Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача та просив суд визнати за ним право власності на домоволодіння, яке складається з: літ. А-2, А'-2 житловий будинок, загальною площею 189,9 м2 (житлова 72,1 м2), літ. Г вбиральня, літ. Д гараж, оглядова яма, №1-7 споруди, І - замощення по [ADDRESS] , без додаткових актів введення в експлуатацію. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що між сторонами 08 серпня 2011 року було укладено попередній договір оренди домоволодіння по [ADDRESS] . Відповідно до даного договору він зобов`язувався оформити всі необхідні документи для оренди, та передати нерухомий об`єкт [PERSON] в строк до 09 серпня 2011 року, який, в свою чергу, зобов`язувався оплатити вартість оренди в розмірі 5 000 гривень на місяць з урахуванням індексу інфляції, та оформити договір оренди після надання йому всіх необхідних документів в строк до 09 серпня 2011 року. В обґрунтування своєї позиції Позивач вказав, що згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) одна сторона орендодавець передає чи зобов`язується передати іншій стороні наймачу майно у користування за плату на певний термін. Як встановлено Цивільним кодексом України, право передачі майна у оренду має лише власник майна чи особа, що наділена майновими правами по відношенню до нього. Наявність права власності чи будь-яких інших майнових прав роблять Позивача правомочним передавати в оренду нерухоме майно, а саме: літ. А-2, А'-2 житловий будинок, загальною площею 189,9 м2 (житлова 72,1 м2), літ. Г вбиральня, літ. Д гараж, оглядова яма, №1-7 споруди, І - замощення по [ADDRESS] . Позивач та відповідач в судове засідання не з`явились, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги просили задовольнити. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Попередній договір оренди нерухомого майна по [ADDRESS] укладено в простій письмовій формі на тих умовах, що основний договір буде укладений строком на п`ять років. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Кожна сторона має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. (ст. 16 ЦК України). Відповідно до умов Договору Орендодавець зобов`язується оформити всі необхідні документи для оренди, та передати квартиру Орендарю в строк до 09 серпня 2011 року, а Орендар зобов`язується оплатити вартість оренди в розмірі 5000,00 гривень на місяць з урахуванням індексу інфляції, та оформити договір оренди після надання Орендодавцем всіх необхідних документів в строк 09 серпня 2011 року. Також Договором було передбачено, що договір оренди буде укладено строком на 5 років. Відповідно до попереднього договору Відповідач повинен був укласти основний договір оренди у термін до 09 серпня 2011року, але досі його не уклав, зазначив, що право здачі майна в оренду мають лише його власники, а він має сумнів з приводу того, чи є Позивач власником зазначеного майна та чи має право передавати в оренду спірне майно. Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). На підставі ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено, що позивач на підставі договору купівлі-продажу від 14 лютого 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського місткого нотаріального округу, реєстровий №516 і зареєстрованого в КП ДМБТІ19 березня 2002 року, є власником домоволодіння по [ADDRESS] . Рішенням від 13 грудня 2007 року Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська по справі №2-4722/07 було визнано право власності за [PERSON] на домоволодіння та земельну ділянку площею 0,0781 га по [ADDRESS] . Рішення суду набрало законної сили та в апеляційному порядку не оскаржувалось. Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку від 24 квітня 2008 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право влансості на землю за №010810401341, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0781 га по [ADDRESS] . Цільове призначення земельної ділянки: обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд. Як встановлено судом, позивач самостійно та власними силами реконструював житловий будинок та побудував прибудову по [ADDRESS] на земельній ділянці, що є його власністю. У відповідності зі ст. 41 Конституції України кожний має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю. У відповідності зі ст. 319 ЦК України власник на свій розсуд володіє, користується й розпоряджається приналежним йому майном. Власник має право робити відносно свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Згідно ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). Право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації (ч.1,2 ст. 331 ЦК України). [PERSON] /Свідоцтво №387 від 29 квітня 2011 року видане Міністерством юстиції України і дійсне до 29 квітня 2014 року/, судовим експертом з правом проведення будівельно-технічних експертиз, 21 вересня 2011 року було проведено обслідування будівель та споруд по [ADDRESS] , що належать Позивачу. Згідно даного обслідування та висновку, основні несучі конструкції житлового будинку з прибудовою (фундаменти, стіни, перегородки, перекриття) знаходяться у нормальному і задовільному стані (категорія 1 і 2) і придатні для подальшої експлуатації та відповідають санітарним і протипожежним нормам та правилам. При урахуванні технічного висновку за результатами обстеження вищевказаних будівельних конструкцій на підставі ч.2 ст. 8 Цивільного кодексу України у відповідності до загальних засад цивільного законодавства (аналогія права) встановлено, що прийняття в експлуатацію об`єкта полягає у визначенні готовності об`єкта, закінченого будівництвом, будівельним і іншим нормам і правилам, необхідним при прийнятті в експлуатацію. Готовність будівель та споруд у всіх аспектах визначена будівельно-технічним висновком. Таким чином, будівлі та споруди з усіма їх складовими частинами є прийнятими до експлуатації та не потребують іншого проведення дослідження готовності до експлуатації прийняття до експлуатації. Нормою ст.182 ЦК України передбачена обов`язкова державна реєстрація права власності на нерухомі речі, його виникнення, перехід та припинення. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Реєстрацію прав власності на нерухоме майно здійснюють комунальні підприємства, бюро технічної інвентаризації відповідно до Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України №7/5 від 07.02.2002 р. (із змінами та доповненнями). Відповідно до п.10 Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких проводиться реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна, рішення суду про визнання права власності є правовстановлюючим документом і підлягає реєстрації в Комунальному підприємстві Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризаціїДніпропетровської обласної ради. На підставі викладеного,

Outcome: approved