Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-21 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить поновити його на посаді інженера-енергетика ТзОВ «ЕСУ», стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що працював у відповідача з 2006р. Наказом від 10.05.2011р. №322-к його звільнено з роботи відповідно до п.4 ст.40 КЗпП України за прогул. Вважає своє звільнення незаконним, оскільки прогулів не допускав. 04.05.2011р. відповідачем йому було повідомлено про звільнення та про необхідність передати всі речі, а на сайті відповідача було опубліковано наказ про його звільнення за власним бажанням, однак, жодної заяви про таке звільнення відповідачу він не подавав. 25.05.2011р. йому рекомендованим листом було надіслано трудову книжку, яка містила запис про його звільнення за прогул без поважних причин. Такий запис був вчинений відповідачем після того як він почав з»ясовувати обставини свого звільнення без його власної заяви. Жодних прогулів він не допускав, з приводу таких жодних пояснень у нього ніхто не відбирав. Позивач в судовому засіданні позов підтримала, дав пояснення аналогічні змісту позовної заяви, додатково пояснивши, що 04.05.2011р. цілий день перебував на роботі, в цей же день йому повідомлено про звільнення та на сайті компанії опублікувано наказ про його звільнення. У зв»язку із цим 05.05.2011р. зранку він передавав усі матеріальні цінності та вважаючи себе звільненим, на роботу більше не виходив, а мав намір оскаржити своє незаконне звільнення. Неодноразово телефонував працівникам відповідача намагаючись з»ясувати обставини звільнення за власним бажанням при відсутності його особистої заяви, при цьому жодного разу у нього не вимагали пояснень з приводу невиходу на роботу. Просить позов задоволити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що 04.05.2011р. було видано наказ №316 про звільнення позивача за власним бажанням, такий був виданий на підставі скан-копії заяви позивача. Пізніше з»ясувалось, що оригінал такої заяви відсутній, а тому того ж дня , 04.05.2011р., було видано наказ №321 про анулювання наказу №316. Відтак, трудові відносини із позивачем не були припинені, однак, позивач, пробувши 05.05.2011р. до 11.40 год. на роботі, залишив робоче місце та з цього часу на роботу не виходив. З метою встановлення причини відсутності з позивачем намагались зв»язатись телефоном, проте безрезультатно. Про відсутність позивача на роботі директором з розвитку регіону ТзОВ «ЕСУ»[PERSON] написано доповідні записки та складено відповідні акти. Вважає, що позивач без поважних причин вчинив прогули 05.05.2011р, 06.05.2011р. та 10.05.2011р., а тому його підставно звільнено за п.4 ст.40 КЗпП. Оскільки звільнення відбулось із дотриманням вимог законодавства, вважає заявлений позов безпідставним та просить в його задоволенні відмовити. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, подав клопотання про розгляд справи у його відсутності. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, зясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. За порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано один з таких заходів стягнення як догана чи звільнення (ст.147 КЗпП України). Одночасно статтею 15 КЗпП України працівникам гарантовано правовий захист від незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Згідно ст.149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Пунком 4 статті 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу працівника без поважних причин. Відповідно до роз»яснень, що містить п.22 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів»у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, необхідно з'ясовувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40 п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Судом встановлено, що згідно наказу №60-к від 17.11.2006р. ТзОВ «ЕСУ»позивач прийнятий на посаду інженера з проектування з 17.11.2006р.(а.с.62), згідно наказу №270-к від 01.11.2007р. переведений на посаду інженера-енергетика з 01.11.2007р. (а.с.70) На підставі наказу №322-к від 10.05.2011р. позивач звільнений з роботи з 04.05.2011р. у відповідності до п.4 ст.40 КЗпП України за прогул без поважних причин (а.с.50). Підставою видачі такого наказу стала доповідна записка [PERSON], акт про відсутність на робочому місці. Пояснення з приводу відсутності позивача на роботі відповідачем не відбирались. Як встановлено судом, відповідачем 04.05.2011р. було винесено наказ №316-к про звільнення позивача за власним бажанням, який був розміщений на сайті ТзОВ «ЕСУ»та у такий спосіб доведений до відома позивача, що визнається сторонами. Вважаючи трудові відносини із відповідачем припиненими, позивач фактично з 05.05.2011р. трудових обов»язків не виконував та на робочому місці був відсутній. 04.05.2011р. відповідачем виданий наказ №322-к про анулювання наказу №316-к від 04.05.2011р., однак, позивача із таким не ознайомлено. Факт ознайомлення із наказом №321-к позивачем заперечується, а відповідачем не надано суду жодних доказів в підтвердження обставин ознайомлення позивача із зазначеним наказом в будь-який спосіб (в т.ч. і шляхом розміщення на сайті 04.05.2011р.). Крім того, винесення наказу №321-к саме 04.05.2011р. ставлять під сумнів і обставини щодо нумерації зазначених наказів, зокрема, наказ про звільнення позивача за власним бажанням виданий 04.05.2011р. під №316, наказ про його анулювання виданий того ж дня, однак під №321, а наказ про звільнення позивача за прогул виданий 10.05.2011р. під №322, обґрунтованого пояснення з приводу такої послідовності виданих наказів відповідачем не надано. Не надано відповідачем суду і достатніх та належних доказів в підтвердження обставин щодо дотримання вимог ст.149 КЗпП, оскільки надані суду акти від 06.05.2011р. та 10.05.2011р. містять суперечливі дані та не свідчать беззаперечно про неповажність відсутності позивача на роботі, як і не свідчать про заходи вжиті для отримання пояснень позивача з приводу відсутності на роботі. Зокрема, викладені у актах дані про зроблені працівниками відповідача дзвінки з метою з»ясування причин відсутності позивача суперечать даним, які містяться у роздруківці телефонних дзвінків позивача, оскільки, із актів від 06.05.2011р. та 10.05.2011р. вбачається, що працівниками відповідача 05.05.2011р. о 13.10 год., 15.20 год. та 10.05.2011р. о 09.28 год. здійснені дзвінки позивачу з метою з»ясування причини відсутності останнього на роботі. Проте, із наданої ПАТ «Київстар»деталізації по локальних дзвінках абонента 672450196 (номер телефону позивача) вбачається, що 05.05.2011р. о 13.10 год., 15.20 год. та 10.05.2011р. о 09.28 год. мали місце вихідні дзвінки абонента (позивача), а не вхідні (а.с.41-43). Крім того, відповідачем надані суду два ідентичні акти, які складені в один і той же день 06.05.2011р., однак, один акт, складений [PERSON], [PERSON]В та [PERSON] о 17.30 год. у м.Києві про те, що позивач був відсутній на роботі 05.06.2011р. і 06.06.2011р., інший акт складений тими ж [PERSON], [PERSON]В та [PERSON] о 17.30 год., але у м.Львові про те, що позивач був відсутній на роботі 05.05.2011р. та 06.05.2011р. (а.с.54-55). Окрім того, із змісту наказу №322-к та документів, що стали підставою для його прийняття вбачається, що позивач звільнений з 04.05.2011р., однак, за прогул, який допущений ним 05.05.2011р., 06.05.2011р. та 10.05.2011р. З огляду на зазначене, суд вважає, що відповідачем при застосуванні дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення не дотримано вимог передбачених ст.149 КЗпП України, не з»ясовано поважності причин відсутності позивача, не враховано обставин, за яких відповідач був відсутній на роботі, а застосовано найсуворіший захід дисциплінарного стягнення. Враховуючи викладені обставини, а також зважаючи на те, що відповідачем при звільненні позивача порушено вимоги ст.149 КЗпП України, суд приходить до висновку про незаконність звільнення позивача з роботи на підставі п.4 ст.40 КЗпП України, а тому його слід поновити на посаді інженера-енергетика ТзОВ «ЕСУ». Відповідно до ст.235 КЗпП України з відповідача в користь позивачки підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 4327 грн. 63 коп., з розрахунку 45,55 грн. (середньоденний заробіток) х 95 (кількість днів вимушеного прогулу з 05.05.2011р. по 22.09.2011р.). При цьому, середньоденний заробіток обчислений, шляхом ділення розміру отриманої позивачем заробітньої плати за березень та квітень (два місяці, що передували звільненню) - 1913,27 грн. на кількість відпрацьованих днів за цей період (42). Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача в користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 51 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення в сумі 120 грн. Згідно вимог ст.367 ЦПК України виконання рішення в частині поновлення на роботі слід допустити до негайного виконання. На підставі ст.ст. 15, 40, 147,149, 235 КЗпП України та

Outcome: approved