Jurisdiction: civil
Date: 2011-08-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики та відшкодування моральної шкоди, вказавши, що 08.02.2011 року він [PERSON], уклав з відповідачем [PERSON] договір позики, згідно якого передав їм у власність грошові кошти в сумі 3000 ( три тисячі) гривень, що доводиться відповідною розпискою, згідно якої вона зобовязується повернути позику до кінця лютого 2011 року, але ухиляється від його виконання, чим поставила в скрутне матеріальне становище. З частини 2 ст. 1046 Цивільного кодексу України слідує, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно частини 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно частини 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Позивач вказує, що таким чином, відповідач [PERSON] повинна була повернути йому вказаний борг повністю відповідно до частини 2 ст. 1050 ЦК України, але не виконала вказані вимоги. Крім того, в результаті порушення позичальникам законних прав позивача на повернення позики [PERSON] завдана значна моральна шкода у вигляді психічних страждань від неможливості отримання вказаних коштів та їх використання в своїх інтересах, тому [PERSON] оцінюю завдану моральну шкоду в сумі 2 000 (дві тисячі) гривень В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав свої позовні вимоги та просив стягнути з [PERSON], на свою користь у відшкодування боргу за договором позики від 08.02.2011 року 3000 (три тисячі) гривень, у відшкодування моральної шкоди - 2 000 (дві тисячі) гривень, а також витрати по оплаті судового збору в сумі 59,50 гривня та витрати по оплаті ІТЗ судового розгляду справи в сумі 120 гривень, а також витрати по оплаті правової допомоги в сумі 300 гривень. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, хоча була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, про причини неявки не повідомила, заяви про розгляд справи у її відсутність не подавала. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивача, врахувавши позицію відповідачки, дослідивши матеріали справи, належно оцінивши всі зібрані по справі докази, прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що в позивача на підтвердження укладення договору позики з відповідачкою мається розписка позичальника, яка посвідчує передання грошових коштів в сумі 3000 грн. Дана розписка надана суду та досліджена. Відповідачка проти написання даної розписки не заперечує, що підтверджує факт взяття в борг останньою в позивача вказаної суми грошових коштів. На підставі викладеного, факт укладення договору позики між позивачем та відповідачем, на думку суду є встановленим. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі викладеного, судом встановлено, що строк повернення грошових коштів відповідачкою позивачці закінчується в кінці лютого 2011 року. Відповідно до ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобовязання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обовязку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобовязання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Судом встановлено, що на момент розгляду справи розписка мається у позивачки, що в свою чергу вказує на невиконання відповідачкою свого зобовязання повернути позивачці в сумі 3081 грн. Відповідно до ст.ст. 610, 623 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. В разі порушення зобовязання особа, яка його порушила повинна відшкодувати завдані нею збитки. Таким чином, судом встановлено, що відповідачка відповідно до укладеного договору позики, повинна виконати своє зобовязання, яке нею порушене, та повернути позивачу позику в загальній сумі 3000 грн. Вимоги позивача про відшкодування відповідачкою [PERSON] моральної шкоди в розмірі 2000 гривень, задоволенню не підлягають так як позивачем як в позовній заяві так і в судовому засіданні не надано обґрунтувань та доказів завдання моральної /немайнової/ шкоди відповідачкою [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Зважаючи на вищевикладене та вимоги Закону, суд враховуючи, що позивачем документально підтверджено витрати на правову допомогу, суд вважає, що вимога про їх стягнення підлягає до задоволення.

Outcome: partial