overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-18 00:00:00

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому вказала, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який було розірвано 13.01.2005 року. Від шлюбу є неповнолітня дитина донька [PERSON], [INFO], батьком якої є відповідач і який матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, хоча працює та має постійний заробіток, тому позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) до повноліття дитини. У судове засідання позивач не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у встановленому законом порядку, надала суду заяву, в якій просить справу за її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у встановленому законом порядку, надав суду заяву, в якій просить справу за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд вважає за необхідне задовольнити предявлені позовні вимоги з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так, сторони перебували у шлюбі, який було розірвано 13.01.2005 року в Інгулецькому відділі реєстрації актів цивільного стану Криворізького МУЮ Дніпропетровської області (а.с.5). Від шлюбу є неповнолітня дитина донька [PERSON], [INFO]. Ця обставина підтверджується Свідоцтвом про народження дитини (а.с.5) та відповідачем не оспорюється. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, але відповідач ухиляється від виконання свого обов`язку, матеріальну допомогу на утримання дитини позивачці не надає. З урахуванням наведеного вище, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-18 00:00:00

Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 30.10.2009 року Другим Суворовським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 331, від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] Позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, мотивуючи це тим, що у нього з відповідачем різні характери та погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння, в наслідок чого між ними виникають сварки. Крім того, між ними зникло почуття любові, довіри та поваги один до одного. Шлюб у позивача другий у відповідачки перший З квітня 2011 року сторони припинили подружні стосунки, проживають окремо за різними адресами. Позивач [PERSON] наполягав на задоволенні позову у повному обсязі і категорично заперечувала проти примирення. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала та просила його задовольнити. Суд, вислухавши сторони та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки при обставинах, вказаних позивачем та визнаних відповідачем, сімя фактично розпалася і її відновлення не можливо, а також беручі до уваги той факт, що, будь-хто з подружжя чи обидва мають право звернутися до суду з заявою про розірвання шлюбу і це право підлягає судовому захисту. Одночасно суд вважає, що в подальшому спільне життя подружжя та зберігання шлюбу суперечить інтересам обох сторін і цей факт має суттєве значення. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-18 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 03 листопада 2007 року Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси між сторонами зареєстрований шлюб, актовий запис № 1023. Від шлюбу у сторін є син [PERSON], [INFO]. З січня 2010 року сторони шлюбні стосунки не підтримують, майнового спору немає, проживають окремо. У звязку з вказаним, позивачка просить суд шлюб розірвати. У судовому засіданні позивачка позов підтримала та просила суд позов задовольнити, посилаючись на обставини, які викладені у позові. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, надав суду заяву з проханням розглядати справу в його відсутності ( а. с. 15). За наявністю умов, передбачених частиною першою ст.224 ЦПК України, та оскільки позивачка не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає можливим допустити заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення позивачки, вивчивши матеріали справи та заяву відповідача, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що з січня 2010 року сторони шлюбні стосунки не підтримують, майнового спору немає, проживають окремо. З урахуванням вказаного, оцінивши усі обставини в їх сукупності, суд вважає, що сім'я розпалася остаточно та її збереження неможливо.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищеназваним позовом, посилаючись на те, що 23.07.2011 р. він позичив відповідачу кошти у сумі 2550 грн.. строком до 23.08.2011 р. У зазначений термін гроші не повернуті, тому просить стягнути їх з відповідача. Позивач в судове засідання не з'явився, позов підтримав, справу просив розглядати в його відсутність, про що надав суду письмову заяву. Відповідач у судове засідання не з'явився, у наданій суду письмовій заяві позов визнав, не надав заперечень проти обставин, викладених у позові, просив справу слухати в його відсутність. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З матеріалів справи вбачається, що 23 липня 2011 р. позивач зайняв відповідачу 2550 грн., строком до 23 серпня 2011 р. Термін повернення грошей скінчився, але відповідач грошей не повернув. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти..., а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики)... Суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, інтереси інших осіб, тому визнання позову відповідачем слід прийняти. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦК України на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним, відповідно до квитанцій, судовий збір в розмірі 188 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-18 00:00:00

позивачка звернулась з вищеозначеним позовом до відповідача, вказуючи, що перебуває з відповідачем у шлюбі з 05.03.2010 року . Сторони мають доньку [PERSON], 14.08-2010 року народження, батьком якої у свідоцтві про народження вказаний відповідач проживають окремо, матеріальну допомогу на утримання доньки відповідач не надає, тому стягнути з нього аліменти у розмірі ? частини всіх видів доходів до повноліття дитини . Позивачка подала jo суду заяву .в якій просить справу розглядати без її участі, проти винесення заочного рішення не заперечувала, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідачу судове засідання не з"явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив, клопотання про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Тому суд із згоди позивачаухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Судом досліджуються наступні докази: Довідка з паспортної служби, копія ідентифікаційного коду, копія свідоцтва про шлюб,копія свідоцтва про народження, копія паспорту. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовом таким, що підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі та мають доньку [PERSON] , [INFO], яка знаходиться на утримання позивачки. Батьками у свідоцтві про народження вказані позивачка та відповідач. Відповідно до ст. 180 CK України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Допомогу на утримання дитини відповідач не надає. Аліменти нікому не виплачує, тому суд вважає, що відповідач має виплачувати аліменти в розмірі ? частини всіх видів доходів на утриманні дитини. Таким чином, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-18 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення суми заборгованості, посилаючись на те, що 22.07.2008 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір № 003-12121-220708 . Відповідно до п.1 1. вищевказаного договору, позивач зобов'язується надати відповідачеві кредит у сумі 1349,00 грн. на придбання певного майна/ послуг, на умовах визначених договором із останнім терміном повернення кредиту та сплати процентів і комісійних по ньому не пізніше ніж 21.05.2009 року, а відповідно до пункту 2.3 кредитного договору позичальник сплачує проценти за користування кредитом виходячи з розміру ставки 0,01% на рік. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється за графіком погашення кредиту та процентів. Станом на 28.07.2011 року за відповідачем утворилася заборгованість на загальну суму 1050,45 грн., яка складається: з заборгованості за сумою кредиту - 942,50грн., заборгованість по відсоткам-0,03грн., заборгованість по комісії 107, 92 грн. Крім того з відповідача належить стягнути державне мито в сумі 51,00 грн. та 120 грн. витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Представник позивача [PERSON] просила справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечувала проти винесення заочного рішення по справі про, що надала суду письму заяву. Відповідач у судове засідання не з'явився, клопотань про відкладення розгляду справи не надіслав , про причину неявки суд не повідомив. Тому суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. У судовому засіданні досліджені докази: копія кредитного договору меморіальний ордер № 30286018, розрахунок заборгованості, копія паспорта та довідки про присвоєння ідентифікаційного коду, копія рахунку №COLIS- 1339 від 22.07.2008р., копія накладної № PHLIS - 000001004 від 22. 07.2008р. платіжні доручення. Суд, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Матеріалами справи встановлено, що 22.07.2008 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір № 003-12121-220708. Станом на 28.07.2011 року заборгованість складає 1050,45 грн. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства. Відповідач не виконує умов договору, тому суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. З відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті державного мита в розмірі 51,00 грн. та сплати за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн., а всього 171,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-18 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вимогами ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO] у розмірі 1\\4 частини доходів відповідача до досягнення дитиною повноліття та аліменти на її [PERSON]- утримання у розмірі 1\\4 частини доходів відповідача до досягнення дитиною трирічного віку , стверджуючи, що [PERSON] є батьком дитини, він надає матеріальну допомогу сімї періодично в незначному розмірі. У судовому засіданні позивачка свої вимоги підтримала. Відповідач позов визнав частково. Суд вислухав сторони, вивчив надані документи і встановив наступне: сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 2009 року, від цього шлюбу сторони мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. Позивачка пояснила, що більше трьох місяців назад вони з відповідачем припинили шлюбні стосунки, що малолітня дитина проживає з нею, що вона не працює, тому як доглядає малолітню дочку, у звязку з цим потребує матеріальної допомоги. Відповідач працює в ТДВ Інтерхіммайстром цеху, має постійний дохід і має можливість утримувати не тільки малолітню дитини, а надавати матеріальну допомогу і їй дружині до досягнення дитиною трирічного віку. Відповідач, визнаючи частково позов, стверджував, що він сплачує дружині щомісяця 1000 грн на утримання дитини, що сплачувати аліменти на утримання самої дружини він не має можливості, оскільки на його утриманні перебувають непрацездатні батьки. При вищенаведених обставинах суд вважає позов [PERSON] підлягаючим частковому задоволенню з таких підстав: батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Аліменти стягуються на користь того з батьків, з ким проживає дитина. За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу батька і (або) у твердій грошовій сумі. У даному випадку суд присуджує аліменти в 1\\4 частці від заробітку батька, який має постійну роботу і щомісячний дохід відповідач працює на посаді майстра цеху ТДВ Інтерхім і його середньомісячний заробіток складає 3580 грн. Надані суду докази свідчать, що останній платіж у якості аліментів на користь позивачки відповідач сплатив 21.11.2011 року, тому з цієї дати суд стягує аліменти на утримання дитини. Право дружини на утримання від чоловіка батька дитини- до досягнення дитиною трьох років передбачено ч.2 ст.84 СК України. Факт проживання малолітньох дитини з матірю відповідач визнав. З урахуванням розміру щомісячного середнього заробітку відповідача, розміру аліментів, що сплачує він на утримання дитини, суд дійшов до висновку, що відповідач має матеріальну можливість сплачувати на утримання дружини щомісяця до досягнення дитиною 3 річного віку, або до зміни матеріального становища сторін 1\\6 частину свого щомісячного доходу, починаючи з дня звернення позивачки до суду з цим позовом. Доводи відповідача про перебування на його утриманні непрацездатних батьків не підтверджені будь-якими доказами, а позивачка цей факт не визнала. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами ст.ст.79,80,84, 180-184 СК України.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-18 00:00:00

Позивач [PERSON] подав до суду позов, в якому просить визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON], який помер 02.05.2010 року. При цьому [PERSON] посилається на те, що в передбачений законом час він звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але йому було відмовлено усно, так як є розбіжності в його та спадкодавця прізвищах. В звязку з чим позивач звертався до суду з заявою про встановлення факту родинних стосунків, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 27.05.2011 року заява [PERSON] задоволена. Позивач вважає, що вказані в позові обставини свідчать про поважні причини пропуску ним строку для подання заяви про прийняття спадщини, тому просить позов задовольнити. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просить задовольнити позов в повному обсязі. Представник відповідача ОМР повторно не зявився до судового засідання, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, будь-яких заяв не надав. Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Як встановлено в судовому засіданні позивач [PERSON] є сином [PERSON], який помер 02 травня 2010 року, що вбачається з рішення Київського районного суду м. Одеси від 27.05.2011 року по справі № 2-о-152/2011. 02 травня 2010 року помер [PERSON], що вбачається зі свідоцтва про смерть 1-ЖД №225112, актовий запис № 666 від 03.05.2010 року, виданого Першим Малиновським відділом РАЦС Одеського міського управління юстиції. Згідно ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини. За встановлених обставин та з урахуванням наданих доказів, суд вважає можливим визнати, що позивач з поважних причин пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини, та визначити йому додатковий строк.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-18 00:00:00

