Jurisdiction: civil
Date: 2012-01-31 00:00:00

У травні 2011 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ЗАТ „АІСЕ Україна" борг в сумі 23372, 43 грн. за угодою № 176868 від 20 жовтня 2007 року про надання послуг, спрямованих на придбання автомобіля, мотивуючи заявлені вимоги тим, що 27 квітня 2010 року укладений між сторонами договір було розірвано, але сплачені за його умовами кошти відповідачем до цього часу не повернуто, чим порушено права [PERSON], як споживача. Рішенням Ріпкінського районного суду Чернігівської області від 14 листопада 2011 року в задоволенні позову [PERSON] про стягнення суми коштів, сплачених за угодою про надання послуг, відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просить рішення суду першої інстанції скасувати і прийняти нове, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судове рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки ухвалено з порушенням норм матеріального права, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Апелянт вказує на те, що посилання суду першої інстанції про те, що строк виконання зобов'язання з боку відповідача визначений певною подією відповідно до умов договору, є хибним. Умови укладеної між сторонами угоди викладені таким чином, що встановити хоча б приблизно термін отримання [PERSON] коштів, є неможливим, а отже положення договору з цього приводу є нечіткими і двозначними, тому мають тлумачитись на користь споживача. Апеляційна скарга містить посилання на те, що складена представником відповідача довідка, в якій зазначено черговість отримання [PERSON] коштів, не може бути допустимим доказом належності виконання зобов'язань з боку ПрАТ „АІСЕ Україна", оскільки вона підписана неуповноваженою на те особою і не містить в собі об'єктивних відомостей, які мають значення для справи. В письмових запереченнях на апеляційну скаргу ПрАТ „АІСЕ Україна" просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність, обгрунтованість та вказує, що станом на 11 січня 20112 року належні позивачу кошти в сумі 19627,27 грн. перераховані на його розрахунковий рахунок відповідно до умов укладеної угоди. Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Відмовляючи у задоволенні позову [PERSON], районний суд, з посиланням на положення 530 Цивільного кодексу України, виходив з того, що строк виконання відповідачем зобов'язання щодо повернення коштів позивачу не настав, оскільки умовами укладеної між сторонами угоди встановлена черговість повернення внесків учасникам, які її розірвали, і [PERSON] є одинадцятим у такій черзі. Проте, з таким рішенням місцевого суду не погоджується апеляційний суд як з таким, що ухвалене при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи та порушенням судом першої інстанції норм матеріального права. Апеляційним судом встановлено, що 20 жовтня 2007 року між ЗАТ „АІСЕ Україна" та [PERSON] було укладено угоду № 176868 про надання послуг, спрямованих на придбання автомобіля (а.с. 7). Відповідно до ст. 16 Правил функціонування автоплану Додатку № 2 до Угоди № 176868, учасник системи, який ще не отримав автомобіль, може розірвати угоду за власним бажанням. Для цього він повинен повідомити АІСЕ про своє рішення у письмовій формі. Відповідно до п. 16.2 АІСЕ створюється Фонд для повернення коштів, що складається з 5% від загальної суми, яка надходить щомісяця до Фонду групи у вигляді цілих чистих внесків та Половинних Чистих внесків. У разі розірвання угоди поверненню підлягають суми сплачених цілих чистих внесків, розмір яких розраховується відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної в місяці, коли такий учасник повідомив АІСЕ про розірвання угоди, за вирахуванням відступного за відмову від угоди у пріоритети повернення коштів вкладникам, які визначені у підпунктах пункту 16.4 цих Правил (а.с. 8-9). У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Статтею 653 цього кодексу визначено, що у разі розірвання договору, зобов'язання сторін припиняються. Статтею 907 ЦК України передбачено, що договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом. 27 квітня 2010 року [PERSON] звернувся до відповідача із заявою про розірвання наведеної вище угоди і просив повернути йому відповідно до положень Правил функціонування автоплану сплачені чисті внески (а.с. 10). 12 травня 2010 року ПрАТ „АІСЕ Україна" повідомило позивача про розірвання угоди за його заявою, пославшись в своєму листі на те, що повернення сплачених внесків відбуватиметься згідно з ст. 16 п. 16.3 Додатку № 2 до Угоди (а.с. 11). З наданої до суду першої інстанції довідки ПрАТ «АІСЕ Україна» від 11 жовтня 2011 року вбачається, що до повернення сплачених чистих внесків [PERSON] товариство має повернути такі ж внески одинадцяти учасникам системи, які розірвали угоду раніше (а.с. 56). [PERSON] по угоді №176868 сплачено в рахунок виконання її умов грошові внески в розмірі 23373, 03 грн. (а.с. 55). Разом з тим, стороною відповідача в ході судового розгляду не надано належних доказів на підтвердження того, що наведені вище одинадцять учасників системи дійсно розірвали угоди раніше за часом, ніж позивач, а також того, що ПрАТ „АІСЕ Україна" сплачувало їм кошти в порядку черговості. У зв'язку з цим сума, сплачена [PERSON] в рахунок виконання угоди підлягає стягненню. Апеляційний суд погоджується зі зробленим відповідно до ст. 16 п.п. 16.3, 16.4 Додатка № 2 стороною відповідача розрахунком, відповідно до якого сума коштів до повернення [PERSON] на момент розірвання Угоди складала 20254, 87 грн., з яких ПрАТ „АІСЕ Україна", як податковий агент, утримало та перерахувало в рахунок держави в якості податку - 627,60 грн. Представник відповідача не заперечував, що спірна сума була перерахована [PERSON] не з Фонду для повернення коштів відповідно до умов угоди, а з іншого фінансового джерела товариства. Таким чином, виконавши свою частину зобов'язання до остаточно ухваленого судового рішення, а також не за умовами укладеної між сторонами угоди, сторона відповідача фактично визнала заявлені до ПрАТ „АІСЕ Україна" вимоги, що не суперечить положенням цивільного та цивільно-процесуального законодавства. Виходячи з викладеного, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення про стягнення з ПрАТ „АІСЕ Україна" на користь [PERSON] 19627, 27 грн. (20254, 87 грн. - 627, 60 грн. = 19627,27 грн.) боргу за розірваною угодою №176868 від 20 жовтня 2007 року. Разом з тим, рішення в частині стягнення на користь позивача наведеної вище суми коштів не підлягає примусовому виконанню у зв'язку з добровільним перерахуванням відповідачем на час розгляду справи апеляційним судом 19627,27 грн. на рахунок [PERSON], що підтверджується копією платіжного доручення № 18 від 11 січня 2012 року ПрАТ „АІСЕ Україна. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому на користь позивача необхідно стягнути документально підтверджені судові витрати по справі, а саме: 120 грн. сплачених витрат на ІТЗ розгляду справи в суді першої інстанції, 116, 86 грн. сплаченого судового збору за подачу апеляційної скарги, а всього 236 грн. 86 коп. Відповідно до ст. 84 ЦПК України та постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 950, „Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних і адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави" з відповідача на користь [PERSON] у відшкодування понесених витрат на правову допомогу необхідно стягнути також 1837 грн. витрат на правову допомогу.

Outcome: partial