Jurisdiction: civil
Date: 2011-08-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Клінічного санаторію «Перемога» Міністерства праці та соціальної політики України, третя особа [PERSON], про визнання наказу про звільнення незаконним та про поновлення на роботі, та просить суд визнати наказ директора Клінічного санаторію «Перемога» Міністерства праці та соціальної політики №50 від 14 березня 2011 року про його звільнення з роботи незаконним та поновити його на роботі на посаді першого заступника директора клінічного санаторію «Перемога», а також допустити негайне виконання рішення. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, пояснила, що [PERSON] був прийнятий на роботу на посаду першого заступника директора Клінічного санаторію «Перемога» Міністерства праці та соціальної політики України наказом № 6 від 11 січня 2011 року. Позивач усі доручення керівництва виконував сумлінно. Однак, незабаром після оформлення на роботу, він став відчувати упереджене ставлення до себе з боку директора Клінічного санаторію «Перемога» [PERSON] 14.02.2011 року директором Клінічного санаторію «Перемога» було доручено позивачу опрацювати та до 18.02.2011 року внести пропозиції на виконання доручення Міністерства праці та соціальної політики України № 1123/0/14-11/19 від 03.02.2011р. про розробку та подання конкретних пропозицій з питань санаторно-курортного лікування для подальшого внесення до законопроекту щодо Національного плану дій щодо реалізації Конвенції про права інвалідів та розвитку системи реабілітації. Доручення Міністерства мало бути виконане до 15 березня 2011 року. Оскільки вказані пропозиції потребували уточнень, протягом лютого та березня 2011 року позивач за розпорядженням та дорученням директора Клінічного санаторію «Перемога» [PERSON] працював над розробкою та узгодженням із Міністерством праці та соціальної політики України положень Національного плану дій по виконанню міжнародної Конвенції про права інвалідів, яка була ратифікована Україною 16.12.2009р. Наразі, 07.03.2011р., 10.03.2011р. та 11.03.2011р. [PERSON] також виконував доручення директора санаторію [PERSON] з цього питання у Міністерстві праці та соціальної політики України. 14 березня 2011 року позивач явився на роботу до КС «Перемога», щоб подати директору санаторію [PERSON] доповідну про хід виконання доручення Міністерства праці та соціальної політики України № 1123/0/14-11/19 від 03.02.2011р. та повідомити про те, що з 14.03.2011р. він перебуватиме на лікарняному. З 14 березня 2011 року по 30 березня 2011 року позивач перебував на лікарняному із домашнім режимом лікування. 31 березня позивач був госпіталізований до Національного Наукового Центру «Інститут кардіології імені академіка М.Д.Стражеска, де перебував на лікуванні по 14 квітня 2011 року. 04.04.2011р. позивач направив на адресу відповідача листок непрацездатності АБС № 705054 разом із відповідною заявою на ім'я директора санаторію [PERSON] про нарахування допомоги у зв'язку із тимчасовою непрацездатністю. 15 квітня 2011 року позивач, який продовжував хворіти, явився до Клінічного санаторію «Перемога», з метою передати до бухгалтерії для оплати листок непрацездатності АБР № 614874. Однак, його повідомили про те, що він наказом №50 від 14 березня 2011 року звільнений за прогули, нібито скоєні ним 07.03.2011р., 10.03.2011р., 11.03.2011р., вручили йому копію наказу про звільнення, трудову книжку із записом про звільнення, а також лист №154 від 06 квітня 2011 року, який містить інформацію про повернення листка непрацездатності та необхідність з'явитися до відділу кадрів санаторію для отримання повного розрахунку та трудової книжки. До вказаного листа додано копію наказу про звільнення. Зазначений лист від 06.04.2011 року позивачем не був отриманий, оскільки [PERSON] з 31.03.2011р. по 14.04.2011р. перебував на стаціонарному лікуванні у ННЦ «Інститут кардіології ім. академіка М.Д.Стражеска». Позивач вважає його звільнення за прогули незаконним, оскільки не скоював прогулів, а тому вважає, що повинен бути поновлений на роботі на посаді першого заступника директора санаторію «Перемога». Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, просив у позові відмовити з підстав, викладених у письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи, пояснив, що [PERSON] був прийнятий на роботу на посаду першого заступника директора клінічного санаторію «Перемога» з 11.01.2011 року. 07 березня 2011 року, 10 березня 2011 року та 11 березня 2011 року скоїв прогули, про що були складені акти, та був звільнений з роботи наказом №50 від 14 березня 2011 року за прогули, відмовився ознайомитися під розписку з наказом про звільнення, про що також був складений акт. [PERSON], третя особа у справі, директор Клінічного санаторію «Перемога» Міністерства праці та соціальної політики України, у судовому засіданні проти позову заперечував, пояснив, що до січня 2011 року у санаторії не було посади першого заступника; цю посаду ввели за ініціативою Міністерства праці та соціальної політики України, яке нав'язало йому на цю посаду саме [PERSON]; позивач був чужою людиною у санаторії, а тому [PERSON], який бажав працювати лише зі своїми людьми, присутність у санаторії [PERSON] заважала; він прагнув позбутися позивача, а тому 07.03.2011р., 10.03.2011р. та 11.03.2011р., як тільки позивач залишив територію санаторію, [PERSON] розпорядився скласти акти про прогули, і першого ж робочого дня звільнив позивача з роботи за прогули; третя особа [PERSON] заперечував, що позивач виконував доручення по роботі 07.03.2011р., 10.03.2011р. та 11.03.2011р.; вважає, що поступив правильно, звільнивши позивача з роботи під час тимчасової непрацездатності. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, третьої особи, заслухавши покази позивача [PERSON], допитаного в якості свідка за його згодою, відповідно до ст.62 ЦПК України, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач у справі [PERSON] був прийнятий на роботу на посаду першого заступника директора Клінічного санаторію «Перемога» Міністерства праці та соціальної політики України наказом № 6 від 11 січня 2011 року. Як вбачається із матеріалів справи, 14.02.2011 року третьою особою у справі - директором Клінічного санаторію «Перемога» [PERSON] було доручено позивачу опрацювати та до 18.02.2011 року внести пропозиції на виконання доручення Міністерства праці та соціальної політики України № 1123/0/14-11/19 від 03.02.2011р. про розробку та подання конкретних пропозицій з питань санаторно-курортного лікування для подальшого внесення до законопроекту щодо Національного плану дій щодо реалізації Конвенції про права інвалідів та розвитку системи реабілітації. Доручення Міністерства мало бути виконане до 15 березня 2011 року. Оскільки вказані пропозиції потребували уточнень, протягом лютого та березня 2011 року позивач за розпорядженням та дорученням директора Клінічного санаторію «Перемога» [PERSON] працював над розробкою та узгодженням із Міністерством праці та соціальної політики України положень Національного плану дій по виконанню міжнародної Конвенції про права інвалідів, яка була ратифікована Україною 16.12.2009р. Наразі, 07.03.2011р., 10.03.2011р. та 11.03.2011р. [PERSON] також виконував доручення директора санаторію [PERSON] з цього питання у Міністерстві праці та соціальної політики України. Вказані обставини підтверджуються, крім того, показами позивача, допитаного в якості свідка, та показами свідка [PERSON], колишнього керівника відділу державних підприємств та установ Міністерства праці та соціальної політики України, який підтвердив, що позивач дійсно займався розробкою та узгодженням конкретних пропозицій з питань санаторно-курортного лікування для подальшого внесення до законопроекту щодо Національного плану дій щодо реалізації Конвенції про права інвалідів та розвитку системи реабілітації, та зокрема 07.03.2011р., 10.03.2011р. та 11.03.2011р. також перебував у міністерстві з тих же питань; сам директор санаторію [PERSON] вказаними питаннями взагалі не займався. Тому суд приходить до висновку та вважає встановленим, що позивач був відсутній у приміщенні Клінічного санаторію «Перемога» 07.03.2011р., 10.03.2011р. та 11.03.2010р. у зв'язку із виконанням розпорядження та доручення директора санаторію [PERSON], і не скоїв прогулів. Суд критично оцінює пояснення третьої особи [PERSON] та представника відповідача в частині пояснень щодо виконання доручення Міністерства праці та соціальної політики України, оскільки вони спростовуються письмовими доказами, зокрема, листом Міністерства праці та соціальної політики України № 1123/0/14-11/19 від 03.02.2011р. із письмовою вказівкою [PERSON] від 14.02.2011р. позивачу; пропозиціями Клінічного санаторія «Перемога» із візами керівників структурних підрозділів міністерства [PERSON] - від 07.03.2011р., [PERSON] - від 10.03.2011р. та [PERSON] - від 11.03.2011р., а також показами свідків [PERSON] та [PERSON] 14 березня 2011 року позивач явився на роботу до КС «Перемога», щоб подати директору санаторію [PERSON] доповідну про хід виконання доручення Міністерства праці та соціальної політики України № 1123/0114-11/19 від 03.02.2011р. та повідомити про те, що з 14.03.2011р. він перебуватиме на лікарняному. З 14 березня 2011 року по 30 березня 2011 року позивач перебував на лікарняному із домашнім режимом лікування. 31 березня позивач був госпіталізований до Національного Наукового Центру «Інститут кардіології імені академіка М.Д.Стражеска, де перебував на лікуванні по 14 квітня 2011 року. 04.04.2011р. позивач направив на адресу відповідача цінним листом з описом вкладення листок непрацездатності АБС № 705054 разом із відповідною заявою на ім'я директора санаторію [PERSON] про нарахування допомоги у зв'язку із тимчасовою непрацездатністю, які були отримані відповідачем 05.04.2011р. 06.04.2011р. відповідач направив [PERSON] лист №154, який містить інформацію про повернення листка непрацездатності у зв'язку із звільненням та про необхідність з'явитися до відділу кадрів санаторію для отримання повного розрахунку та трудової книжки. До вказаного листа додано копію наказу про звільнення . Зазначений лист від 06.04.2011 року позивачем не був отриманий, оскільки [PERSON] з 31.03.2011р. по 14.04.2011р. перебував на стаціонарному лікуванні у ННЦ «Інститут кардіології ім. академіка М.Д.Стражеска». 15 квітня 2011 року позивач явився до Клінічного санаторію «Перемога» з метою передати до бухгалтерії для оплати листок непрацездатності АБР № 614874. Однак, був повідомлений про те, що він наказом №50 від 14 березня 2011 року звільнений за прогули, нібито скоєні ним 07.03.2011р., 10.03.2011р., 11.03.2011р., вручили йому копію наказу про звільнення, трудову книжку із записом про звільнення, а також лист №154 від 06 квітня 2011 року. Щодо обставин звільнення позивача, то суд оцінює критично покази свідків [PERSON] та [PERSON] про те, що позивач був повідомлений про його звільнення за прогули 14.03.2011р. та відмовився ознайомитися із наказом про звільнення під розписку, оскільки вказані особи є працівниками Клінічного санаторію «Перемога», та по службі вони є особами безпосередньо підпорядкованими третій особі у справі - директору санаторію [PERSON], тобто особі, зацікавленій у вирішенні справи, та давали суперечливі покази щодо подій 14.03.2011р. Відповідно до ч.3 статті 40 Кодексу законів про працю України, не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, зокрема в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті). Відповідач був повідомлений позивачем про хворобу та про те, що він з 14.03.2011р. перебуває на лікарняному. Таким чином, звільняючи позивача у період його тимчасової непрацездатності, директор Клінічного санаторію «Перемога» [PERSON] грубо порушив вимоги трудового законодавства України та видав завідомо незаконний наказ № 50 від 14.03.2011 року про звільнення [PERSON] за п.4.ст.40 КЗпПУ. Тому суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог. Згідно з ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які зона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до Клінічного санаторію «Перемога» Міністерства праці та соціальної політики України, третя особа [PERSON], про визнання наказу про звільнення незаконним та про поновлення на роботі підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч.5 ст.235 КЗпП України, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, підлягає негайному виконанню. Згідно з положеннями п.4 ч.1 ст.367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника. На підставі викладеного,

Outcome: approved