Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-26 00:00:00

Позивачка звернулася із вказаним позовом до суду мотивуючи тим, що вона є власником 1/2 частини нежитлової будівлі торгового павільойну «Володимир», розташованого в смт.Рокитне по вул.Радянській,7-б на земельній ділянці площею 0,008 га, переданій відповідачу в постійне користування. Власником ? частини павільону є відповідач. Відповідно ст.120 ЗК України та ст.377 ЦК України до неї в зв»язку з виділенням ? частини павільйону перейшло право користування ? частиною земельної ділянки, на якій розташована дана будівля, що становить 0,004 га. Так як відповідно ч.2 ст.92 ЗК України вона не може мати у постійному користуванні земельну ділянку, їй необхідно укласти з селищною радою договір оренди, що неможливо, так як дана земельна ділянка знаходиться у постійному користуванні у відповідача відповідно Державного акту на право постійного користування. Тому просить визнати даний Державний акт недійсним. В судовому засіданні позивачка підтримала позовну заяву за викладених в ній обставин. Відповідач позов не визнав та пояснив, що порушень Закону при отриманні Державного акту допущено не було, тому підстав для визнання його недійсним немає. Представник відповідача позов не визнала та пояснила, що підстав для визнання недійсним Державного акту на право користування земельною ділянкою немає, так як павільйон це металева споруда, половину якого позивачка може відділити і перенести в інше місце. Тому підстав для визнання недійсним Державного акту немає. Крім того, позивачка пропустила строк позовної давності. Заслухавши сторони, представника відповідача, дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Рокитнянського районного суду від 02.10.2006 року за позивачкою визнано право власності на ? частину торгового павільйону «Володимир», розташованого в смт.Рокитне по вул.Радянській,7-б. 24.04.07 право власності позивачки на належну їй частку зареєстровано в Білоцерківському МБТІ. Рішенням апеляційного суду Київської області від 07.10.2009 року належну позивачці частку виділено в натурі шляхом поділу на дві рівні частини. Суд вважає, що з цього часу почався відлік позовної давності, так як рішенням суду від 2006 року визнано було право позивачки на ? частину павільйону без виділення в натурі. Павільйон розташований на земельній ділянці площею 0,008 га, наданій відповідачу у постійне користування, що підтверджено Державним актом від 22.10.2001. Відповідно ч.2 ст..120 ЗК та ч.2 ст..377 ЦК України до позивачки перейшло право користування земельною ділянкою, на якій розміщений павільйон, що становить 0,004 га. Це ж підтверджено п/п «г» п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року №7 із змінами від 19.03.10 №2 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» що при переході права власності на будівлі та споруди до фізичних або юридичних осіб, які не могли мати у власності земельні ділянки, до них переходило право користування земельною ділянкою. В п.18 даної Постанови оговорено, що якщо на земельній ділянці знаходиться будівля, що є спільною власністю подружжя, то у разі поділу даної будівлі між подружжям та виділу конкретної частини до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою перходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будівлі у відповідності до ст.ст.120 ЗК та 377 ЦК України. В той же час ч.2 ст.92 ЗК України вказано, що громадяни не можуть користуватися земельною ділянкою на праві постійного користування, тобто для цього необхідно укласти договір оренди. Згідно п.6 Перехідних положень Земельного Кодексу України громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них. Так як позивачка має намір оформити договір оренди земельної ділянки, розташованої біля належної їй половини торгового павільйону, але не може цього зробити, так як на всю земльну ділянку виданий Державний акт на відповідача, суд вважає, що є підстави для визнання Державного акту недійсним, який втратив законну силу з 01.01.2008 року (п.6 Перехідних Положень ЗК України). Твердження представника відповідача. що вирішити спір можливо шляхом перенесення належної позивачці половину павільйону суд до уваги не приймає, так як торговий павільйон є єдиною цілою конструкцією і в разі роз»єднання на дві частини можливі наслідки його руйнування, тим паче дане питання в позові не ставилося і в судовому засіданні не досліджувалося. Також суд вважає, що позивачка не порушила строк звернення до суду, так як виділення частини павільйону позивачці було вирішено рішенням апеляційного суду Київської області 07.10.2009 року і з цього часу вона набула право вимоги земельної ділянки на її частину будівлі.

Outcome: approved