Враховуючи складність даної справи те, що для складення мотивованого рішення в повному обсязі потрібен додатковий час, суд оголошує в даному судовому засіданні вступну та резолютивну частини рішення, відклавши складення повного рішення відповідно до вимог ст.209 ЦПК України на строк не більше ніж на 5 днів з дня закінчення розгляду справи і повідомляє особам, які беруть участь у справі, що вони зможуть ознайомитися з повним рішенням суду 23 грудня 2011 року. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду посилаючись на те, що відповідачам були надані підприємством послуги по теплопостачанню. Плата за спожиту теплову енергію повинна провадитися користувачами щомісячно, коштами на розрахунковий рахунок КП „Павлоградтеплоенерго. Однак відповідачі оплату за спожиту теплову енергію не проводили. У результаті чого утворилася заборгованість у сумі 6216,91 гривень. Позивач просить суд стягнути з відповідачів вказану суму боргу та судовий збір в сумі 188,20 грн. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд стягнути з відповідачів вказану суму заборгованості. Відповідачі, кожен окремо, в судове засідання не з'явилися , хоча були належним чином повідомлені про час та місце слухання справи. Судом було ухвалено слухати справу в заочному судовому засіданні. Вислухавши пояснення представника позивача та вивчивши матеріали цивільної справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Так, згідно довідки позивача заборгованість складає 6216,91 гривень. Згідно зі статтею 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно зі статтею 19 Закону України «Про теплопостачання» - споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-18 00:00:00

26 жовтня 2011 року позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення моральної шкоди, посилаючись на те, що з 1989 року працював на шахті «Західно- Донбаська». У березні 1995 року він отримав виробничу травму і йому було встановлено 20% втрати професійної працездатності первинно. Згідно довідки МСЕК, виданої 28 листопада 2002 року йому було встановлено 40% втрати професійної працездатності повторно. Позивач вважає, що внаслідок втрати працездатності йому спричинено моральну шкоду, яку він оцінює у 80 000 грн. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, у наданому запереченні позов не визнав, посилаючись на те, що відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Тернівка Дніпропетровської області не є належним відповідачем у даній справі, а також на те, що позивачем пропущений строк позовної давності. Суд, вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 26 березня 1995 року з позивачем стався нещасний випадок на виробництві, про що складено акт по формі Н-1 від 30 березня 1995 року. 05 липня 1995 року висновком МСЕК позивачу було встановлено 20% втрати працездатності вперше. Саме з цього часу виникло право позивача на звернення до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди. На той час спірні правовідносини були врегульовані ст.ст.440, 456 ЦК України 1963 року, Законом України «Про охорону праці» та Правилами відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди,заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року №472, які не містили норми, відповідно до якої позовна давність не поширювалася на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Таким чином у задоволенні позову слід відмовити в зв'язку з пропущенням строку на звернення до суду. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-18 00:00:00

В провадженні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. \~ \~ \~ \~В обґрунтування заявленого позову позивачка посилалася на те, що 20.11.1999 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб в якому у них 15.05.2001 року народився син: [PERSON]. З квітня 2011 року вони разом не проживають і спільного господарства не ведуть. Шлюбні відносини з відповідачем припинились через непорозуміння та несхожості характерів, а також внаслідок подружньої зради. Позивачка вважає, що подальше шлюбне життя не можливе, а тому вимушена звернутись з позовом до суду. В судове засідання сторони не явились надавши заяви про розгляд справи за їх відсутності, т.я. позивачка підтримує позов в повному обсязі (а.с. 9), а відповідач позовні вимоги визнає (а.с. 10). Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню, а шлюб сторін розірванню з наступних підстав. Судом по справі встановлено факт, що 20 листопада 1999 року між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано у Відділ реєстрації актів громадянського стану виконкому Новомосковської міської ради депутатів Дніпропетровської області, що підтверджується копією свідоцтва про одруження, (а.с. 6). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що вбачається з копії свідоцтва про народження (а.с. 7). Сторони тривалий час не підтримують шлюбно-сімейні стосунки, не мають спільного бюджету та не ведуть спільне господарство. Головною причиною розпаду їх родини є те, що вони втратили почуття любові та взаємоповаги один до одного. Враховуючи викладене у суду є підстави вважати, що примирення між сторонами та відновлення сім'ї, неможливе, подальше спільне проживання та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому, на підставі ст. 112 СК України шлюб сторін підлягає розірванню.

Outcome: approved