Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-24 00:00:00

16 лютого 2011 року позивач звернувся до Ленінського районного суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 13 липня 2004 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «[PERSON] Аваль») та [PERSON] було укладено кредитний договір № _014/14720/3176/74_, відповідно до умов якого відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 9220,00 доларів США строком на 120 місяців з 13 липня 2004 року по 12 липня 2014 року зі сплатою процентів у розмірі 15% річних. Позивач свої зобовязання виконав належним чином, однак відповідач взяті на себе кредитні зобовязання не виконав, допустив прострочення виконання кредитних зобовязань, внаслідок чого за ним, станом на 27 грудня 2010 року сума заборгованості відповідача перед банком складає 5900,59 доларів США, де 4456,54 долари США заборгованість за кредитом, 932,13 долари США заборгованість за відсотками за фактичний/неоплачений період, 551,92 доларів США пеня, що по курсу НБУ станом на 27 грудня 2010 року (1 долар США = 7,9615 грн.) складає 46977,55 грн. У судове засідання представник позивача за довіреністю не зявився. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. До суду надійшла заява, в якій позивач просив розглядати справу без участі його законного представника, позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не зявився. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. Причини неявки у судове засідання не повідомив, письмових заяв про розгляд справи до суду не надходило. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Підставою звернення позивача до суду є захист права сторони за майновим правовідношенням, що виникло в силу укладеного кредитного договору, на вимогу повернення грошових коштів у зв'язку із порушенням його виконання. Суд , вивчивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, якщо кожна із сторін у зобовязанні має одночасно і права, і обовязки, вона вважається боржником у тому, що вона зобовязана вчинити на користь другої сторони, в одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. В ході судового розгляду справи встановлено, що 13 липня 2004 року між сторонами було укладено Кредитний договір № _014/14720/3176/74_, відповідно до умов якого [PERSON] отримав кредитні кошти у розмірі 9220,00 доларів США строком на 120 місяців з 13 липня 2004 року по 12 липня 2014 року та 15% річних (а.с. 8-10). Кредитні кошти було отримано на підставі Заяви про видачу готівки № 176/166-37 від 13 липня 2004 року в сумі 49040,26 (ас. 11). Однак в порушення умов кредитного договору [PERSON] взяті на себе зобовязання не виконав, допустив прострочення повернення кредитних коштів, внаслідок чого за ним, станом на станом на 27 грудня 2010 року сума заборгованості відповідача перед банком складає 5900,59 доларів США, де 4456,54 долари США заборгованість за кредитом, 932,13 долари США заборгованість за відсотками за фактичний/неоплачений період, 551,92 доларів США пеня, що по курсу НБУ станом на 27 грудня 2010 року (1 долар США = 7,9615 грн.) складає 46977,55 грн. (а.с. 14-15). Про наявність заборгованості перед банком відповідач повідомлявся за допомогою Вимоги про дострокове виконання грошових зобовязань за кредитним договором № 014/14720/3176/74 від 13 липня 2004 року (а.с. 12). Згідно статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно застосовуються. Відповідно до вимог статті 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором. Згідно статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованим, в повному обсязі доведеними з його боку та підлягають задоволенню, внаслідок чого слід стягнути з [PERSON] на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором, відповідно до уточненого позову в розмірі 46977,55 грн. Крім того згідно статті 88 ЦПК України, оскільки позивачем при подачі позову були сплачені судові витрати, і його вимоги задоволені, з відповідача належить стягнути на користь позивача державне мито розмірі 469,78 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved