Jurisdiction: civil
Date: 2012-01-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Сватівської районної державної адміністрації, відділу Державного комітету України із земельних ресурсів у Сватівському районі Луганської області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання права власності на земельну ділянку та суду пояснив, що [PERSON] написав при житті заповіт на земельний сертифікат. Він користується земельною ділянкою з 1999 року. Договір з [PERSON] був усний про користування земельним паєм. Землю він не орендував, йому [PERSON] заповідав право на сертифікат на право на земельну ділянку (пай) серії ЛГ № 0083655, державний акт на право приватної власності отримував він. Маючи намір оформити спадкові права на земельну ділянку, звернувся до нотаріуса, однак йому було відмовлено у звязку з тим, що заповіт складено на сертифікат, а ще при житті спадкодавця на його імя був виданий державний акт на право приватної власності на землю серії ЛГ № [NUMBER] від 24 березня 1999 року. В уточнених позовних вимогах, оскільки при видачі державного акту на право приватної власності на землю була допущена помилка, а саме: прізвище вказано Довбнічзамість [PERSON], по батькові Григоровичзамість Григорійович, просить суд встановити факт належності правовстановлюючого документу державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЛГ № [NUMBER] від 24 березня 1999 року, виданого на підставі розпорядження голови Сватівської райдержадміністрації № 120 від 23.03.1999 року на імя [PERSON], належить [PERSON], який помер 12 грудня 2000 року та визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 7,84 гектарів, отриману на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛГ № [NUMBER] від 24 березня 1999 року в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], який помер 12 грудня 2000 року. Представник позивача підтримав позовні вимоги. Представники відповідачів - Сватівської районної державної адміністрації Луганської області, відділу Державного комітету України із земельних ресурсів у Сватівському районі Луганської області позов не визнали з тих підстав, що в них є сумніви щодо особи, яка заповіла землю, оскільки державний акт на право приватної власності на землю видано на імя [PERSON], що не збігається з прізвищем, вказаним у заповіті - [PERSON] і позивач не довів свої вимоги в порядку встановленому законом. Допитані в судовому засіданні свідки суду пояснили: [PERSON], що він знав [PERSON], працювали у відділенні № 2 разом. Коли почалася реорганізація, розпайовка, [PERSON] отримував земельний пай. Вони з [PERSON] спілкувались, про земельний він нічого не розповідав. Про заповіт на [PERSON] йому відомо. Він був [PERSON] так його називали. На українській мові - [PERSON]. До смерті [PERSON] проживав [INFO]. При розпаюванні він був членом КСП, сертифікат [PERSON] видавали. Як він розпорядився сертифікатом йому невідомо. Про заповіт відомо зі слів [PERSON] після смерті [PERSON] Знає, що [PERSON] отримував акт на землю. Самого заповіту не бачив, не може сказати, яке прізвище там вказано. Разом з [PERSON] працювали майже 10 років. [PERSON], що він знав [PERSON], працювали в КСП Дружбаразом. Потім була розпайовка земель. [PERSON] отримав землю, складав заповіт на [PERSON] Сам заповіт був. З [PERSON] він в дружніх відносинах, допомагає йому в полі. З [PERSON] він був у нормальних відносинах, працювали разом. Землю [PERSON] видавали при розпаюванні, отримував він сертифікат на землю. Сам сертифікат бачив у [PERSON] до смерті [PERSON] [PERSON] проживав на вул..Говорова м.Сватове з 1975 року. [PERSON], що з [PERSON] працював в КСП Дружбаз 1975 року, знав його в процесі роботи. [PERSON] отримував сертифікат, тоді всі отримували. Державний акт на землю напевно отримував. Відомо, що він [PERSON] передав землю [PERSON], він мав проблеми з правописом прізвища. Особисто він не бачив сертифікат, заповіт та державний акт також не бачив. Але він знає, що [PERSON] отримував і сертифікат, і державний акт. Тоді всі отримували. Скільки землі отримав [PERSON] він не знає. [PERSON] проживав в м.Сватове або на вул..Гоголя або на вул.. Говорова. Коли помер невідомо. [PERSON], що [PERSON] працював з ним в КСП Дружбав період часу до 1996 року. Коли почали ділити землю 303 чоловіка вийшли з КСП. [PERSON] тоді сказав, що буде виходити з КСП. Свою землю віддасть [PERSON] Про заповіт нічого не знає. [PERSON] отримував сертифікат на землю. Всім видавали сертифікати. Були збори, всіх викликали і роздавали. Особисто він не бачив, як [PERSON] видавали сертифікат. Заповіт, сертифікат, державний акт на право приватної власності на землю не бачив. З [PERSON] в дружніх стосунках. Про те, що [PERSON] отримував державний акт він не знав. Проживав [PERSON] на вул..Говорова. [PERSON], що вони оформляли пай і батька, і [PERSON] Сертифікати отримував. [PERSON] написав на нього заповіт. Вони були далекими родичами. Потім отримав сертифікат, згідно якого видавався державний акт. Коли отримали державний акт, там було неправильне прізвище. Коли [PERSON] помер, він хотів переоформити. При житті [PERSON] давав йому частку врожаю. Досі користується землею, треба оформити. Говорив [PERSON], що в сертифікаті помилка, яку він замітив ще при житті [PERSON]. Однак він значення цьому не придавав. Цю землю він обробляє з самого початку згідно заповіту [PERSON], при його житті також обробляв. Вони укладали угоду, що він віддає [PERSON] частку врожаю. Зараз цей договір викинув. Суд, вислухавши сторони, дослідивши в судовому засіданні надані сторонами докази, оцінивши їх у сукупності, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, всебічно зясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги [PERSON] встановити факт належності державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛГ № [NUMBER] від 24 березня 1999 року, виданого на підставі розпорядження голови Сватівської районної державної адміністрації №120 від 23 березня 1999 року на імя [PERSON], [PERSON], який помер 12 грудня 2000 року. Так суд вважає, що в прізвищі та по батькові у державному акті на право власності на земельну частку (пай) серії ЛГ № [NUMBER] від 24 березня 1999 року, виданого на підставі розпорядження голови Сватівської районної державної адміністрації №120 від 23 березня 1999 року на імя [PERSON] допущена помилка, оскільки у заповіті, свідоцтві про смерть, витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть ( а.с. № 8;9; 88-89) вказано прізвище та по батькові [PERSON], що також підтверджують свідки за ознаками постійного місця проживання та роботи [PERSON] В іншій частині позовних вимог [PERSON] нележить відмовити за безпідставністю. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ч.1 ст.317 ЦК України вказує, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Ст. 392 ЦК України передбачає, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Ст. 1218 ЦК України включає до складу спадщини усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Якщо заповідач розподілив між спадкоємцями у заповіті лише свої права, до спадкоємців, яких він призначив, переходить та частина його обов'язків, що є пропорційною до одержаних ними прав. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. [PERSON] в розумінні ст.ст. 316 та 317 ЦК України не є власником земельної ділянки (паю) яка належала при житті [PERSON], оскільки право володіння і користування майном земельною ділянкою не породжує права власності. Тому позивач невправі ставити питання про захист своїх прав в порядку ст. 392 ЦК України. Посилання позивача на заповіт, а.с. № 8, також безпідставні, оскільки [PERSON] заповідав [PERSON] належний йому на праві власності сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЛГ №0083655 як такий, а не право на земельну частку (пай) розміром 7.84 га., право на яку належало йому на підставі вказаного сертифіката. В подальшому [PERSON] отримав державний акт на право власності на земельну ділянку розміром 7.84 га.серії ЛГ № [NUMBER] від 24 березня 1999 року і не змінив заповіт від 11.02.1999 року. На підставі викладеного

Outcome: partial