Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який мотивує тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину він є власником 1/2 частки в праві на будинок № 99 по вулиці Кременчуцька в м. Олександрія. В цьому будинку зареєстрований і проживає з 18 липня 1977 року. Право на іншу Уг частку на будинок належало [PERSON]. 21 листопада 1992 року [PERSON] склала заповіт, в якому на випадоксвоєї смертівсе своє майно заповіла позивачеві. Після її смерті, він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, є таким, що прийняв спадщину, а через відсутність правовстановлювального документа на частку спадкодавця право на спадщину отримати не може. Представник позивача [PERSON] позов підтримав. Представник відповідача позов визнав, подав клопотання про розгляд справи у його відсутність. Дослідившиматеріали справи, заслухавши представника позивача, приймаючи до уваги думку представника відповідача, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивач є спадкоємцем прав і обовязків за заповітом після смерті [PERSON], яка померла 21 листопада 1992 року. За такої обставини правовідносини, які виникли між сторонами в даній справі мали б регулюватися нормами Цивільного кодексу УРСР в редакції закону від 18 липня 1963 року до вступу в дію Цивільного кодексу України з 1 січня 2004 року. Але виходячи із того, що в даному випадку спадщина яка відкрилась у 1992 році була прийнята спадкоємцем але не оформлена, то можна вважати, що правовідносини щодо спадкування які виникли до набрання чинності ЦК України продовжують існувати після набрання ним чинності і на підставі абзацу другого ч.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до цих правовідносин застосовуються положення ЦК України від 16 січня 2003 року. Виходячи із наведеного правовідносини в даному випадку регулюються нормами глав 85, 87, 89 ЦК України. Доказом того, що позивач є спадкоємцем [PERSON] за заповітом є наданий позивачем заповіт, в якому зазначено, що на випадок смерті [PERSON] заповіла все своє майно позивачеві. Згідно із ч. З статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Факт прийняття позивачем спадщини підтверджується відомостями зазначеними Олександрійським МВ УМВС України в Кіровоградській області в паспорті позивача, з яких вбачається, що на момент смерті спадкодавця позивач був зареєстрований за місцем проживання майна спадкодавця. [PERSON], а саме з 18 липня 1977 року. Право позивача на Уг частку в праві на зазначений будинок підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 16 вересня 1992 року. За відсутності правовстановлювального документу на імя спадкодавця [PERSON], її право на будинок № 99 по вулиці Кременчуцька в м. Олександрія підтверджується технічним паспортом на будинок, з якого вбачається, що [PERSON] мала у власності 1/2 ; частку в праві на цей будинок та довідкою з Олександрійського комунального міжміського і бюро технічної інвентаризації про те, що право померлої на 1/2 частку в праві на будинок належить їй на підставі свідоцтва про право на спадщину від 3.11.1956 року. Виходячи з наведеного та враховуючи той факт, що після відкриття спадщини внаслідок смерті [PERSON] позивач не заявив про відмову від спадщини, на підставі ; статей 1233, 1234, 1236, 1268, 1270 Цивільного кодексу України, та

Outcome: approved