Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Пологівського районного суду з вказаним позовом, в якому зазначив, що житловий будинок №46 по вул.Осипенко в м.Пологи належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 28.05.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Пологівського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON] 28.05.2003 року, зареєстрованого в реєстрі №1078. В 2007 році [PERSON] запропонувала позивачу купити у неї будинок за 4000грн., на що позивач погодився. Вони домовились про те, що розрахунок за будинок буде здійснюватись частками та про те, що після повного розрахунку за будинок у сумі 4000грн. вони сумісно звернуться до нотаріуса для нотаріального оформлення та посвідчення договору купівлі-продажу, а також про те, що домовленість щодо купівлі-продажу будинку буде підтверджуватись розписками про розрахунок за будинок. Надалі відповідачкою власноруч було складено розписки від 25.09.2007 року, 19.10.2007 року, 14.02.2008 року, 25.07.2008 року про отримання від позивача грошей на загальну суму 4000грн. в рахунок продажу будинку. Іншими доказами домовленості про купівлю-продаж будинку були: передача [PERSON] позивачу технічного паспорту на будинок, Реєстру, домової книги та інші документи, реєстрація постійного місця мешкання позивача у вказаному будинку, а також те, що [PERSON] знялась із реєстраційного обліку за вказаною адресою та в присутності свідка вивезла власні речі із будинку. Зазначені дії на думку позивача як з його сторони, так і зі сторони відповідачки свідчать про те, що вони домовились щодо всіх істотних умов договору, вчинили взаємні дії для настання юридично значимих наслідків та у повному обсязі виконали умови договору купівлі-продажу. Після повного розрахунку за будинок позивач неодноразово звертався до відповідачки з проханням здійснити необхідні дії щодо нотаріального оформлення та посвідчення договору купівлі-продажу будинку, але [PERSON] ухиляється від цього, посилаючись на незадовільний стан свого здоровя та небажання відлучатись із дому, де зараз постійно мешкає. У звязку з цим позивач з посиланням на положення ст. ст. 218 ч.2, 220 ч.2 ЦК України просить визнати договір купівлі-продажу житлового будинку №46 по вул.Осипенко в м.Пологи Пологівського району Запорізької області, укладений 25.07.2008 року між [PERSON] та [PERSON], виконаним та дійсним; визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок №46 по вул.Осипенко в м.Пологи Пологівського району Запорізької області. В судовому засіданні позивач та його представник підтримавши позов та виклавши мотиви його предявлення, просять поданий позов задовольнити. В судовому засіданні відповідача та її представник позов не визнали і заперечують проти його задоволення, посилаючись на безпідставність вимог позивача. Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторони, їх представників, свідків та давши оцінку доказам, суд знаходить позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.657 ЦК України \~договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. \~ Згідно ст.640 ч.3 ЦК України \~договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідченні, і державної реєстрації з моменту державної реєстрації. За твердженням позивача [PERSON], 25.07.2008 року між ним та [PERSON] було укладено в усній формі договір купівлі-продажу житлового будинку №46 по вул.Осипенко в м.Пологи Пологівського району Запорізької області. \~\~\~\~\~\~ Нотаріально угода посвідчена не була, державна реєстрація договору купівлі-продажу не проводилась. Відповідач [PERSON] взагалі заперечує факт укладення договору купівлі-продажу житлового будинку №46 по вул.Осипенко в м.Пологи Пологівського району Запорізької області. Згідно ст.215 ч.2 ЦК України, \~якщо недійсність правочину встановлена законом, такий правочин є нікчемним. У випадках, встановлених Цивільним кодексом України, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. \~ Відповідно до ст.220 ЦК України, у разі недоодержання сторонами вимог про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається Таким чином, закон надає суду право визнавати дійсним договір, який через недодержання сторонами вимог закону про його нотаріальне посвідчення є нікчемним. Правила ст.220 ЦК України \~щодо можливості визнання договору купівлі-продажу дійсним не поширюється на договори купівлі-продажу, предметом яких є земельна ділянка, єдиний майновий комплекс, житловий будинок (квартира) або інше нерухоме, оскільки такий правочин підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Це пов'язано із тим, що момент вчинення такого правочину, відповідно до положень ст. ст. 210, 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому правочин є неукладеним і таким, що не породжує для сторін прав та обов'язків. \~ У звязку з цим, не будучи укладеним, договір не може бути визнаний судом виконаним та дійсним на підставі ст. ст. 218, 220 ЦК України . \~ Пунктами 5,6 Тимчасового порядку державної реєстрації правочинів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 2004 року № 671, передбачено, що державній реєстрації підлягають договори купівлі-продажу, міни земельної ділянки або іншого нерухомого майна; державна реєстрація правочинів проводиться шляхом внесення нотаріусом запису до Державного реєстру правочинів одночасно з його нотаріальним посвідченням. Договір купівлі-продажу \~спірного будинку \~від 25.07.2008 року, укладений, за твердженням позивача [PERSON],\~між ним та [PERSON] в усній формі, в силу положень ст.ст. 640, 657 ЦК України не є укладеним, тому не може бути визнаний дійсним на підставі ст.220 ч.2 ЦК України, а тому відповідно відсутні й правові підстави для визнання права власності на нерухоме майно, що є предметом такого правочину. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення предявленого позову, тому в його задоволенні слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed