Jurisdiction: civil
Date: 2011-08-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що 20.02.2008 р. між ВАТ Всеукраїнський акціонерний банк, правонаступником якого є ПАТ Всеукраїнський акціонерний банк, та відповідачем був укладений кредитний договір, за яким [PERSON] надав Позичальникові кредит в сумі 2 200,00 дол. США, на поточні потреби терміном по 19 лютого 2009 року включно, та за яким згідно п. 1.3 кредитного договору за користування кредитним коштами встановлювалася плата в розмірі 19% річних. Зазначаючи у позові про те, що банк свої зобовязання виконав в повному обсязі, утім, позичальник з моменту отримання кредитних коштів свої обовязки за кредитним договором не виконує всупереч ст.ст. 629, 1054 ЦК України, та, укладаючи договір, сторони за ним погодили, що за неналежне виконання зобовязань, передбачених п. 2.4.2 кредитного договору, позичальник сплачує банку пеню в розмірі 25% від суми невиконаного грошового зобовязання, у позові й заявлено відповідну вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості, розмір якої станом на 27.05.2010 р. складає 1 786,68 дол. США, заборгованість за процентами за користування кредитом складає 601,62 дол. США, штраф за несвоєчасне погашення кредиту, сплату відсотків за користування кредитом становить 558,51 грн. У судове засідання позивач не зявився, утім, в особі представника за довіреністю надав суду заяву про розгляд справи у відсутності представника позивача, та в якій не заперечував проти заочного розгляду справи та в якій просив суд повністю задовольнити поданий позов. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У судове засідання відповідач, належним чином повідомлений, не зявився, причини неявки не повідомив, не надав заяви про розгляд справи у його відсутності, не скористався правом надання заперечень проти позову, у звязку з чим суд у порядку ч. 1 ст. 224 ЦПК України за згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Врахувавши заяву представника позивача та дослідивши докази в межах заявлених суду вимог згідно ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю з огляду на такі встановлені обставини. 20.02.2008 р. між ВАТ Всеукраїнський акціонерний банк, правонаступником якого є ПАТ Всеукраїнський акціонерний банк, та відповідачем був укладений кредитний договір, за яким [PERSON] надав Позичальникові кредит в сумі 2 200,00 дол. США, на поточні потреби терміном по 19 лютого 2009 року включно, та за яким згідно п. 1.3 кредитного договору за користування кредитним коштами встановлювалася плата в розмірі 19% річних. Як встановлено судом, банк виконав зобовязання за договором в повному обсязі, утім, позичальник з моменту отримання кредитних коштів свої зобовязання не виконує всупереч ст.ст. 629, 1054 ЦК України. Укладаючи договір, сторони за ним погодили, що за неналежне виконання зобовязань, передбачених п. 2.4.2 кредитного договору, позичальник сплачує банку пеню в розмірі 25% від суми невиконаного грошового зобовязання. У звязку з наведеним розмір заборгованості, яка склалася станом на 27.05.2010 р. складає 19 487,94 грн., та заборгованість складається з наступного: заборгованість за кредитом 14 161,05 грн., заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом в сумі 4 768,38 грн., штраф за пропуск платежів за несвоєчасне погашення кредиту, сплату процентів за користування в сумі 558,51 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України), та ці підстави зазначені в ст. ст. 599, 600, 601, 604 - 609 ЦК України, та за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Згідно зі змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту (ст. 527 ЦК). Як було встановлено судом, укладаючи кредитний договір, сторони за ним погодили, що банк має право (п.2.7.1 кредитного договору) вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому, або у визначеній частині у тому числі у випадку невиконання позичальником/майновим поручителем та/або поручителем своїх боргових та інших зобовязань за цим договором та/або умов іпотечного договору; водночас, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту (ст. 527 ЦК). Разом з тим, приймаючи рішення щодо заявлених позивачем вимог, суд враховує, що кредитний договір є дійсним і неоспореним, є актом волевиявлення сторін, що підтверджує їх згоду виконувати умови, які вони для себе передбачили, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову повністю та про наявність правових підстав для ухвалення рішення про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором №216/гр від 25.04.2008 р. в розмірі 2 787,00 грн., яка утворилася станом на 24.11.2010 р. Вирішуючи в обовязковому порядку відповідно п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України питання про розподіл судових витрат, суд бере до уваги те, що позивач не має пільг щодо сплати судового збору та при подачі позову позивачем були в повному обсязі сплачені судові витрати, тому, у порядку ч. 1 ст. 88 ЦПК України, згідно зі змістом якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, на користь позивача підлягають стягненню солідарно з відповідачів судові витрати, повязані зі сплатою судового збору в розмірі 194,88 грн. та оплатою витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи в розмірі 120 грн.

Outcome: approved