Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що 23.03.2007 р. він позичив відповідачеві за цим позовом, його знайомому, грошову суму в розмірі 6 500 доларів США, яку позичальник зобовязався повернути до 04.10.2008 р., надавши на підтвердження укладеного договору розписку; також між сторонами за цим позовом 23.03.2007 р. було укладено ще один договір позики, який було нотаріально посвідчено та за яким [PERSON] отримав від [PERSON] у борг 25 250 грн., та за яким відповідач зобовязався повернути отримані грошові кошти в строк до 03 квітня 2008 року. Як зазначається позивачем при зверненні до суду, після 03.04.2008 р. він неодноразово звертався до відповідача із прохання повернути борг, утім, відповідач казав, що в нього не має грошей, на протязі 2009 року ухилявся від зустрічей, змінив номер телефону, а на початку 2010 року заявив, що повертати гроші не буде. Посилаючись у позові на те, що відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, та на те, що за несвоєчасне виконання грошового зобовязання відповідач повинен сплатити інфляційну суму та 3% річних, у позові й заявлено вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача за договором позики від 23.03.2007 р.: 25 250 грн. сума основного боргу, проценти за договором позики 9 468,29 грн., інфляційна сума 8 534, 50 грн., 3% річних від простроченої суми 2 201,94 грн., а всього 45 454,23 грн. Що стосується договору позики від 23.03.2007 р., за яким відповідач отримав у борг 6 500 доларів США, то позивач просив стягнути на його користь з відповідача 6 500 доларів США, що станом на 18.02.2011 р. за курсом НБУ складає (6 500 х 7,9417) 51 621,05 грн., 3% річних, що складають за період з 04.10.2008 р. по 28.02.2011 р. (878 днів) - 6 500 х 3% річних : 365 х 878 = 110,27 доларів США, а 875,73 грн. (110,27 х 7,9417). Таки чином, за підрахунком позивача, на його користь підлягає присудженню до сплати усього 97 951,01 грн. У судове засідання позивач не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності; просив суд повністю задовольнити поданий позов. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У судове засідання відповідач, який був повідомлений належним чином про розгляд справи, не зявився, причини неявки суду не повідомив та не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, та не скористався правом надання заперечень проти позову, у звязку з чим суд у порядку ч. 1 ст. 224 ЦПК України вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Таким чином, суд, врахувавши заяву позивача та дослідивши докази, дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю з огляду на таке. Згідно зі змістом ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку; зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості; на виконання ч. 1 ст. 1047 цього Кодексу договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Як було встановлено судом, 23.03.2007 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за яким [PERSON] надав [PERSON], а останній отримав у борг грошові кошти в розмірі 6 500 доларів США, надавши на підтвердження укладеного договору позики розписку у простій письмовій формі та взяв на себе зобовязання повернути грошові кошти у строк до 04 жовтня 2008 року. Разом з тим, 23.03.2007 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено ще один договір позики, який було нотаріально посвідчено та за яким [PERSON] отримав від [PERSON] у борг 25 250 грн., та за яким відповідач зобовязався повернути отримані грошові кошти в строк до 03 квітня 2008 року, утім, грошові кошти за договорами позики від 23.03.2007 р. позикодавцеві повернуті не були. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За ст. 611 ЦК у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно частини першої статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Підстави припинення зобов'язання передбачені статтями 599 - 601, 604 - 609 ЦК України, зокрема за статтею 559 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України; відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як було встановлено судом, факт отримання відповідачем за цим позовом грошових коштів від позичальника підтверджується розпискою та договором, який було посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], в яких [PERSON] підтвердив отримання грошових коштів від [PERSON] в розмірі 6 500 доларів США та 25 250 грн., взяв на себе зобовязання повернути грошові кошти в обумовлений у розписці (до 04.10.2008 р.) та договорі (до 03.04.2008 р.) строк. Оскільки відповідач не скористався правом брати участь у судовому засіданні та правом надання заперечень проти позову, та справа розглядається у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів, суд зазначає, що позивач скористався наданим ЦПК України правом, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України, доводи позивача є слушними, адже зобов'язання з боку відповідача на порушення ч. 1 ст. 526 ЦК не було виконано належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу. Таким чином, беручи до уваги те, що відповідач порушив зобовязання за договорами позики, допустивши їх невиконання, для суду вбачаються правові підстави задля поновлення порушених прав позивача в обраний останнім спосіб, а саме для присудження стягнення грошової суми із особи, яка допустила порушення виконання боргового зобовязання за договором позики. Разом з тим, при визначенні суми, яка підлягає присудженню до стягнення з відповідача на користь позивача, суд не погоджується із правильністю розрахунку, зробленого позивачем, та за підрахунком суду загальна сума заборгованості за договором позики від 23.03.2007 р., укладеним в простій письмовій формі, та за яким [PERSON] отримав від [PERSON] у борг 6 500 доларів США складає: 51 610 грн. ( 6 500 х 7,94 /офіційний курс гривни до долара США станом на 18.02.2011 р./) + 3 672,09 грн. /3% річних за 2 роки 4 місяці 14 днів 462,48 дол./ = 55 282,09 грн. Що стосується заборгованості за договором позики від 23.03.2007 р., за яким [PERSON] отримав у борг грошові кошти в розмірі 25 250 грн., то за підрахунком суду загальна сума заборгованості складає 36 487, 51 грн., виходячи з наступного розрахунку: 25 250 грн. + 2 177,81 грн. /3% річних за 2 роки 10,5 місяців/ + 9 059,70 грн. (індекс інфляції: за 4 місяці 2008 року 112,9% /3257,25 грн./, за 2009 рік - 112,3% /3 105,75 грн./, за 2010 рік - 9,1% /2 297,75 грн./, за 1 місяць 18 днів 2011 року 1,58% /398,95 грн./. Разом з тим, відмовляючи в задоволенні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача за договором позики від 23.03.2007 р., за яким було отримано 6 500 доларів США, встановленого індексу інфляції, суд виходить з того, що індекс інфляції це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті гривні, то норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобовязання, яке визначене договором у гривні, через що у частині вимоги позову про стягнення суми боргу з урахуванням індексу інфляції за зазначеним вище договором позики підстав для задоволення не вбачається. Вирішуючи в обовязковому порядку відповідно п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України питання про розподіл судових витрат, суд бере до уваги те, що позивач не має пільг щодо сплати судового збору та при подачі позову позивачем були в повному обсязі сплачені судові витрати, тому, у порядку ч. 1 ст. 88 ЦПК України, згідно зі змістом якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, якщо позов задоволено частково, на користь позивача з відповідача підлягають присудженню до стягнення судові витрати, повязані зі сплатою судового збору в розмірі 917,70 грн. та оплатою витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи в розмірі 120 грн.

Outcome: partial