Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-14 00:00:00

[PERSON] звернулась до Люботинського міського суду Харківської області з позовною заявою до [PERSON], Люботинської міської ради Харківської області, [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди в порядку спадкування за заповітом та встановлення факту родинних відносин. В обґрунтуванні своїх позовних вимог [PERSON] зазначила, що житловий будинок, розташований в м. Люботині по вул. Мельничній № 12, належить, в цілому, [PERSON], на підставі рішення народного суду Харківського району від 26 грудня 1962 року. В 1990 році до будинку зроблена прибудова літ. «А1-1», яка прийнята в експлуатацію, але в бюро не зареєстрована, що підтверджується довідкою Люботинського бюро технічної інвентаризації від 15 квітня 2011 року. [PERSON] померла 16 вересня 1982 року. Спадщину після смерті [PERSON] прийняла її дочка [PERSON], мати чоловіка позивачки, яка в будинку постійно мешкала та була зареєстрована за зазначеною адресою. Друга донька спадкодавиці [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON]) [PERSON] від прийняття спадщини відмовилась. [PERSON] померла 10 січня 1995 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Під час життя [PERSON] все своє майно заповідала позивачці, [PERSON]. Заповіт посвідчений 12 квітня 1994 року державним нотаріусом Другої державної нотаріальної контори Харківського району. Спадщину після смерті [PERSON] позивачка прийняла, оскільки постійно мешкаю та зареєстрована за зазначеною адресою, але оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі позивачка не має можливості в звязку з тим, що не збереглося свідоцтво про реєстрацію шлюбу матері чоловіка позивачки - [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON]) [PERSON] з [PERSON]. Позивачка не може підтвердити родинні звязки між матірю [PERSON] та дочкою [PERSON]. Тому з даним позовом вона змушена звернутися до суду. Відповідач по справі, [PERSON], чоловік, з яким вона знаходиться в зареєстрованому шлюбі з 04 липня 1981 року, не заперечує проти оформлення права власності на весь будинок на імя позивачки. У звязку з наведеним позивач просить позов задовольнити та встановити факт родинних відносин, а саме: що [PERSON] є донькою [PERSON], визнати за позивачкою, [PERSON], право власності на житловий будинок з прибудовою літ. «А-1», господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: м. Люботин, вул. Мельнична, 12. В судовому засідання позивачка [PERSON] свої позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову не заперечував. Відповідачка [PERSON] про час і місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, в судове засідання не зявилась, направила до суду заяву, в якій зазначила, що проти задоволення позову не заперечує, просила розглядати справу без її участі. Від відповідача - Люботинської міської ради Харківської області на адресу Люботинського міського суду надійшов лист, в якому зазначено, що проти задоволення позову не заперечують, з позовами згодні повністю, просили розглядати справу у відсутності їх представника. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити у відсутності відповідачів по справі, які були належним чином та своєчасно повідомлені про час і місце розгляду справи та висловили свою думку щодо вирішення спору. Суд, вислухавши пояснення позивачки, відповідача - [PERSON], допитавши свідка та дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню в повному обсязі виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти, що не оспорюються сторонами по справі, та підтверджуються наявними у справі доказами, та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з довідки Люботинського бюро технічної інвентаризації № 945 від 15 квітня 2011 року (а.с.8) житловий будинок, розташований в м. Люботині по вул. Мельничній № 12, належить, в цілому, [PERSON], на підставі рішення народного суду Харківського району від 26 грудня 1962 року, зареєстрованого в Люботинському бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі 62, реєстровий № 8552 (а.с.9). [PERSON] померла 16 вересня 1982 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть ІІ-ВЛ № 423701, виданим Люботинською міською радою на підставі актового запису № 379 від 04 жовтня 1982 року (а.с.21). Враховуючи, що [PERSON] померла 16 вересня 1982 року, тобто в період дії Цивільного кодексу України 1963 року, суд вважає за доцільне керуватися нормами ЦК України в редакції 1963 року, так як відповідно до п.4 Перехідних положень ЦК України в редакції 2003 року, Цивільний кодекс України 2003 року застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Відносно цивільних правовідносин, які виникли до вступу в силу Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, його положення застосовуються до тих прав і обовязків, які виникли та продовжують існувати після вступу його в силу. В звязку з тим, що вказані правовідносини виникли та продовжували існувати до 01.01.2004 року, тобто до вступу в силу Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, суд вважає за необхідне застосувати до правовідносин між сторонами по справі правові норми, передбачені Цивільним кодексом України в редакції 1963 року. Відповідно до ст. 529 ЦК України при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є діти, дружина, батьки померлого. Спадкоємцями на відкриту після смерті [PERSON] спадщину є її діти: [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON]) [PERSON] та [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON]) [PERSON]. [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини, про що свідчить її заява від 05 травня 1994 року, посвідчена нотаріусом Десятої Харківської державної нотаріальної контори [PERSON] реєстровий № 2-4114 (а.с.42). Свідоцтво про реєстрацію шлюбу [PERSON] з [PERSON] не збереглося, тобто відсутні документи, які підтверджують, що [PERSON], яка є донькою спадкодавиці [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження ЯЩ № 239952 (а.с.23), при реєстрації шлюбу змінила прізвище на «Дорошенко». З вказаного вбачається, що неможливо документально підтвердити факт родинних відносин між [PERSON] та спадкодавицею [PERSON]. В судовому засіданні свідок [PERSON], яка не є родичем позивачки, не зацікавлена у результаті вирішення спору, підтвердила, що [PERSON], [INFO], уродженка м. Люботин, Харківської області, є донькою [PERSON], померлої, 16 вересня 1982 року. Враховуючи пояснення свідка, [PERSON], та аналізуючи вказані вище докази, суд вважає встановленим той факт, що [PERSON], [INFO], уродженка м. Люботин, Харківської області, є донькою [PERSON], померлої, 16 вересня 1982 року. Встановлений в суді факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] має для позивачки юридичні наслідки для оформлення права власності в порядку спадкування. Згідно з вимогами ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року) спадкоємець, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він на протязі шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Як вбачається з відповіді Харківського обласного державного нотаріального архіву від 30 травня 2011 року № 1445-01/21 після смерті [PERSON], яка померла 16 вересня 1982 року, до Другої державної нотаріальної контори Харківського району заяви про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини до нотаріальної контори не надходили, спадкова справа не заводилась, свідоцтво про право на спадщину не видавалися (а.с.63). Спадкоємицею, яка в шестимісячний термін прийняла спадщину після смерті [PERSON] є її донька [PERSON], оскільки вона мешкала в спірному будинку, що підтверджується будинковою книгою (а.с.27-39), доглядала за ним та надвірними будівлями, тобто протягом шести місяців вступила в управління спадковим майном. В 1990 році до будинку зроблена прибудова літ. «А1-1», яка прийнята в експлуатацію, що підтверджує акт про закінчення будівництва та прийняття в експлуатацію прибудови літ. «А-1» (а.с.10), затверджений рішенням виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області від 16 лютого 1996 року № 213 (а.с.13) та рішення виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області від 12 квітня 1994 року № 625 про оформлення самовільно побудованої прибудови по вул. Мельнічна, 12 (а.с.11). В Люботинському бюро технічної інвентаризації зазначена прибудова не зареєстрована, що підтверджується довідкою Люботинського бюро технічної інвентаризації від 15 квітня 2011 року (а.с.8). [PERSON] померла 10 січня 1995 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть І-ВЛ № 011996, виданим Люботинським міським відділом РАГСу на підставі актового запису № 13 від 10 січня 1995 року (а.с.22). Враховуючи, що [PERSON] померла 10 січня 1995 року, тобто в період дії Цивільного кодексу України 1963 року, суд вважає за доцільне керуватися нормами ЦК України в редакції 1963 року, так як відповідно до п.4 Перехідних положень ЦК України в редакції 2003 року, Цивільний кодекс України 2003 року застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Відносно цивільних правовідносин, які виникли до вступу в силу Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, його положення застосовуються до тих прав і обовязків, які виникли та продовжують існувати після вступу його в силу. В звязку з тим, що вказані правовідносини виникли та продовжували існувати до 01.01.2004 року, тобто до вступу в силу Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, суд вважає за необхідне застосувати до правовідносин між сторонами по справі правові норми, передбачені Цивільним кодексом України в редакції 1963 року. На підставі ст. 534 ЦК України (в редакції 1963 року) кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом. За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 12 квітня 1994 року нотаріусом Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області за реєстром № 1054. Із змісту зазначеного заповіту вбачається, що заповідач заповідає все належне йому майно в позивачці [PERSON] (а.с.66). Згідно з вимогами ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року) спадкоємець, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він на протязі шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Як вбачається з відповіді Харківського обласного державного нотаріального архіву від 30 травня 2011 року № 1446-01/21 після смерті [PERSON] заяви про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини до нотаріальної контори не надходили, спадкова справа не заводилась, свідоцтво про право на спадщину не видавалися (а.с.65). Позивачка [PERSON] в шестимісячний термін після смерті [PERSON] прийняла спадщину, оскільки вона мешкала в спірному будинку, що підтверджується будинковою книгою (а.с.27-39), доглядала за ним та надвірними будівлями, тобто протягом шести місяців вступила в управління спадковим майном. На підставі аналізу зібраних по справі доказів, суд вважає за необхідне: ·встановити юридичний факт: а саме, що [PERSON], [INFO], уродженка м. Люботин, Харківської області, є донькою [PERSON], померлої, 16 вересня 1982 року. ·визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок з прибудовою літ. «А-1», господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою м. Люботин, вул. Мельнична, 12, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої 10 січня 1995 року. Судові витрати з позивачки судом не стягуються, оскільки вона сплатила державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в повному обсязі при звернені з позовом до суду.

Outcome: approved