Jurisdiction: civil
Date: 2012-02-12 00:00:00

Позов заявлено 17.08.2011 року , в якому позивач гр. [PERSON] вказав, що 17 жовтня 2010 року на вулиці ім. Леніна селища Біловодськ ( в районі кафе - бара «Городок») мала місце дорожно транспортна пригода, а саме гр. [PERSON], знаходячись у стані алкогольного спяніння , керував автомобілем ВАЗ 21074, який до цього часу зареєстрований за технічним паспортом за померлою до ДТП гр. [PERSON] і має державний номерний знак [NUMBER] , та здійснюючи рух по вулиці ім. Леніна скоїв зіткнення з автомобілем позивача марки «Skoda Oktavia» реєстраційний номер [NUMBER], який перебував на стоянці. Особа, яка надає правову допомогу позивачу гр. [PERSON] зазначив , що по результатам перевірки обставин ДТП було встановлено, що дорожньо - транспортна пригода сталася по вині відповідача та в результаті порушення ним п.2.9 та 12.1 Правил дорожнього руху, за що він був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 130 ч.1, 124 КУпАП за даними матеріалів перевірки, які проведені Біловодським РВУМВС України . За доводами позивача , викладеними в позові, та гр. [PERSON], підтриманими ним в судовому засіданні, вартість ремонту автомобіля позивача складає 19346,54 гривні, втрата товарного вигляду 4401,28 гривень, послуги з оцінки пошкоджень 300 гривень, а загальна сума матеріальних збитків склала 24047,82 гривні, окрім того, моральна шкода від пошкодження автомобіля 3000 гривень, яку позивач аргументує неможливістю тривалий час керувати пошкодженим автомобілем, із за чого доводилося нервувати з причин відсутності коштів на ремонт автомобіля, а винна особа не приймала будь - яких дій щодо компенсації матеріальної шкоди, також в наступному довелося декілька днів проводити на станції технічного обслуговування автомобілів та потім виконувати свою основну роботу в вечірній час та вихідні дні. Окрім того, в протоколі про адміністративне правопорушення було вказано, що відповідач гр. [PERSON] керував транспортним засобом , не маючи для того на той час відповідних документів, а саме довіреності на право керування автомобілем, який належить іншим особам, а саме гр. [PERSON] та [PERSON] після смерті гр. [PERSON]. Окрім того, відповідно постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 27.10.2010 року гр. [PERSON] близько двох годин ночі 17.10.2011 року , перебуваючи у стані алкогольного спяніння, здійснив зіткнення з автомобілем під керуванням гр. [PERSON] марки «Фіат», який в порушення п. 15.9 Правил дорожнього руху в нічний час зупинив керований останнім автомобіль на проїзній частині дороги, але включив аварійну сигналізацію та не встановив знаку аварійної зупинки і своєчасно не забрав свій автомобіль з проїзної частини дороги,тому в результаті зіткнення з зупиненим автомобілем автомобіль марки «Фіат» під керуванням третьої особи розвернуло та викинуло на зустрічну полосу дорожнього руху, а автомобіль ВАЗ 21074 після удару змінив напрямок руху та здійснив зіткнення з автомобілем [NUMBER], який належить позивачу. За клопотаннями особи, яка надає правову допомогу позивачу гр. [PERSON]Н до участі у справі як співвідповідачі були залучені «СК»Оранта Лугань»( а.с. 153,155), МТСБ України ( а.с. 171),гр.[PERSON] та гр. [PERSON]( а.с. 194), а гр. [PERSON] як третя особа у справі, який раніше залучався як співвідповідач за клопотанням представника відповідача гр. [PERSON]О.(а.с. 82, 116). Враховуючи всі добуті під час розгляду справи докази гр. [PERSON] просить суд стягнути заявлені до стягнення суми з відповідачів гр. [PERSON] та [PERSON] як спадкоємців майна, а саме як власників джерела підвищеної небезпеки ВАЗ 21074 , яким керував та здійснив ДТП гр. [PERSON] 17 жовтня 2010 року в селищі Біловодськ, пошкодивши автомобіль позивача у справі з необережності. Відповідач гр. [PERSON] та його представник гр. [PERSON] позовні вимоги не визнали повністю, при цьому вказали, що оскільки гр. [PERSON] застрахував автомобіль за полісом з обовязкового страхування, дія полісу не була припинена на час дорожньо- транспортної пригоди в результаті зіткнення автомобілів , а саме ВАЗ 21074 та «Шкода- Октавія», страхова компанія , яка залучена як співвідповідач у справі, повинна сплатити потерпілому позивачу у справі страхове відшкодування за забезпечений договором страхування транспортний засіб. В судових засіданнях також не визнала позовні вимоги і представник СК «Оранта- Лугань» та відповідач гр. [PERSON], посилаючись в письмових відповідях на адресу позивача або суду про причини невизнання позовних вимог. Жоден із представників МТСБУ в судове засідання не прибув, судом винесена протокольна ухвала про закінчення розгляду справи без участі співвідповідачів, які не прибули в судові засідання, також не прибув в судове засідання третя особа гр. [PERSON], який також надіслав до суду свої заперечення щодо позову, які долучені до матеріалів справи. Представник страхової компанії СК «Оранта Лугань» гр. [PERSON] в судових засіданнях пояснювала, що гр. [PERSON] керував ввіреним гр. [PERSON] автомобілем, не маючи довіреності на керування , яка була обовязковою на час виникнення дорожно - транспортної пригоди, також володілець гр. [PERSON], який застрахував свою обовязкову цивільну відповідальність, не перебував поряд з водієм автомобіля, який вчинив цю пригоду з пошкодженням автомобілів, одним з яких є автомобіль позивача у справі.. За цих обставин страхова компанія не несе будь - якої відповідальності за настання наслідків пошкодження кузова автомобіля позивача, тому вона вважає, що позовні вимоги є безпідставні, тому в задоволенні позову саме до Страхової компанії, інтереси якої вона представляє, необхідно відмовити, таку думку вона має і відносно ступеня відповідальності МТСБУ по відношенню до дорожньо- транспортної пригоди від 17.10.2010 року за участю сторін у справі в особі гр. [PERSON]А та [PERSON] . Відповідач гр. [PERSON] позовні вимоги також не визнав та вказав, що він після того, як його пасинок гр. [PERSON] потрапив в лікарню після ДТП, він приїхав на місце події і бачив гр. [PERSON], який явно перебував у стані алкогольного спяніння, і який також був винуватцем ДТП з огляду на практичний досвід відповідача в керування транспортними засобами. Чому третя особа не несе відповідальності, це він відносить на розсуд суду, але вважає, що в зад ленні позову треба відмовити за їх безпідставністю як заявлених до нього. Вислухавши учасників процесу, оглянувши подані сторонами докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню зі стягненням шкоди з спадкоємців у справі гр. [PERSON] та [PERSON] в дольовому виразі з наступних підстав: За вимогами ст.10,11 ЦПК України суд розглядає справи на засадах змагальності сторін, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 1187 ЦК України ,шкода, завдана внаслідок керування джерелом підвищеної небезпеки , відшкодовується особами, які на відповідній правовій підставі( право власності, інше речове право, тощо ) володіє транспортним засобом, зберігання та утримання якого створює підвищену небезпеку. Особливі правила ст. 1187 ЦК діють тоді, коли автомобіль знаходився в русі, а не тоді , коли автомобіль стояв. Таким чином, субєктом відповідальності згідно ст. 1187 ЦК є володілець обєкта , діяльність з яким створює підвищену небезпеку , під яким слід розуміти особу, що на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання , зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. В даному випадку має місце як юридична, так і матеріальна відповідальність осіб, якими є відповідачі у справі в особі спадкоємців - гр. [PERSON] та [PERSON]. , тому що в даному випадку мало місце передачі управління небезпечним обєктом- джерелом підвищеної небезпеки у вигляді автомобіля одним із спадкоємців третій особі гр. [PERSON] без необхідного юридичного оформлення за вимогами ЦК України, які діяли на час скоєння водієм дорожно - транспортної пригоди, бо в даному випадку суду доведено, що автомобіль, яким керував відповідач гр. [PERSON], не виходив незаконно з володіння його безпосередніх володільців в особі гр. [PERSON] та [PERSON], а сам гр. [PERSON] застрахував тільки безпосередньо свою відповідальність при укладенні договору обовязкового страхування,і разом з водієм при управлінні ним транспортним засобом не знаходився, тому суд вважає, що саме спадкоємці повинні нести особисту майнову та юридичну відповідальність за спричинення шкоди позивачу у справі. . Виходячи з даних постанови про притягнення гр. [PERSON]О до адміністративної відповідальності за ст. 130 ч.1 та 124 КУпАП, відповідач гр. [PERSON] визнаний винним у тому, що в порушення п. 12.1 Правил дорожнього руху ,не обрав безпечну швидкість руху та не врахував дорожню обстановку , щоб мати змогу постійно контролювати рух керованого ним транспортного засобу та мати змогу своєчасно зупинити керований транспортний засіб , в межах видимості дороги, і він скоїв зіткнення з автомобілем «ФІАТ», державний номерний знак [NUMBER] під керуванням гр. [PERSON] , в результаті чого автомобілі отримали технічні механічні ушкодження ( а . с. 43). Суд , оглянувши зміст обох( а.