Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що його племінниця, [PERSON], [INFO], тривалий час проживає разом позивачем в його сім'ї та вони мешкають за адресою: [ADDRESS], та він звернувся з заявою до Відділу опіки та усиновлення служби у справах дітей Амур -Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради із заявою про позбавлення батьківських прав [PERSON], 1973 р.н., відносно його неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], оскільки [PERSON] 8 років проживає в сім'ї позивача за адресою [ADDRESS]. [INFO] матір дитини [PERSON] померла, утім, [PERSON] з моменту народження дитини по даний час не займається вихованням та утриманням своєї доньки, її розвитком, станом здоров'я, не цікавиться її успіхами в навчанні, фактично самоусунувся від виконання батьківських обов'язків по відношенню до доньки, та відповідно до характеристики, наданої виконкомом Чумаківської сільської ради Дніпропетровського району батько дитини участі у вихованні доньки, її розвитку, станом здоров'я, успіхами у навчанні не цікавиться, фактично самоусунувся від виконання батьківських обов'язків по відношенню до [PERSON]. Зазначаючи в позовній заяві, що згідно довідці, наданій виконкомом Чумаківської сільської ради Дніпропетровського району, зазначено, що батько дитини участі у виховані дочки не приймає, а вихованням, утриманням та піклуванням про життя та здоров'я [PERSON] протягом останніх 8 років займається її дядько [PERSON], відповідно до характеристики, наданої адміністрацією Чумаківської СЗШ, де навчається [PERSON], вихованням дитини займається переважно позивач, [PERSON] фактично втратив родинний зв'язок зі соєю донькою [PERSON], у зв'язку з чим комісія з питань захисту прав дитини Амур -Нижньодніпровської районної ради у м. Дніпропетровську у своєму висновку висловилася до доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої дочки [PERSON], про те, що [PERSON] зробив заяву про те, що він відмовляється від виховання та утримання своєї дитини [PERSON], 1995 р.н., та просить влаштувати дитину у дитячий заклад на повне державне забезпечення, не заперечує проти передачі дитини на усиновлення, зазначене й стало приводом для цього звернення до суду. У судовому засіданні позивач підтримав вимоги позову повністю, надав пояснення, аналогічні викладеному в позовній заяві, пояснив, що матір дитини загибла у пожежі, та батько дитини нічим не допомагав з самого народження дитини, та останнього разу він, тобто позивач, бачив відповідача приблизно у 1998 році, коли він приїхав до сестри та забрав свідоцтво про народження дитини, аби остання не подавала на аліменти, сестра мешкала з іншим чоловіком та дитини мешкала разом із ним, тобто позивачем, оскільки за місцем проживання матері дитині було далеко діставатися до школи; також позивач наголошував на тому, що відповідач не усвідомлює своїх обов'язків відносно, ніколи не бажав та не бажає опікуватися донькою, та просив суд повністю задовольнити поданий позов. Представник третьої особи висловився про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У судове засідання відповідач, який був повідомлений належним чином про розгляд справи, не з'явився, причини неявки суду не повідомив та не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання заперечень проти позову, у зв'язку з чим суд у порядку ч. 1 ст. 224 ЦПК України та за згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача, а також заслухав пояснення представника третьої особи, а також дослідивши докази, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 р. та яка набула чинності для України 27.09.1991 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та за ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Як було встановлено судом, [PERSON] народилася [INFO], її батьками є [PERSON] та [PERSON], про що Чумаківською сільською радою Дніпропетровського району Дніпропетровської області було зроблено відповідний запис у книзі реєстрації народжень та видано свідоцтво; шлюб між батьками дитини був укладений 20.11.1993 р. та після укладення шлюбу подружжю були присвоєні прізвища: чоловікові -[PERSON] (дошлюбне [PERSON]), дружині -[PERSON]. Матір дитини померла [INFO]; 24.01.2011 р. [PERSON] подав заяву про відмову від виховання та утримання своєї дитини, просив влаштувати дитину у дитячий заклад на повне державне забезпечення, не заперечував проти усиновлення дитини, зазначив, що не матиме претензій, та про обізнаність із наслідками передачі дитини на усиновлення. Відповідно до характеристики, наданої виконкомом Чумаківської сільської ради Дніпропетровського району 18.04.2011 р., сім'я [PERSON] складається з 3 осіб: [PERSON], [PERSON] (дружина) та племінниці [PERSON], яка навчається у 8 класі Чумаківської СШ, перебуває на повному утриманні свого дядька; згідно з характеристикою [PERSON], яка навчається, вихованням дитини займається її батько, він вирішує усі шкільні проблеми, присутній на батьківських зборах, цікавиться навчанням племінниці, поведінкою та тримає все на контролі. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради від 01.03.2011 р. комісія дійшла до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], 1973 р.н., відносно неповнолітньої [PERSON], [INFO] Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Оскільки обов'язок щодо виховання дитини є безумовним, виникає в результаті народження дитини з моменту її народження та покладається законом рівною мірою на обох батьків, а також враховуючи те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, та відповідач надав згоду на позбавлення його батьківських прав щодо малолітньої доньки, вбачаються правові підстави для ухвалення судом рішення про задоволення позову. Разом з тим, приймаючи за поданим позовом рішення, враховується встановлення судом факту, що відповідач не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідного харчування та з урахуванням стану здоров'я дитини, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори розцінюються як ухилення від виховання дитини з урахуванням свідомого нехтування батьком дитини своїми обов'язками. Розв'язуючи вимогу позову щодо стягнення аліментів, суд виходить з наступного. За ст.ст. 180, 182, 183 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, а розмір щомісячних аліментів визначається судом і в жодному разі не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України; згідно ст. 181, ч. 1 ст. 191 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу батьків, починаючи від дня пред`явлення позову. Оскільки обов'язок по утриманню дитини є безумовним, виникає в результаті народження дитини з моменту її народження та покладається законом рівною мірою на обох батьків, не пов'язаний із матеріальним становищем особи, до якої заявлено матеріально-правову вимогу про стягнення аліментів, вбачаються усі підстави для присудження на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини у заявленому у позові розмірі. Разом з тим, при вирішенні питання щодо присудження до сплати аліментів, про яке позивачем було заявлено відповідне прохання, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, яка є малолітньою, потребує лікування та утримання тощо. Вирішуючи в обов'язковому порядку на виконання ст. 215 ЦПК України питання про розподіл судових витрат, суд виходить з того, що позивач повністю сплатив при зверненні до суду судові витрати, через що присуджує відповідачеві компенсувати понесені та документально підтверджені позивачем судові витрати; питання про розподіл судових витрат з вимоги про стягнення аліментів вирішується на підставі ч. 3 ст. 88 ЦПК України та з урахуванням розміру судового збору, визначеного Законом України «про судовий збір».

Outcome: approved