Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-01 00:00:00

17 лютого 2010 року [PERSON] предявив позов до [PERSON] про стягнення боргу. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 19 травня 2009 року ним було позичено відповідачу кошти в сумі 5200 грн. на два місяці. Відповідач взяв на себе зобовязання повернути вказаний борг, оплатити 15 % від суми боргу за кожен місяць користування, та в разі несвоєчасного повернення сплатити 100 гривень за кожен день прострочення, про що написав розписку. За такими ж умовами відповідач 4 червня 2009 р. взяв у позивача в борг ще 1510 грн. на строк в 14 днів. У встановлений строк [PERSON] зобовязання повернути кошти не виконав, попросив відстрочити повернення боргу посилаючись на відсутність коштів. В подальшому відповідач неодноразово призначав новий термін повернення коштів, тому позивач вимушений був звернутись до суду з позовом про стягнення боргу та відшкодування моральної шкоди. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути 6710 гривень в рахунок погашення боргу, та 15 % від суми боргу щомісячно до часу винесення судом рішення, та крім того 1500 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Позивач до судового засідання надав заяву, в якій позовні вимоги пітримав та просив слухання у справі провести за його відсутності. Цією ж заявою позивач уточнив свої вимоги, вказавши, що в рахунок відсотків за користування його коштами він вимагає стягнення з позивача 11500 грн. Відповідач в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. В звязку з неявкою відповідача суд зі згоди позивача, викладеної в його заяві, здійснює заочний розгляд. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач у відповідності до розписки наданої ним позивачу 19 травня 2009 року позичив у відповідача 5200 грн., які мав повернути 19 липня 2009 року ( а. с. 18 ). Цією ж розпискою відповідач зобовязався сплатити позивачу в разі прострочення повернення боргу по 100 гривень за кожен день прострочення. 04 червня 2009 р. відповідач позичив у позивача ще 1400 грн., зобовязавшись повернути 18 червня 2009 р. 1510 гривень, що підтверджується письмовою розпискою відповідача ( а. с. 19 ). У встановлений строк свої зобовязання перед позивачем відповідач не виконав, що й стало причиною звернення [PERSON] до суду. Відповідно ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики в разі передачі однією стороною у власність другій стороні (позичальникові) грошових коштів позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Такий договір є укладеним з моменту передання грошей. Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Разом з тим, позивачем не надано доказів на підтвердження того, що сторони домовлялись про проценти в розмірі 15 % на місяць. Але ст.. 1050 ЦК України передбачено, що в разі якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Цією статтею передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, зобовязаний крім іншого сплатити проценти, встановлені договором. Відповідно розписки, сторони домовились про проценти в разі прострочення в розмірі 100 гривень за кожен день прострочення. Тому вимоги позивача підлягають повному задоволенню. Вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню на підставі ст. 1167 ЦК України, відповідно якій моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. На думку суду, заявлений позиваче розмір відшкодування цієї шкоди цілком обґрунтований виходячи з обставин справи, характеру порушення прав позивача.

Outcome: approved