с. 4, 43) постанов, винесених за результатами перевірки зіткнення автомобілів, одна з яких складена в Біловодському РОУМВД 27.10.2010 року по результатам перевірки дорожно - транспортної пригоди ( а. 4) та копія якої надіслана позивачу у справі відповідно даних Біловодського РВУМВС 27.10.2010 року, і яка як позивачем гр. [PERSON] та гр. [PERSON] не була оскаржена, і за якою встановлено, що водій автомобіля [NUMBER] під керуванням гр. [PERSON] зіткнувся в районі кафе - бару «Городок» з автомобілем [NUMBER] під керуванням гр. [PERSON], останній з яких в порушення п. 15.9 Правил дорожнього руху з причин технічної несправності автомобіля в нічний час зупинився в районі перехрестя в забороненій зоні , де мається суцільна лінія розмітки, та стояв на проїзній частині , включивши аварійну сигналізацію, але не виставив знак аварійної сигналізації, та не прийняв дій для того, щоб забрати несправний автомобіль з проїзної частини дороги, тому автомобіль «Фіат» викинуло на зустрічну смугу руху, а автомобіль ВАЗ 21074 під керуванням [PERSON] від удару об цей автомобіль розвернуло та викинуло на припаркований біля кафе «Городок» автомобіль, який належить позивачу марки «Шкода- Октавія» . У справі про відмову в порушення кримінальної справи ( надісланій суду) про спричинення шкоди позивачу від 25.11.2010 року даних про притягнення гр. [PERSON] до адміністративної відповідальності стосовно нього після зіткнення та пошкодження автомобілів під керуванням [PERSON] та автомобіля «Фіат» в матеріалах справи не має, як не має інших даних щодо втомобіля позивача у постанові про порушення Правил дорожнього руху відповідачем [PERSON] , окрім порушення ним п.. 2.9 ПДР ( за викладеними в постанові про відмову в порушенні кримінальної справи) , але не має і даних про притягнення гр. [PERSON] до адміністративної відповідальності за п. 15.9 Правил дорожнього руху. За наданими позивачем та відповідачами доказами та запереченнями суд вбачає причинний звязок між діями відповідача щодо спричинення технічних ушкоджень автомобілю позивача з вини відповідача гр. [PERSON], який не помітив перешкоди у вигляді нерухомого автомобіля «Фіат», та який виник як перешкода на шляху водія [PERSON], незалежно від того, чи встиг забрати свій автомобіль гр. [PERSON] з проїзджої частини дороги, чи ні, бо водій повинен рухатися так, щоб у випадку виникнення будь-яких перешкод, які бувають під час руху, мав змогу обрати таку швидкість руху, яка б дозволила йому або зупинити автомобіль, або здійснити маневр, за яким він повинен був оминути таку перешкоду, навіть, якщо цією перешкодою є інший, в тому числі і нерухомий автомобіль. Але, на думку суду цивільно правову відповідальність за спричинену гр. [PERSON] шкоду повинні нести гр. [PERSON] та [PERSON] тільки в дольовому порядку як законні володільці належного саме їм і керованого гр. [PERSON] транспортного засобу.. Судом встановлено, що залучені до участі у справі гр. [PERSON] та його сестра гр. [PERSON] мають право на спадщину за законом після смерті матері гр. [PERSON], бо вказана як відповідач спадкоємець померла 01 січня 2006 року( а.с. 62,68), в тому числі і на автомобіль марки ВАЗ 21074 державний номерний знак 253978АХ, яким керував гр. [PERSON] без передбаченої на час скоєння ДТП довіреності, та цивільно -правова відповідальність якого в собі водія гр. [PERSON] не була застрахованою. Суд, виходячи з того, що гр. [PERSON] дозволив йому( [PERSON]О.) керувати транспортним засобом як особі, яка не тільки не мала довіреності, але й не застрахувала особисто свою цивільно - правову відповідальність в обовязковому порядку. Саме право спадкоємців на утримання, догляд , вчинення інших юридичних чи фактичних дій щодо спадкового майна випливає з ст. 1285 ЦК України, бо незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцям з часу відкриття спадщини, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємців на право на спадщину (ч.5 ст. 1268, ч.3 ст. 1296 ЦК). Таким чином, спадкоємець гр. [PERSON] мав право застрахувати свою страхову відповідальність за раніше належним його матері гр. [PERSON] автомобіль від свого імені, але керування автомобілем гр. [PERSON] він вважав правомірним без видачі йому довіреності, і ніяких заяв про вибуття автомобіля з його власності він до правоохоронних органів не подавав. Зміна закону на час розгляду