Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-11 00:00:00

В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що вона із відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі із 28 червня 1980 року. На підставі рішення Дубенського міськрайонного суду від 24 травня 2011 року шлюб розірваний. Під час шлюбу ними був спільно придбаний житловий будинок з господарськими будівлями за адресою м.Дубно вул.Щоголіва,18 житловою площею 35,9 кв.м. це підтверджується договором купівлі-продажу від 5 січня 1987 року. Покупцем зазначений чоловік, але оскільки вони перебували у шлюбі і будинок був придбаний за спільні кошти кошти подружжя, він є їх спільною сумісною власністю. Відповідач не визнає її права на даний будинок, а тому вона змушена звернутися із даним позовом до суду. Просить визнати за нею право власності на Ѕ частину в спільному майні подружжя, а саме на Ѕ частину житлового будинку №18 по вул.Щоголіва в м.Дубно Рівненської області з приналежними до нього господарськими і побутовими будівлями та спорудами (два сараї позначені у плані літерами Б, б, погріб т, гараж-літня кухня В, сарай Г, убиральня г, Ѕ колодязя д, дві огорожі №1 і №2) та земельної ділянки розміром 0,115 га. У судовому засіданні позивачка та її представник повністю підтримали свої позовні вимоги із підстав вказаних у позові. [PERSON] пояснила, що вона не може дійти спільної згоди із чоловіком, який вважає, що будинок є його. Ніхто йому не чинить перешкоди у користуванні житлом і іншим майном, він говорить неправду суду. Він сам пішов з дому і проживає у іншому будинку. Не бажає призначення по справі будь-яких експертиз. Просить задоволити повністю позов та понесені нею судові витрати у справі. Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково. Визнав ту обставину, що будинок є їх спільним майном подружжя. Пояснив, що його рідні його ображають і бють, через що він змушений проживати у гаражі. Його ніхто не допускає у будинок. Він нічого не хоче від позивачки, тільки спокою. Згідний щоб вона забрала собі весь будинок, а йому лишила гаража, времянку і пів-города. Він хотів з нею помиритися після попереднього засідання, але вона вже не хоче. Як буде потрібно, то потім буде сам писати до суду позов і судитися з нею, а також давати докази. Зараз він ніяких документів немає щоб додати і свідків немає. У суді відмовилися його консультувати по цій справі. Вислухавши пояснення сторін, представника позивачки, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 28 червня 1980 року до 24 травня 2011 року. (а.с.4,5,) Із матеріалів справи вбачається, що 5 січня 1987 року між відповідачем та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку в м.Дубно по вул.Гастелло №18 Рівненської області, разом із приналежними до нього господарськими і побутовими будівлями та спорудами. (а.с.8-12) Рішенням виконкому Дубенської міської ради народних депутатів від 30 березня 1992 року №174 вулицю Гастело у м.Дубно перейменовано на [PERSON].(а.с.7) Рішенням Дубенської міської ради №117 від 20 листопада 1998 року [PERSON] була передана у приватну власність безкоштовно присадибна земельна ділянка для ведення особистого підсобного господарства та обслуговування житлового будинку за адресою м.Дубно вул.Щоголіва,18 Рівненської області. (а.с.13) Згідно з вимогами ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Частиною 5 статі 61 СК України передбачено, що обєктом права спільної сумісної власності подружжя є …земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної чи комунальної власності, в тому числі приватизації. У відповідності до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частиною 3 статті 368 ЦК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтями 10, 11 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За таких обставин суд вважає, що позивачкою було надано достатньо суду доказів тому, що вона має право на Ѕ частину в зазначеному майні подружжя.

Outcome: approved