Jurisdiction: civil
Date: 2012-01-30 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] В»ячеслава Володимировича, у якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням у м. Херсоні по пров. Цюрупинському №1/108. Свої вимоги мотивує тим, що на праві власності згідно договору довічного утримання, посвідченого 29.08.2009 р. Третьою державною нотаріальною конторою, йому належить домоволодіння №1/108, розташоване за адресою: м. Херсон, пров. Цюрупинський, 1. Вказує, що крім нього у зазначеному домоволодінні на реєстраційному обліку перебуває особа, відносно якої він здійснює довічне утримання [PERSON] та з 18.01.2006 р. відповідач [PERSON] В»ячеслав Володимирович. Однак, з березня 2011 р. відповідач зібрав свої речі та виселився, у будинку по даний момент не проживає. Зазначає, що ніхто не перешкоджав [PERSON] у користуванні домоволодінням. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив позовні вимоги задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не зявився, про слухання справи був повідомлений належним чином, заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надав. Від представника третьої особи надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, суд вважає необхідним позов задовольнити, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що згідно договору довічного утримання (догляду), укладеного 29.08.2009 р., зареєстрованого в реєстрі за №2-1308 та посвідченого державним нотаріусом Третьої Херсонської державної нотаріальної контори [PERSON], [PERSON] передає у власність [PERSON], належний їй на праві приватної власності житловий будинок 1/108, що знаходиться у м. Херсоні, пров. Цюрупинський. А [PERSON] зобов»язується довічно повністю утримувати [PERSON], довічно забезпечувати її харчуванням, доглядом, одягом, необхідною допомогою, житлом, зберігаючи в її довічному безкоштовному користуванні вказаний житловий будинок. Як вбачається з копії домової книги відповідач перебуває на реєстраційному обліку за адресою: м. Херсон, пров. Цюрупинський, 1/108 з 18.01.2006 р. [PERSON] зареєстрований за вказаною адресою з 24.03.2009 р., що також підтверджується копією домової книги. Згідно довідки Голови ОСН №21 [PERSON] від 05.10.2011 р. №3236 [PERSON] В»ячеслав Володимирович за адресою: м. Херсон, пров. Цюрупинський, 1 не проживає, що також підтверджують сусіди. Факт не проживання відповідача за вищевказаною адресою з березня 2011 р. підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] У суду немає підстав ставити під сумнів істинність показань свідків, даних про їх особисту зацікавленість у результатах розгляду справи не виявлено. Згідно ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ, яке вона здійснює відповідно до закону своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння користування та розпорядження майном. Ст.319 ЦК України надає право власнику володіти, користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд. Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Положеннями ст.150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.2 ст.156 ЖК України - за згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Конституцією України ст.41 та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне право користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316,317,319,321 ЦК України, ст.48 Закону України «Про власність»). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Обєктом власності особи може бути, зокрема житло, житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379,382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатись своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved