Jurisdiction: civil
Date: 2012-02-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що від шлюбу із відповідачем має дитину [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу між подружжям залишилася проживати із матірю (позивачем за цим позовом) та перебуває на її утриманні; зазначаючи у позові про те, що донька продовжує навчання та у звязку з цим потребує матеріальної допомоги, а заробітної плати, яку отримує позивач недостатньо для утримання доньки, зазначене й стало приводом для цього звернення до суду та заявлення у позов вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача на утримання доньки, яка продовжує навчання, аліментів в розмірі ј частини заробітку (доходу) щомісяця до досягнення дитиною 23 років; на переконання позивача відповідач в змозі надавати таку матеріальну допомогу, оскільки працює. У судовому засіданні позивач підтримала вимоги позову повністю, надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, та повідомила що тих 180 грн., які надає відповідач, недостатньо, та позивач просила суд повністю задовольнити поданий позов. Відповідач пояснив, що не заперечує проти обовязку утримання доньки, яка продовжує навчання, в розмірі 120 грн., оскільки в нього на утриманні також перебувають інші неповнолітні діти, про що надав відповідні копії свідоцтв про народження). Разом з тим, відповідач заперечував проти обовязку сплати аліментів до досягнення донькою 23 років, оскільки донька закінчує навчання у ліцеї раніше, та відповідач вважав правомірним сплату аліментів й надалі за умови подальшого продовження донькою навчання. Третя особа [PERSON] у судове засідання не зявилася, та за згодою сторін суд розглядав справу у її відсутності. Заслухав пояснення сторін та дослідивши докази в межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України суд дійшов до висновку про наявність підстав для ухвалення про задоволення позову частково, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 р. та яка набула чинності для України 27.09.1991 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та за ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Як було встановлено судом, [INFO] у подружжя [PERSON] та [PERSON] народилася дитина [PERSON], про що у книзі реєстрації актів про народження був зроблений відповідний актовий запис та видано свідоцтво; відповідно до цього свідоцтва сторони у цій справі є батьками повнолітньої [PERSON], яка мешкає разом із матірю, є студенткою Дніпропетровського професійно залізничного ліцею, навчається на 2 курсі денного відділення за професією провідник пасажирського вагону, касир квитковий, термін закінчення навчального закладу 30.06.2013 року. Відповідно до ч. 1 ст. 198 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати; якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу (ч. 1 ст. 199 СК). Право на утримання припиняється у разі припинення навчання (ч. 2 ст. 199 СК України). Як було встановлено судом, батьки повнолітньої [PERSON] не досягли згоди щодо виконання батьками обовязку щодо утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, що й стало приводом для цього звернення до суду. За розгляду справи судом було встановлено, що [PERSON] досягла 18 років та продовжує навчання, та станом на дату розгляду справи судом є студенткою Дніпропетровського професійно залізничного ліцею, навчається на 2 курсі денного відділення за професією провідник пасажирського вагону, касир квитковий, мешкає разом із матірю, та потребує матеріальної допомоги. За ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи те, що суд розглядає справу на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, та з урахуванням наявних у цій справі та визначених СК підстав, на переконання суду вбачаються правові підстави для присудження до стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання в заявленому позивачем розмірі ј частині заробітку (доходу) відповідача. Разом з тим, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову при прийнятті даного рішення судом враховується наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України; відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За розгляду справи позивач, на переконання суду, довів ті обставини, на які посилався як на підставу своїх вимог, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України, та, розглядаючи цивільну справу, судом відповідно до закону були встановлені факти та відповідні правовідносини. З урахуванням наданих суду доказів (у тому числі про доходи позивача та третьої особи) є слушними доводи позивача щодо наявності підстав для покладення на батька обовязку утримувати повнолітню доньку, яка продовжує навчання. Утім, при визначенні строку, протягом якого стягуватимуться аліменти, суд виходить з того, що відповідно до наданих позивачем доказів строк навчання [PERSON] триватиме до 30 червня 2013 року, тому, з урахуванням приписів ч. 2 ст. 199 СК України (право на утримання припиняється у разі припинення навчання) та ч. 1 ст. 191 СК України (відповідно до якої аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову) для суду вбачаються підстави для ухвалення про з відповідача на користь позивача аліментів на утримання доньки, яка продовжує навчання, починаючи проводити стягнення з 19.01.2012 р. та до припинення [PERSON], [INFO], навчання, тобто до 30.06.2013 року, в розмірі ј частини заробітку (доходу) [PERSON]. Суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць (п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України). Вирішуючи при ухваленні рішення в обовязковому порядку питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що на виконання п. 5 ч. 1 ст. 4 Декрету КМУ «Про державне мито»позивача було звільнено від сплати судового збору та не підлягали оплаті при зверненні до суду витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи (п. 4 ч. 3 ст. 81 ЦПК України у редакції на час звернення позивача до суду), утім, на виконання ч. 3 ст. 88 зазначеного кодексу, згідно зі змістом якої якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, з відповідача в дохід держави підлягає присудженню до стягнення судовий збір, розмір якого визначений відповідно до Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial