Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-11 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що 29.09.2008 року між нею та Закритим акціонерним товариством ОТП Банкбуло укладено кредитний договір, відповідно до якого банк зобовязався надати позичальнику кредитні кошти в іноземній валюті в сумі 17017,33 долари США. На день укладення кредиту дана сума дорівнювала 84839 грн. 90 коп. за курсом НБУ на день укладення договору. Згідно з п.1.7.3 частини №2 договору в разі надання кредиту в іноземній валюті сторони, з метою дотримання положень п.1.2 цього договору, домовились, що на суму отриманого кредиту в іноземній валюті позичальник здійснює купівлю національної валюти (гривні) через касу банку або на міжбанківському ринку по встановленому курсу на день здійснення операції та одразу зараховує н свій поточний рахунок, відкритий у банку, надаючи після цього в банк відповідне розпорядження на перерахування кредитних коштів зі свого поточного рахунку на поточний рахунок продавця за реквізитами, вказаними в розпорядженні. Відповідно до п.2.3.2 кредитного договору, надання кредиту відбувається шляхом перерахування суми кредиту з позичкового рахунку, який відкривається банком для обліку сум, наданих позичальнику в кредит за цим договором, на картковий рахунок позичальника, відкритий у гривні, що відкривається позичальнику банком. Так, відповідно до умов договору, а саме п.1.7.3, банком фактично були зараховані на поточний рахунок кредитні кошти у національній валюті гривні в сумі 84839 грн. 90 коп. Згідно з умовами кредитного договору 29.09.2008 року їй була зарахована грошова сума в розмірі 84839 грн. 90 коп. на її поточний рахунок, який був відкритий у банку на її імя. Грошова сума в розмірі 17017,33 доларів США була в той же день переведена банком у національну валюту та відповідно до виписки по рахунку в той же день була сплачена ДП Ніко-ДніпропетровськТОВ Ніко-Україназа договором №0809-21001 від 21.09.2008 року. Зазначаючи, що відповідач не мав законних підстав для укладення договору кредиту та надання кредитних коштів в іноземній валюті, не отримавши при цьому індивідуальну ліцензію НБУ, позивачка просила зобовязати відповідача внести зміни до кредитного договору від 29.09.2008 року, шляхом приведення його до норм чинного законодавства, а саме: змінити валюту кредиту у п.2 ч.1 кредитного договору з долару США на національну валюту гривню, відповідно до курсу НБУ, що існував на момент укладення кредитного договору (1 долар дорівнює 4,9855 грн.); провести перерахунок платежів за графіком погашення кредиту та відсотків за користування ним відповідну до курсу НБУ на момент укладення кредитного договору у національній валюті гривні. Під час розгляду справи позивачка змінили позовні вимоги та, посилаючись на ті ж саме підстави, просила визнати недійсним кредитний договір від 29.09.2008 року, визнати недійсним договір застави автотранспортного засобу від 29.09.2008 року та зобовязати будь-якого нотаріуса скасувати обтяження на майно з Державного реєстру обтяжень рухомого майна шляхом вилучення реєстраційного запису з вищезазначеного реєстру, що був вчинений 29.09.2008 року. В судовому засіданні представник позивачки підтримала уточнену позовну заяву та, посилаючись на викладені в ній підстави, просила суд задовольнити останню в повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, просив суд у задоволенні позову відмовити посилаючись на те, що відповідач має ліцензію НБУ на право використання іноземної валюти як засобу платежу, а тому відповідач має право при визначенні ціни договору визначати його виконання в іноземній валюті, а також на предявлення вимог по поверненню кредитів в іноземній валюті. Третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявилась, про причини неявки не повідомила. З урахуванням думки учасників процесу, які не заперечували проти розгляду справи у відсутності останньої, предмету позову, а також того факту, що третя особа повідомлялась судом про залучення її до участі у справі в якості третьої особи, повідомлень про вступ до участі у справі відповідно до ч.3 ст.36 ЦПК України не надавала, суд визнав за можливе провести розгляд справи у відсутні приватного нотаріуса [PERSON] Заслухавши пояснення представника позивачки, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що 29.09.2008 року між Закритим акціонерним товариством ОТП Банк, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство ОТП Банкта позивачкою [PERSON] було укладено кредитний договір №CL-305/185/2008, відповідно до умов п.2 ч.1 якого банк зобовязався надати позичальнику кредит в сумі 17017,33 долари США на купівлю автомобіля (а.с.8-13). Також 29.09.2008 року між Закритим акціонерним товариством ОТП Банкта [PERSON] було укладено договір застави автотранспортного засобу №РСL-305/185/2008, відповідно до якого остання передала в заставу автомобіль Mitsubishi Outlander в забезпечення виконання своїх зобовязань за кредитним договором (а.с.59-60). Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч.ч.1,3,5 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5,6 ст.203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст.ст.6,627,628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Як передбачено ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.2 ст.533 ЦК України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. \~ \~ \~ Як встановлено судом, кредитний договір від 29.09.2008 року підписаний обома сторонами, що свідчить про їх обізнаність з умовами кредитного договору і згодою з цими умовами, сторонами була погоджена валюта, в якій видано кредит - у доларах США, погоджено графік погашення кредиту з визначенням валюти погашення також у доларах США (а.с.11-13). З часу підписання договору про надання споживчого кредиту банком виконані свої зобовязання і позивачу відповідності до умов кредитного договору передана обумовлена в договорі сума кредиту в розмірі 17017?33 долари США в порядку, передбаченому п.1.7.3 кредитного договору. На виконання своїх зобовязань позивачкою також певний час виконувався графік погашення кредиту. Право банку здійснювати видачу кредитів в іноземній валюті визначено на законодавчому рівні і регулюється Законом України Про банки і банківську діяльність, Законом України Про Національний банк України, Декретом Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю, якими дозволяється зазначена діяльність за наявності виданої Національним банком України ліцензії. \~ \~ \~ Таку ліцензію видану Національним банком України 08.11.2006 року №191 та письмовий дозвіл від 08.11.2006 року №191-1 з додатком до дозволу на право здійснювати операції з валютними цінностями відповідач має (а.с.87-90). \~ \~ Доводи позивачів про необхідність мати індивідуальну ліцензію, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки суперечать положенням ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю, оскільки індивідуальні ліцензії видаються на здійснення разової валютної операції і лише на період, необхідний для здійснення такої операції; індивідуальні ліцензії видаються на операції з наданням і одержанням резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо термін і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Але, на даний час не встановлено обмежень щодо суми і строків кредитів у іноземній валюті. Відповідно до п.5.3 Положення про порядок видачі банками банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженого постановою Правління НБУ від 17.07.2001 року №275, письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій. Згідно з п.2.3 цього Положення за умови отримання письмового дозволу НБУ банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями по залученню та розміщенню іноземної валюти на валютному ринку України. При цьому суд також враховує, що позивачкою [PERSON] не було доведено факт наявності розбіжності між волею позивача на отримання кредиту у відповідній валюті та її зовнішнім виявом, оскільки матеріали справи містять підтвердження наявності у позивача волі на отримання кредиту в іноземній валюті, а саме в доларах США, що підтверджується фактично укладеним між позивачкою та відповідачем кредитним договором, підписаним [PERSON] \~ З урахуванням зазначених вище положень закону та умов укладеного між сторонами кредитного договору, суд приходить до висновку, що останні не протирічать вимогам діючого законодавства, волевиявлення сторін на створення правовідносин щодо кредитних зобовязань за договором було двостороннє, а тому позовні вимоги позивачки є необґрунтованими та в задоволенні позову щодо визнання недійсним кредитного договору №CL-305/185/2008 від 29.09.2008 року слід відмовити. В звязку з цим не підлягають задоволенню і позовні вимоги щодо визнання недійсними договору застави та поруки, як такі, що випливають із вимог про визнання недійсним кредитного договору. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed