Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-20 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому вказала, що 25.06.2004р. був зареєстрований шлюб між нею та відповідачем. Від цього шлюбу мають доньку Катерину, 18.11.2004р.н. За договором купівлі-продажу від 28.04.2007р., вони за спільні кошти подружжя придбали 1/4 частину житлового будинку по вул.Космодемянської 37 / вул.Кошового 40 в м.Бердянську. За згодою обох з подружжя, будинок був зареєстрований за відповідачем. 04.06.2008р. шлюб між ними був розірваний. Просила визнати вказану частину вказаного будинку спільною сумісною власністю її та відповідача, а також визнати за нею право власності на 1/8 частину вказаного будинку. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, дала пояснення, аналогічні викладеним в позові, а також додала, що коштами на купівлю вказаного будинку допомагали їх батьки. Мати відповідача дала 25000 грн., батьки позивачки дали 10000 грн., а також 5000 грн. на оформлення договору та реєстрацію права власності на частину будинку. Просила позовні вимоги задовольнити, а також стягнути з відповідача понесені нею судові витрати. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. В судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що насправді всі кошти в розмірі 35000 грн. на купівлю частини вказаного будинку подарувала йому його мати, тому вважає майно, придбане за ці кошти своєю особистою власністю. Просив в задоволенні позову відмовити. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнала та пояснила, що мати відповідача 23.04.2007р. продала свою квартиру, а 28.04.2007р. відповідач придбав частину вказаного будинку. На її думку це свідчить про те, що це майно придбане за кошти матері відповідача, а не за спільні кошти подружжя, тому не може бути визнано спільною власністю подружжя. Просила в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, вивчивши матеріали справи, суд доходить висновку про необхідність повного задоволення позовних вимог на підставі наступного. Згідно свідоцтва про одруження 1-ЖС №115800 від 25.06.2004р., позивачка та відповідач зареєстрували шлюб 25.06.2004р. Згідно договору купівлі-продажу від 28.04.2007р., посвідченого державним нотаріусом Бердянської державної нотаріальної контори Запорізької області [PERSON], [PERSON] придбав 1/4 частину житлового будинку по вул.Космодемянської 37 / вул.Кошового 40 в м.Бердянську за 35000 грн. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, з 08.05.2007р. власником вказаної частини вказаного будинку є відповідач [PERSON] Згідно рішення Бердянського міськрайонного суду від 04.06.2008р., шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. Таким чином, суд вважає встановленим та доведеним факт того, що спірне майно було придбане під час спільного подружнього життя позивачки та відповідача, ніким з учасників судового процесу цей факт не заперечувався. Згідно рішення Бердянського міськрайонного суду від 3.12.2008р. по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю, [PERSON] було відмовлено у визнання за ним права одноособової власності на 1/4 частину житлового будинку по вул.Космодемянської 37 / вул.Кошового 40 в м.Бердянську. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вказаним рішенням суду встановлено, що отримання [PERSON] грошових коштів в сумі 35000 грн. від своєї матері [PERSON] на купівлю спірного будинку є недоведеним у встановленому законом порядку. Цей факт суд вважає таким, що вже встановлений і повторному доведенню не підлягає. Тим більше, що на підтвердження своєї позиції у судове засідання по вказаній справі [PERSON] надав договір дарування від 24.04.2007р., а на підтвердження аналогічної позиції по справі, що розглядається, відповідач [PERSON] надав вже договір від 25.04.2007р. Вказані договори різняться не тільки за датами складання, а й за формою та змістом. Відповідно до ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Те, що спірне майно не є особистою приватною власністю [PERSON] вже доведено вказаним рішенням суду, тому воно є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] як подружжя. Позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Поділ майна в порядку ст.71 СК України в натурі є неможливим за відсутності виконання сторонами умов, зазначених в цій правовій нормі, тому поділ можливий лише у вигляді визнання права власності в ідеальних частках, позовні вимоги і в цій частині підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved