Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом і просить визнати Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане 06 грудня 2010 року Бовшівською сільською радою Галицького району на право власності [PERSON] на садовий будинок №133 в урочищі [PERSON] у с. Бовшів Галицького району Івано Франківської області, вартістю 16 157 гривень та Державний акт на право власності на земельну ділянку №133 для ведення садівництва в урочищі [PERSON] у с. Бовшів Галицького району Івано Франківської області Серії ЯЕ №847810, вданий 15 лютого 2008 року недійсними. Крім цього просить визнати за нею право власності на садовий будинок №133 в урочищі [PERSON] у с. Бовшів Галицького району Івано Франківської області, вартістю 16 157 гривень та земельну ділянку для ведення садівництва №133 в урочищі [PERSON] у с. Бовшів Галицького району Івано Франківської області, вартістю 4 219 гривень 80 коп.. [PERSON] посилається на ті обставини, що перебувала із [PERSON] (відповідачем по справі) у зареєстрованому шлюбі і за час спільного проживання вони придбали у спільну сумісну власність (набули права) нерухоме майно в тому числі і спірний садовий будинок в садовому кооперативі за №133 в урочищі «[PERSON] гора»у с. Бовшів Галицького району. Цей будинок був споруджений за час шлюбу. Тобто на час розірвання шлюбу він був уже споруджений, про що свідчить розписка відповідача. Після розлучення вона постійно користувалася будинком і земельною ділянкою. У 2011 році вона повідомила [PERSON] про те, що має намір оформити право власності на садовий будинок та земельну ділянку і дізналася від нього, що право користування було переоформлено на доньку [PERSON] (відповідача по справі). Вважає, що такі дії відповідача [PERSON] є неправомірними і порушують її право співвласника. Так як відповідач [PERSON] фактично відмовився від свого права на спірне майно, спрявши оформленню права на нього за відповідачем [PERSON], вона має право вимагати оформлення за нею права власності на майно в цілому. Про порушення свого права їй стало відомо у 2011 році, тому вона не пропустила строк давності звернення до суду. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала і пояснила, що нею разом з відповідачем за час спільного проживання було придбано квартиру, які вона залишила відповідачу, а також на земельній ділянці, виділеній відповідачу, споруджено садовий будинок. Будинок було споруджено станом на 1990 рік і з того часу будинок використовувався нею. В судовому порядку вони поділ майна не проводили, оскільки досягли домовленості з приводу користування майном. Тому вона і використовувала садовий будинок. Проте у травні 2011 року, коли вона хотіла оформити свої права на будинок, дізналася, що земельна ділянка переписана на відповідача [PERSON], які і отримала свідоцтво про право власності на будинок. Такими діями відповідачів було фактично позбавлено її права на частку у спільній сумісній власності. Так як відповідач [PERSON] вчинив дії, які свідчать про відмову від майна і в судовому засіданні визнав, позовом, погодившись на визнання за нею права власності на спірне майно, просить позов задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися, хоча були повідомлені про час та місце судового засідання у визначеному законом порядку. Також не направила представника Бовшівська сільська рада. При цьому в с удовому засіданні 16 листопада 2011 року відповідач [PERSON] погодився з позовними вимогами, про що подав суду заяву. Бовшівська сільська рада Галицького району надіслала відзив на позовну заяву, згідно якого [PERSON] працював на Бурштинській ТЕС і отримав дачну земельну ділянку в садівничому товариства «Енергетик». При видачі свідоцтва про право власності сільською радою було взято до уваги державний акт на землю на імя [PERSON]. При цьому сільська рада вважає, що спільне майно не може належати одній Вітер О І., а повинно бути розділено між подружжям. Заслухавши в судовому засіданні доводи позивача та дослідивши докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого відповідач [PERSON] отримав в садівничому товаристві «Енергетик»земельну ділянку і на вказаній земельній ділянці сторонами було споруджено садовий будинок. Після розірвання шлюбу сторони дійшли згоди, що позивач буде володіти спірним будинком і земельною ділянкою. Проте в подальшому відповідач [PERSON] переоформив документи на земельну ділянку на відповідача [PERSON], яка оформила свої права на земельну ділянку в порядку отримання безоплатно у приватну власність земельної ділянки для ведення садівництва, площею 0,0541 гектара вартістю 4 219 гривень 80 коп.. Також нею було отримано у Бовшівській сільській раді свідоцтво про право власності на садовий будинок, вартістю 16 157 гривень. Наведені факти підтверджуються в судовому засіданні: поясненням позивача та доводами відповідача [PERSON]; Свідоцтвами про укладення шлюбу серії І НМ №387724 від 16 травня 1991 року та про розірвання шлюбу серії І НМ №399691 від 30 квітня 1991 року; Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданим 06 грудня 2010 року Бовшівською сільською радою на імя [PERSON] та витягом про державну реєстрацію прав; розпискою відповідача [PERSON] від 01 січня 1990 року; Державним актом на право приватної власності на землю Серії ЯЕ №847810, виданим 15 лютого 2008 року; Технічним паспортом на садовий будинок в урочищі «[PERSON] гора»№133 с. Бовшів Галицького району; Витягом із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 07 грудня 2010 року; Технічною документацією по видачі державного акта на право власності на земельну ділянку [PERSON]. Згідно ст. ст. 60, 65 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю і подружжя розпоряджається цією власністю за взаємною згодою. Відповідно до ст. 68 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності. Порядок розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, визначений також ст. 369 ЦК України. В даному випадку садовий будинок збудовано позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] щза час шлюбу і тому повинен належати їм на праві спільної сумісної власності. При цьому права співвласників на садовий будинок не оспорюються. Проте [PERSON] без згоди позивача, передавши право користування земельною ділянкою для ведення садівництва відповідачу [PERSON], сприяв їй у отриманні правовстановлюючих документів на земельну ділянку та споруджений подружжям садовий будинок, оскільки [PERSON], будучи користувачем земельної ділянки, отримала її у приватну власність шляхом безоплатної приватизації, а Бовшівська сільська рада при видачі свідоцтва про право власності виходила із правовстановлюючих документів на земельну ділянку. Тобто в даному випадку внаслідок видачі свідоцтва про право власності відповідача [PERSON] на садовий будинок порушено право позивача на частку у спільної сумісній власності. Тому вказане свідоцтво слід визнати недійсним, а оскільки учасники спільної сумісної власності дійшли згоди щодо права на спірне майно (відповідач [PERSON] погодився з вимогами позивача) за позивачем слід визнати право власності на садовий будинок відповідно до ст. ст. 69, 70 Сімейного кодексу України. Згідно ст. 72 Сімейного кодексу України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу застосовується позовна давність у три роки з дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права. В даному випадку доводи позивача щодо отримання інформації про порушення її права як співвласника майна не спростовані. Тому суд вважає, що нею предявлено вимогу про захист порушеного права у визначений законом строк. Відповідно до ст. 120 Земельного кодексу України до власника будівлі або споруди переходить право власності на земельну ділянку без зміни цільового призначення на частину ділянки, яка зайнята будівлею та на земельну ділянку, яка необхідна для її обслуговування. Оскільки позивач погодилася на перехід до неї права власності на земельну ділянку на підставі оформленої технічної документації та згідно кадастрового плану, за позивачем слід визнати право власності на земельну ділянку. На підставі вищевикладеного, ст. ст. 60, 65, 68, 69, 70, 72 Сімейного кодексу України, ст. ст. 120, 121 Земельного кодексу України та

Outcome: approved