Jurisdiction: civil
Date: 2011-08-25 00:00:00

Позивач [PERSON] 06.06.2011 року звернувся до суду з позовною заявою до Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Кривому Розі Дніпропетровської області та просить стягнути на його користь з відповідача 192000 грн. за спричинену моральну шкоду. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що працював у Криворізькому державному гірничо-металургійному комбінаті «Криворіжсталь» складачем поїздів 5 розряду залізничного цеху №1. Під час роботи 04.05.2003 року о 23-45 годині з ним стався нещасний випадок - він потрапив під колісну пару візка, внаслідок чого отримав травматичне розтрощення правої гомілки на рівні середньої і нижньої третини. Травматичний шок ІІ ступеню. Після травми 19 днів знаходився у лікарні у важкому стані, йому було ампутовано праву голінь на рівні середньої і нижньої третини. Потім ще 10 місяців пересувався за допомогою милиць до часткового загоєння ноги. Згідно первинного огляду МСЕК 21.08.2003 року йому встановлена ступінь втрати професійної працездатності 60%. З 01.09.2004 року комісією МСЕК встановлена безстроково ІІІ група інвалідності та втрата професійної працездатності 50%. На цих підставах Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі призначило йому щомісячні страхові виплати, а також нарахувало одноразову допомогу, але моральна шкода у відповідності з п. 3 ст. 34 ЗУ «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійному захворюванні, які спричинили втрату працездатності» відповідачем відшкодована не була. Після травми та довготривалого лікування він був звільнений з роботи у звязку з невідповідністю виконуваній роботі внаслідок трудового каліцтва і багато років не міг працевлаштуватися. Це його дуже пригнічувало, так як він не міг матеріально допомагати та нормально забезпечувати сімю. Одночасно з втратою здоровя він лишився високооплачуваної роботи, постійно хворіє та йде на лікарняні тому, що необхідно регулярно проходити реабілітаційні курси лікування. Внаслідок виробничої травми, йому заподіяні моральні і фізичні страждання, що спричинило погіршення реалізації його фізичних і професійних можливостей, погіршення відносин з оточуючими людьми й інші негативні наслідки морального характеру, тобто йому заподіяна моральна шкода. Він постійно відчуває сильні болі в області культі, не може довго сидіти, стояти, протези постійно натирають мозолі. Культя з часом деформувалася, що призвело до частішої заміни протезу. Постійно підвищена втомлюваність, змінився характер, він став замкненим, дратованим. Після фізичної травми і психологічного стресу склалися складні відносини в сімї, з рідними, друзями. Постійна роздратованість через безпорадність, через неможливість жити як раніше, негативно вплинули на його відношення з дружиною. У важкому фізичному та психологічному стані він не має можливості її підтримувати. Відчуває себе тягарем для сімї, так як у 29 років став інвалідом через травму, повязану з виконанням трудових обовязків. Постійно приймає знеболювальні препарати, але полегшення не відчуває. Пошкодження здоровя, і всі повязані з цим фактом труднощі, спричинили як фізичні так і моральні страждання, що потребує від нього додаткових зусиль для організації життя. Спричинену моральну шкоду оцінює в сумі 192000 грн. У судове засідання позивач не зявився, надав письмову заяву, у якій просить розглядати справу за його відсутності (а.с.3). Представник відповідача Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області (надалі відділення Фонду) [PERSON], яка діє на підставі довіреності, проти позову заперечувала та пояснила, що відділення Фонду не є належним відповідачем у справі, так як [PERSON] України № 717 V від 23.02.2007 р. внесено зміни до [PERSON] України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (надалі Закон), відповідно до яких усі норми даного закону, якими передбачалося виплата моральної шкоди виключено. Фонд соціального страхування… не повинен виплачувати позивачеві моральну шкоду. Крім того, цим же [PERSON] у разі втрати потерпілим професійної працездатності відшкодування моральної шкоди не передбачене. Фонд виплачує моральний збиток тільки за наявності встановлення факту спричинення моральної шкоди громадянинові МСЕК. Даний факт встановлений відносно позивача не був. Також, на думку представника відповідача, позивач всупереч вимогам ЦПК України, не надав суду доказів про порушення нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, про порушення спілкування з оточуючими, про настання інших негативних наслідків морального характеру. Вислухавши представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що позивач [PERSON] з 02.04.2001 року по 20.08.2003 року працював складачем поїздів 4, 5 розряду залізничного цеху №1 Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату та звільнений у звязку із невідповідністю виконуваній роботі у звязку зі станом здоровя, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.17-20). Під час роботи 04.05.2003 року о 23-45 годин з позивачем стався нещасний випадок, про що комісією у складі представників підприємства та голови профспілки проведено розслідування та складено Акт розслідування нещасного випадку Н 5 від 06.05.2003 року та Акт № 32 про нещасний випадок на виробництві Н 1 від 07.05.2003 року (а.с.6-8; 9,10). В пункті 6 Акту № 32 про нещасний випадок на виробництві Н 1 від 07.05.2003 року (надалі Акту) зазначено, що складач поїздів [PERSON] 04.05.2003 року, працюючи у зміні з 19-00 годин до 07-00 годин, виконував маневрову роботу на станції «Плавочна». О 23-45 годині після того як [PERSON] перевів залізничну стрілку № 92 для приготування маршруту на залізничну колію № 8, дав команду на рух «назад» машиністу тепловоза ТГМ 6-Д № 0123 [PERSON], а сам намагався заскочити на другий по ходу руху візок. При цьому [PERSON] не втримався на візку та потрапив під його колісну пару. Внаслідок чого [PERSON] було спричинено травматичне розтрощення правої гомілки на рівні середньої і нижньої третини. Травматичний шок ІІ ступеню. Особами, які допустили порушення законодавства про охорону праці в пункті 10 Акту зазначено у тому числі і самого потерпілого [PERSON], який сідав на залізничний склад на ходу, чим порушив вимоги п.3.3.3 «Інструкції з охорони праці для складача поїздів ЗЦ-1» (а.с.9,10). Позивачу згідно витягу з акту огляду МСЕК 21.08.2003 року первинно було встановлено 60% втрати професійної працездатності у звязку з виробничою травмою від 04.05.2003 року (а.с.13). В подальшому при переогляді 01.09.2004 року встановлено ступінь втрати професійної працездатності 50% безстроково та ІІІ групу інвалідності від трудового каліцтва безстроково (а.с.11). З набуттям чинності з 1 квітня 2001 року [PERSON] «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» за наявності факту заподіяння моральної шкоди, страхова виплата за моральну шкоду відповідно до ст. 21, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 34 [PERSON] виплачується Фондом соціального страхування від нещасних випадків, в тому числі й у разі стійкої, часткової чи повної втрати професійної працездатності. Зазначені положення відповідають і Рішенню Конституційного Суду від 27.01.2004 року N 1-рп/2004 (справа про відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування), яким встановлено обовязок Фонду відшкодовувати моральну шкоду, заподіяну умовами виробництва, з втратою потерпілим професійної працездатності. Громадяни, яким встановлена стійка втрата професійної працездатності мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Суд вважає, що в даному випадку відповідач повинен виплатити позивачу моральну шкоду в звязку з тим, що за змістом ст. ст. 21, 28, 30, 34, 35 [PERSON] України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати за моральну шкоду, виникає в особи з дня встановлення їй такої стійкої втрати працездатності вперше висновком МСЕК. Встановлено, що 60% втрати професійної працездатності внаслідок отриманої 04.05.2003 року виробничої травми позивачу було вперше встановлено висновком МСЕК 21.08.2003 року (а.с. 13). Таким чином, право на відшкодування моральної шкоди виникло у позивача ще до набрання чинності як [PERSON] України «Про Державний бюджет України на 2006 рік», так і [PERSON] України «Про Державний бюджет України на 2007 рік». Той факт, що у відповідності з [PERSON] України «Про державний бюджет України на 2007 рік» п. 22 ст. 71 зупинено дію абзацу 4 ст. 1 [PERSON] України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» - в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей незалежно від дати настання страхового випадку, на думку суду, не може бути прийнято до уваги. Згідно рішень Конституційного Суду України № 6- рп/2007 року від 09.07.2007 року № 10-рп/2008 року від 22.05.2008 року Конституційний Суд України дійшов висновку, що законом про Держбюджет не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію, чи скасовувати їх, оскільки з обєктивних причин це створює протиріччя у законодавстві, і як наслідок скасування та обмеження прав і свобод людини і громадянина. Згідно ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Також відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він помякшує або скасовує цивільну відповідальність особи. [PERSON] України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» передбачали відшкодування моральної шкоди застрахованим особам як страхову виплату, тому покладення на відділення Фонду обовязку по сплаті такої виплати не є цивільною відповідальністю зазначеного органу. При обговоренні питання про спричинення позивачу [PERSON] моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини спричинення шкоди, стан здоровя позивача, наслідки, які відбулися у звязку із отриманням виробничої травми, відсоток втрати професійної працездатності тощо. При визначенні розміру моральної шкоди суд керується розясненнями п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», та визначає розмір моральної шкоди в межах заявлених вимог, з урахуванням характеру, обсягу, тривалості та наслідків заподіяних позивачеві моральних страждань стану здоровя потерпілого, істотних вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин справи. Зважаючи на 60 % втрати професійної працездатності позивачем, стан його здоровя, відчуття постійного болю у нозі, необхідність постійного щорічного лікування, тривалість страждань і переживань в звязку з погіршенням здоровя внаслідок трудового каліцтва, а також беручи до уваги і наявність вини позивача у нещасному випадку, що стався з ним через недотримання інструкції з охорони праці, суд вважає, що компенсацію за заподіяну моральну шкоду йому слід призначити у розмірі 30000 грн., що буде відповідати тим стражданням і переживанням які він зазнає, а в іншій частині позову позивачеві слід відмовити. Доводи Фонду соціального страхування про те, що в даному випадку саме на органи МСЕК покладений обовязок встановлення факту заподіяння моральної шкоди позивачу є безпідставними та такими, що суперечать «Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким нанесене ушкодження здоровя, повязане з виконанням трудових обовязків», затвердженого наказом Міністерства охорони здоровя України від 22.11.1995 року № 212, оскільки МСЕК встановлює даний факт щодо потерпілих на виробництві, яким не було встановлено стійку втрату професійної працездатності, в той час як позивачу висновком МСЕК від 21.08.2003 року з 21 серпня 2003 року встановлено стійку втрату професійної працездатності (а.с.13). Доводи відповідача стосовно того, що [PERSON] України № 717 від 23.02.2007 року внесено зміни до [PERSON] України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві...», відповідно до яких усі норми даного [PERSON] стосовно виплати моральної шкоди виключено, а п. 3 розділу XI «Прикінцеві положення» вказаного [PERSON], після абзацу третього доповнено новим абзацом, згідно якого відшкодування Фондом моральної (немайнової) шкоди застрахованим і членам їх сімей незалежно від часу настання випадку припиняється з січня 2008 року, а тому Фонд є неналежним відповідачем, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки право на відшкодування моральної шкоди виникло у позивача до набрання чинності цим [PERSON]. Згідно ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» сторони у справі звільнено від сплати державного мита. Витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи суд відповідно до ст. 88 ЦПК України стягує з відповідача.

Outcome: partial