Jurisdiction: civil
Date: 2012-02-02 00:00:00

Позивач подала позов до суду в якому вказує, що з відповідачем вона зареєструвала шлюб 26 жовтня 1990 року, за період їх спільного проживання вони згідно договору купівлі-продажу від 01 жовтня 2001 року придбали квартиру № 66 будинку № 150 , розташованої по вулиці Леваневського в м. Артемівську Донецької області. Квартиру зареєстрували в бюро технічної інвентаризації 31.10.2001 року на відповідача. Вважає, якщо квартира № 66 яка розташована в будинку № 150 по вулиці Леваневського , в м. Артемівську Донецької області придбана в період спільного проживання , вона має право власності на 1\\2 частину спірної квартири, просить визнати квартиру № 66 яка розташована в будинку № 150 по вулиці Леваневського, в м. Артемівську Донецької області, загальною спільною власністю подружжя, та провести її розподіл, визнав за нею та відповідачем право власності по 1\\2 частині квартири № 66 яка розташована в будинку № 13 по вулиці Леваневського в м. Артемівську Донецької області. В судовому засіданні позивач та її представник наполягали на позовних вимогах та просили їх задовольнити. В судовому засіданні відповідач не погодився з позовними вимогами позивача, пояснивши, що квартир № 66 яка розташована в будинку № 150 по вулиці Леваневського , в м. Артемівську Донецької області була придбана за його гроші та гроші його матері , що позивачка гроші на придбання квартири не вносила. Вислухавши позивача та його представника, відповідача дослідивши докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 328 ч.1 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 60 Сімейного Кодексу України підставами набуття права спільної сумісної власності подружжя , є майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) та вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб 26 жовтня 1990 року був укладений шлюб між позивачем та відповідачем. Згідно договору купівлі-продажу квартири від 31.10.2001 року відповідач придбав квартиру № 66 яка розташована в будинку № 13 по вулиці Леваневського в м. Артемівську Донецької області та 31.10.2001 року відповідач зареєстрував право приватної власності на цю квартиру в комунальном підприємстві Артемівське бюро технічної інвентаризації, що підтверджується довідкою цього підприємства за № 49 від 20 січня 2012 року. В судовому засіданні відповідач пояснив, що квартира № 66 яка розташована в будинку № 150 по вулиці Леваневського , в м. Артемівську Донецької області була придбана за його гроші та гроші його матері, , що позивачка гроші на придбання квартири не вносила, але суд не може прийняти заперечення відповідача так як відповідач не надав суду доказів на спростування призумції права спільної сумісної власності. Відповідно до ст.. 70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч.3 ст.. 368 ЦК України право спільної сумісної власності є майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Виходячи із викладеного, суд вважає, що вимоги позивача про визнання права особистої приватної власності по 1\\2 частині квартири [ADDRESS], яка належала на праві спільної сумісної власності подружжю грунтуються на законі і підлягають задоволенню.

Outcome: approved