справи законодавчо не виключає відповідальності за відшкодування спричиненої шкоди від ДТП за особу , яка мала не всі необхідні документи на правомірне керування автомобілем на час настання наслідків від ДТП як шкоди за технічні ушкодження автомобіля, таким чином, саме гр. [PERSON] отримав автомобіль для керування з усного дозволу гр. [PERSON] , але без довіреності від його імені, яка була обовязковою на час виникнення ДТП, і поряд з водієм не було особи, яка застрахувала обовязкову відповідальність, тому суд приходить до висновку, що в даному випадку відповідач - страхова компанія «Оранта Лугансь» не повинна нести матеріальну відповідальність за наслідками пошкодження автомобіля позивача, в тому числі це не стосується і третьої особи - гр. [PERSON] , бо даних про те, що керований третьою особою гр. [PERSON] автомобіль здійснював рух під час зіткнення з ВАЗ 210754 , в суді не встановлено . Суд виходить з того, що вирішуючи позов про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, в даному випадку підлягає застосуванню саме ст. 1187 ЦК України, бо сам по собі факт не притягнення гр. [PERSON] до адміністративної відповідальності за спричинення шкоди майну позивача гр. [PERSON] у вигляді механічних пошкоджень його автомобілю при наїзді гр. [PERSON] на автомобіль [PERSON] , що надалі спричинило відкидання автомобіля ВАЗ 21074 на припаркований неподалік автомобіль гр. [PERSON] , і який знаходився на стоянці, не може бути підставою для звільнення спадкоємців , яким має належати автомобіль як спадщина , від цивільної відповідальності. Суд критично оцінює позицію відповідачів гр. [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] щодо не встановлення причинного звязку між діями гр. [PERSON] та нанесенням технічних пошкоджень автомобілю, який належить гр. [PERSON], переводячи обсяг відповідальності на водія [PERSON]. Як встановлено при розгляді справи, автомобіль гр. [PERSON] знаходився на своїй стороні руху після вимушеної аварійної зупинки, а наїзд водія [PERSON] на на нерухомий автомобіль під управлінням [PERSON] в результаті непередбачуваної аварійної зупинки спричинив дорожно- транспортну пригоду саме за рахунок руху автомобіля, керованого співввідповідачем у справі в особі гр. [PERSON] , і вже якого потім не прогнозовано відкинутого в зворотному напрямку на автомобіль позивача гр. [PERSON]. На думку суду, в даному випадку автомобіль під управлінням третьої особи гр. [PERSON] був тією перепоною, за наявності якої водій гр. [PERSON] повинен був діяти відповідно до вимог правил дорожнього руху і передбачити таку швидкість руху, яка б змогла уникнути дорожно- транспортної пригоди, але він цього не зробив, тому після зіткнення з нерухомим обєктом на своїй полосі під керуванням гр. [PERSON] та відкиданні автомобіля в іншу сторону, саме керований [PERSON] автомобіль спричинив шкоду іншому транспортному засобу, який знаходився на стоянці. В даному випадку суд виходить з того, що страхова компанія , в якій гр. [PERSON] застрахував відповідальність , станом на час виникнення ДТП не повинна нести цивільно- правову відповідальність з причин відсутності на той час для цього законних підстав,також не вбачається підстав і для стягнення шкоди з МТСБУ, а саме з причин відсутності у гр. [PERSON] доручення на керування транспортним засобом за відсутності поряд з ним і страхувальника в особі гр. [PERSON].,бо відповідно до ст. 1194 ЦК України тільки особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, має право розраховувати на страхове відшкодування завданої нею шкоди внаслідок ДТП. Учасниками процесу в цілому не оспорюється розмір шкоди, спричиненої позивачу у справі від ДТП за 17.10.2010 року , тому з відповідачів підлягають стягненню сума матеріальної 24047,82 гривень та моральної шкоди в розмірі 3000 гривень як достатньої для її відшкодування, також всі судові витрати у справі. За таких обставин суд приходить до висновку, що інші відповідачі у справі не можуть нести відповідальності, крім тих, які визнані судом як особи, які повинні нести повну матеріальну і юридичну відповідальність. Суд приходить до висновку, що стягненню з відповідачів підлягають витрати стосовно судових витрат у вигляді судового збору на користь позивача та витрати держави на виклик відповідача гр. [PERSON], інші витрати стягненню не підлягають, бо висновок спеціаліста з оціночної діяльності не є витратами на проведення судової експертизи у справі. На основі викладеного,

Outcome: partial