Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до ПАТ Євраз [PERSON] Балкапро відшкодування моральної шкоди, заподіяної при виконанні трудових обовязків, та просила стягнути з підприємства відповідача на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 192\~000 гривен, мотивуючи тим, що вона працюла на шахті ім Фрунзе машиністом конвеєра з 16.09.1988 року по 30.04.2009 року, з повним робочим днем в підземних умовах. Зазначила, що втратила здоровя , яке не можливо відновити, живе з постійним фізичним болем через тривалий час роботи в шкідливих умовах. Просить стягнути з відповідача публічного акціонерного товариства Євраз [PERSON] Балкана її користь грошову суму в розмірі 192\~000 гривен в рахунок відшкодування моральної шкоди у звязку з ушкодженням здоровя на виробництві. Представник позивача по довіреності [PERSON], в судовому засіданні позивні вимоги [PERSON] підтримала і просила задовольнити їх в повному обсязі, стягнувши з відповідача на користь позивача, у відшкодування моральної шкоди -192\~000 гривен. Представник відповідача в судовому за сіданні заявлені вимоги не визнала в повному обсязі. Просила суд у задоволенні позивних вимог відмовити оскільки вважає, що вимоги не мають законодавчого підґрунтя відсутній факт моральної шкоди. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] працювала на шахті ім.Фрунзе ВАТ " Суха Балка" в дробильно-сортирувальній фабриці підсобною робочою, з 01 грудня 1999 року переведена по ДСФ шахти ім.Фрунзе машиністом конвеєра, з 27 червня 1989 року переведена на шахту ім.Фрунзе на дільницю №26 підземним опереатором управілння пульта 2розряду з повним робочим днем на підземних роботах, з 19.03.1997року переведена по шахті ім.Фрунзе підземним лаборантом, 30 квітня 2009 року звільнена з посади по ст.38 КЗпП України. Виконувала роботи, які до 24.01.2005 року характеризувались підвищеною запиленістю повітря робочої зони, що піддержується актом №23 розслідування хронічного професійного захворювання від 23.03.2009 року та трудовою книжкою позивача. Згідно висновку МСЕК від 29.04.2009 року позивачу встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 30% та визнана інвалідом третьої групи інвалідності терміном з 13 квітня 2009 безстроково, протипоказана важка праця в умовах виробничого пилу, переохолодження. Рекомендоване санаторно курортне лікування, медикаментозне лікування, ВМП, ЛФК. Встановлено професійне захворювання - хронічне обструктивне захворювання легень першої -другої ст. (пиловий бронхіт першої -другої ст., емфізема легень першої -другої ст.) ЛН другого ст. Захворювання професійне. Актом №23 розслідування хронічного професійного захворювання форми П-4 від 23 березня 2009 року, встановлена причина професійного захворювання позивача, робота на протязі 16 років і 2 місяців в умовах підвищеного рівня пилу ( пил з вмістом вільного кремнію діоксиду кристалічного від 10 до 70% -,6 -4,8 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3 , що відмічено у п.17 акту. Відповідно до п.19 акту встановлено, що адміністрацією підприємства було порушено законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти та нормативи, не виконали вимоги ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України „Про охорону праці", в частині створення на робочих місцях умов праці відповідно вимог нормативних актів з охорони праці. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що при виконанні трудових обовязків здоровю позивача була заподіяна шкода професійним захворюванням, винним в отриманні позивачем професійного захворювання є відповідач. Відповідно до наданих медичних документів, виписних епікризів, пояснень представника позивача в судовому засіданні, позивач [PERSON] має необхідність проходити регулярне стаціонарне лікування з приводу професійного захворювання, відчуває фізичний біль, який носить постійний характер, що несе незворотні зміни її здоровя. Зазначені обставини викликають відчуття неповноцінності у позивача, через що вона переживає моральні страждання. Такі обставини носять суттєві зміни в життєвих стосунках, вона вимушена докладати додаткових зусиль для організації свого життя, змінити спосіб життя. Суд вважає, що факт спричинення моральної шкоди позивачу [PERSON] доведено, оскільки після встановлення професійного захворювання, яке потягло втрату працездатності, позивачем понесені моральні страждання, повязані з професійним захворюванням, лікуванням, та неможливістю вести повноцінний спосіб життя. Частиною 1 ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У п.13 Постанови Пленуму Верховного [PERSON] України від 31 березня 1995 року №4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди розяснено, що відповідно до ст..237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоровя умовах, яке призвело до його додаткових зусиль для організації свого життя, обовязок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Приймаючи до уваги рішення Конституційного суду від 27.01.2004 року № 1-рп/2004 року громадяни, яким встановлена стійка втрата професійної працездатності, мають право стягнення на їх користь моральної шкоди. Відповідно до п.4.1 цього ж рішення, ушкодження здоровя, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обовязків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, завдають йому моральні і фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і відчуває значно більшу моральну шкоду, чим працівник, що не втрачає професійної працездатності. Крім того, рішенням Конституційного [PERSON] України від 8 жовтня 2008 року у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень підпункту б підпункту 4 пункту 3 статті 7 Закону України Про страхові тарифи на загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзаців другого, третього пункту 10, пункту 11 розділу 1 Закону України Про внесення змін до Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності (справа про страхові виплати) (справа № 1-32/2008), право громадян на відшкодування моральної шкоди, передбачене статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю відшкодовується за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Тому саме підприємство ПАТ Євраз [PERSON] Балкаповинне відшкодувати спричинену моральну шкоду позивачу [PERSON] Однак, суд вважає, що заявлені вимоги позивача [PERSON] про стягнення з відповідача ПАТ Євраз [PERSON] Балкау відшкодування моральної шкоди 192 000гривень є завищеними, тому, на думку суду, з відповідача ПАТ Євраз [PERSON] необхідно стягнути на користь позивача суму еквіваленту відсотку втрати працездатності з урахуванням мінімальної заробітної плати, а саме у сумі 50 000 гривень, що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. На підставі ст..79,80,88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача ПАТ Євраз [PERSON] Балкана користь держави судовий збір - 94 гривен 10 копійок.

Outcome: partial