Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-28 00:00:00

У лютому 2011 року [PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернулася до суду з позовом до відкритого акціонерного товариства «Генеральне агентство по туризму «Інтурс - Київ» (надалі за текстом - відповідач), про стягнення недоплаченої заробітної плати, стягнення моральної шкоди та відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 1986 року вона перебуває у трудових відносинах з відповідачем. В період з 2007 року по 2009 рік займала посаду заступника голови правління з комерційних питань, а з 2009 року займала посаду начальника відділу іноземного туризму з посадовим окладом 2 900 грн., а після здійснення всіх відрахувань отримувала заробітну плату в розмірі 2 376 грн. 26 коп. Однак, з вересня 2010 року позивачу було виплачено заробітну плату в розмірі 1 229 грн. 10 коп. (до відрахувань 1 500 грн.). В пояснені вказаної зміни в умовах оплати праці позивачу було повідомлено відповідачем про зменшення її заробітної плати. За період з вересня по листопад 2010 року сума заборгованості із заробітної плати склала 3 441 грн. 78 коп. Позивач, вважаючи що діями відповідача щодо погіршення умов оплати праці, порушуються її права, звернулась до суду за захистом порушеного права та просила стягнути з відповідача заборгованість із заробітної плати в розмірі 3 441 грн. 78 коп. та 2 000 грн. спричиненої моральної шкоди. В подальшому, позивачем було збільшено розмір заявлених позовних вимог в частині стягнення заборгованості з недоплаченої заробітної плати до 6 882 грн. 96 коп. Позивач та її представник у судове засідання зявилися, позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Представник відповідача позов не визнав, мотивуючи тим, що відсутні підстави для його задоволення та, у звязку, з пропущенням позивачем строку позовної давності. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та її представника, відповідача, допитавши свідка, зясувавши всі обставини справи, на яких ґрунтується позов, суд приходить до висновку про задоволення позову виходячи з наступних підстав. Як встановлено судом, позивач з 30.05.2007 року займала посаду заступника голови правління з комерційних питань, з 2009 року посаду начальника відділу іноземного туризму, а з 01.09.2010 року посаду начальника відділу іноземного туризму відкритого акціонерного товариства «Генеральне агентство по туризму «Інтурс - Київ» (а.с. 18 24, 56). За посадою начальника відділу іноземного туризму позивачу була призначена та виплачувалась заробітна плата з посадового окладу в розмірі 2 900 грн., а після здійснення всіх відрахувань в розмірі 2 376 грн. 26 коп. (а.с. 4 5, 58) З вересня 2010 року позивачу була виплачена заробітна плата з посадового окладу в розмірі 1 500 грн., а після здійснення всіх відрахувань в розмірі 1 229 грн. 10 коп. (а.с. 4, 6-7, 58) 01.09.2010 року позивача, яка обіймала посаду начальника відділу іноземного туризму наказом було переведено на посаду начальника відділу іноземного туризму з посадовим окладом згідно штатного розпису (а.с. 56). З наказом на переведення № 20 від 01.09.2010 року позивача ознайомлено не було. Судом було досліджено заяву позивача на переведення, згідно якої сама заява датована 01.09.2010 року, розпис про ознайомлення з посадовою інструкцією та правилами протипожежної безпеки датований 02.09.2010 року. Розпису про ознайомлення з посадовим окладом та штатним розписом відповідача, заява позивача не містить. У відповідності до положень ст. 103 Кодексу законів про працю України (надалі за текстом КЗпП України) про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника не пізніш як за два місяці до їх запровадження або зміни. З огляду на відсутність в матеріалах справи належних та допустимих доказів повідомлення позивача про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення не пізніш як за два місяці до їх запровадження або зміни, суд приходить до висновку про необхідність задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача недоплаченої заробітної плати у розмірі 6 882 грн. 96 коп. Як різницю між заробітною платою, що мала бути виплачена та фактично виплаченою заробітною платою за період з вересня 2010 року по лютий 2011 року. Розрахунки позивача відповідачем спростовані не були. Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначаються цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про оплату праці» субєкти організацій оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Згідно ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки. Заперечення представника відповідача висновків суду не спростовують, оскільки спростовуються іншими матеріалами справи. Щодо клопотання представника відповідача про застосування до даних правовідносин строків позовної давності. Згідно ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. В своїй позовній заяві позивач ставить питання щодо порушення відповідачем законодавства про оплату праці, однак про порушення свого права позивач дізналася після отримання заробітної плати за вересень 2010 року, згідно платіжної відомості від 12.10.2010 року, в той час як до суду позовну заяву було направлено 10.01.2011 року, в межах тримісячного строку. Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивачем обґрунтовується вимога про відшкодування моральної шкоди тим, що були порушені нормальні життєві та ділові звязки, що в свою чергу призвело до вимушених змін укладу життя, які вимагали від неї додаткових зусиль для організації свого життя, зокрема необхідності пошуку додаткових засобів існування. Суд вважає доведеними вимоги позивача про відшкодування їй моральної шкоди та вважає справедливим та розумним розмір відшкодування у сумі 2 000 грн., що підлягає стягненню з відповідача. На основі зясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, а з відповідача потрібно стягнути на його користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 6 882 грн. 96 коп. та 2 000 грн. за спричинену моральну шкоду. У відповідності до норм ст. 367 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду про стягнення заробітної плати, але не більше ніж за один місяць в розмірі 1 447 гривень 16 копійок. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 77 грн. 32 коп. та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved