Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-17 00:00:00

У вересні 2011 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини заробітку(доходу) відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та утримання дружини, яка доглядає дитину до досягнення нею трирічного віку, в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку відповідача. Вказала, що з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі з 05 вересня 2009 року, шлюб зареєстровано у відділі ДРАЦС Теплицького районного управління юстиції. В шлюбі 29 січня 2010 року народилась донька [PERSON], батьком якої записано відповідача. Дитина проживає разом з нею, однак, відповідач добровільно на утримання дитини коштів не надає. Вона не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною, тому має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною трьох років. В судовому засіданні позивач [PERSON] частково зменшила заявлені вимоги, просить стягувати на дитину аліменти в розмірі 1/4 частини доходів відповідача, а на своє утримання просить стягувати 100 грн. щомісячно. Пояснила, що відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги дитині. Відповідач [PERSON] позов визнав. Пояснив, що він працює охоронником, отримує мінімальну заробітну плату. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, про що в справі міститься відповідне свідоцтво. В шлюбі 29 січня 2010 року народилась донька [PERSON], батьком якої в свідоцтві про народження записаний відповідач. Статтею 141 СК України визначено, що мати та батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. У відповідності до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька, або у твердій грошовій сумі. Згідно з ч.1 ст.184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. У відповідності до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.2 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Таким чином, визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Заслухавши пояснення позивача та відповідача, який визнав позов, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, і , враховуючи те, що відповідач має постійне місце роботи, тобто спроможний надавати матеріальну допомогу, визначає розмір аліментів, які будуть стягуватись на утримання неповнолітньої дитини, в розмірі 1/4 частки його заробітку(доходу), але не менше мінімального розміру аліментів, та в розмірі 100 грн. щомісячно на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved