заперечує того факту, що орендна плата не була виплачена за 2010 рік у строк, обумовлений договором. Це і є невиконання орендарем умов договору і це є підставою для розірвання договору оренди. Посилання відповідача на ту обставину, що позивач не звертався за отриманням орендної плати і йому 02.08.2011 року направлявся лист з пропозицією отримати орендну плату, не спростовують того факту, що орендар допустив порушення умов договору, оскільки обовязок вчасно вносити оренду плату покладений саме на орендаря. Крім того, таке повідомлення було направлено позивачу вже під час розгляду справи в суді. Вказаним обставинам суд першої інстанції не дав належної правової оцінки, що призвело до ухвалення незаконного рішення, яке підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved