overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-29 00:00:00

[PERSON] подав до Носівського районного суду позовну заяву про визнання права власності на житловий будинок, розташований у с. Сулак Носівського району, вул. Партизанська, 20. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 17 листопада 2010 року помер його батько [PERSON]. Після його смерті залишилося спадкове майно, яке складається з даного житлового будинку. Позивач та відповідач є спадкоємцями вказаного майна за законом. Спадщину вони прийняли, проживали разом зі спадкодавцем на день його смерті у спірному будинку. Відповідач не бажає успадковувати належну їй частину спадкового майна. Оскільки спадкодавець за життя не зареєстрував майнові права на спірний будинок, то позивач не може оформити право власності на це майно в порядку спадкування через нотаріальну контору. Тому [PERSON] просив визнати за ним право власності на житловий будинок судовим рішенням. У судовому засіданні позивач підтримав позов та пояснив, що він є спадкоємцем за законом спірного житлового будинку після смерті [PERSON] Але через відсутність правовстановлюючих документів на будинок не може оформити право власності на майно через нотаріальну контору. У судовому засіданні відповідач позов визнала та пояснила, що вона відмовляється від своєї частки у спадковому майні на користь позивача. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які містяться в справі, суд приходить до наступного. Відповідно до положень абзацу 6 пункту 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Відповідно до положень абзацу 3 пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Відповідач без застережень визнала позов в повному обсязі. Оцінивши представлені докази, суд приходить до висновку, що визнання позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому суд приймає визнання відповідачами позову та задовольняє позов. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-29 00:00:00

[PERSON] подала до Носівського районного суду Чернігівської області позовну заяву про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання сина на час його навчання. Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що в червні 2007 року було розірвано шлюб між нею та відповідачем. Дитина, яка народилася від даного шлюбу, [PERSON], перебуває на утриманні матері. 30 травня 2011 року йому виповнилося 18 років. У даний час [PERSON] навчається у Бобровицькому коледжі економіки та менеджменту ім. О. Майнової і потребує додаткової матеріальної допомоги. Тому [PERSON] просила суд винести рішення про стягнення з відповідача на її користь аліментів у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку на час навчання сина [PERSON]. Позивач у судове засідання не зявилася, але направила до суду заяву, у змісті якої вказала, що підтримує позовні вимоги та просить розглянути справу без її участі. Відповідач у судове засідання не зявився, але направив до суду заяву, у якій указав, що визнає позовні вимоги [PERSON] та просив розглянути справу без його участі. Дослідивши письмові докази, які містяться у справі, суд приходить до наступного. Згідно свідоцтва про народження (а. с. 3), [PERSON] є батьком [PERSON], який народився 30 травня 1993 року. Відповідно до довідки №50, виданої 6 вересня 2011 року (а. с. 7), [PERSON] є студентом ІV курсу денної форми навчання в ВП НУБіП «Бобровицький коледж економіки та менеджменту ім. О. Майнової». Термін закінчення навчання 28 червня 2012 року. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] потребує матеріальної допомоги на утримання сина. Відповідно до ст. 199 СК України, якщо неповнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України, суд може ухвалити рішення в попередньому судовому засіданні у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди. Відповідач без застережень визнав позов в повному обсязі. Оцінивши представлені докази, суд приходить до висновку, що визнання позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому суд приймає визнання відповідачем позову та задовольняє позов. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-29 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Зважаючи на складність у викладенні повного рішення суду, повязаного з потребою в обґрунтуванні доводів сторін, на що може бути витрачений значний час, суд вважає за необхідне проголосити його вступну та резолютивну частини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-29 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Зважаючи на складність у викладенні повного рішення суду, повязаного з потребою в обґрунтуванні доводів сторін, на що може бути витрачений значний час, суд вважає за необхідне проголосити його вступну та резолютивну частини.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-29 00:00:00

Позивач [PERSON] 07.06.2011 року звернулася до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що 15 квітня 2006 року Довгинцівським відділом РАЦСу Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області був зареєстрований шлюб між нею та відповідачем, актовий запис № 143. Від спільного життя мають доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачкою. Шлюбні відносини між сторонами припинені, по тій причині, що сторони мають різні погляди на життя, між ними втрачена взаємна повага і довіра один до одного. Сторони ніяких стосунків не підтримують. Спір про розподіл майна між сторонами відсутній. Позивач у судове засідання не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю. Просила суд задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю. Позов визнав в повному обсязі. Суд, проаналізувавши письмові матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 15 квітня 2006 року (а.с.6), однак не підтримують шлюбних відносин, мешкають окремо, від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO] (а.с.7). В частині покладення витрат, повязаних із розірванням шлюбу в органах РАЦСу на відповідача відмовити, так як у звязку із внесенням змін до ст. 115 СК України, рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, є остаточним та не потребує видачі свідоцтва про розірвання шлюбу. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом посилаючись,на те, що 17.07.2009 року уклала шлюб з відповідачем у справі, від якого мають дочку [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову посилається на те, що дитина проживає з позивачем і перебуває на її утриманні. Відповідач проживає окремо, участі у матеріальному забезпеченні дитини не приймає. Просить винести рішення про стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини в розмірі 33 відсотки з усіх видів його доходів до повноліття дитини. Сторони, будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з»явилися, натомість подали заяви, якими позивач позов підтримала, відповідач позов визнав та просили розглянути справу за їх відсутності. Відповідно до вимог ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону або не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно вимог ст.181 п.1 Сімейного Кодексу України способи виконання батьками обовязку по утриманню дитини визначаються за домовленістю між ними. Разом з тим, п.3 цієї норми визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Обставинами, які враховуються судом визначенні розміру аліментів є стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, а також інші обставини, що мають істотне значення. З огляду на обставини справи, що викладені в позові і які визнав відповідач, визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, а тому останній має бути задоволений шляхом стягнення на користь позивача аліментів на утримання дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів доходів відповідача до досягнення дитиною повноліття. У відповідності до ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача витрати на ІТЗ розгляду справи в сумі 120-00 грн. та судовий збір на користь держави в розмірі 51-00 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-29 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з відповідачем по справі 26.09.1998 р. вона зареєструвала шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану по Золотоніському району Золотоніського міськрайонного управління юстиції Черкаської області, актовий запис № 5. 06.12.2005 р. шлюб був розірваний, що підтверджується витягом з рішення суду від 20.05.2004 р. від шлюбу у сторін є неповнолітня дитина [PERSON], [INFO], що на даний момент знаходиться на її утриманні. Добровільно відповідач допомогу на утримання дитини не надає. У відповідача є дитина від другого шлюбу, стягнень за виконавчими документами не проводиться. Відповідач матеріально забезпечений та має змогу сплачувати аліменти. На підставі вищевикладеного просить суд стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] у розмірі ? частини заробітку (доходу) відповідача починаючи з дня подачі позову до суду та продовжувати до повноліття дитини. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, про причину не явки суду не повідомив, був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи рекомендованим листом. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до повного задоволення з наступних підстав. Згідно свідоцтва про народження серія І-СР № 045740 виданого 26.01.1999 р. [PERSON] народився 13.01.1999 р., в графі «батько» вказаний відповідач [PERSON], в графі «мати» - позивачка [PERSON]. В судовому засіданні встановлено, що дитина проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Згідно ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На підставі ст. 183 Сімейного Кодексу України розмір аліментів необхідно встановити в частці від заробітку, що складає 1\\4 частину всіх видів заробітку відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Також на підставі ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача [PERSON] судовий збір на користь держави в сумі 51 грн. Стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача з вимогою про визнання права власності на спадкове майно померлого батька [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 13 березня 2001 року в смт. Лисянка, Черкаської області помер її батько [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія 1 СР № 118120, повторно виданого 11.12.2009 р. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з сертифікату серії ЧР № 0304206 нам право на земельну частку (пай), виданого на підставі рішення Лисянської райдержадміністрації 24.02.1997 року. Позивач являється спадкоємцем першої черги за законом і у судовому порядку, згідно рішення від 30.05.2008 року прийняла дану спадщину. 29 жовтня 2008 року в Будищенській сільській раді позивачеві було видано свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогоподарського підприємства, на ім»я її батька [PERSON], померлого 13.03.2001 року. Звернувшись до нотаріальної контори про прийняття спадщини, позивач отримала відмову, оскільки спадщина частинами не приймається. В звязку з цим позивач звернувся до суду з даним позовом В судовому засіданні позивач свій позов підтримав з підстав викладених у позовній заяві, а представник відповідача не заперечує проти позову, оскільки позивач за законом має право на спадщину свого батька, яку прийняла. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Відповідно до свідоцтва про смерть від 11.12.2009 р., [PERSON] помер 13 березня 2001 року. [PERSON] є дочкою померлого та являється спадкоємцем першої черги за законом і у судовому порядку, згідно рішення від 30.05.2008 року прийняла дану спадщину. Після смерті батька позивача відкрилася спадщина, яка складається з з сертифікату серії ЧР № 0304206 нам право на земельну частку (пай), виданого на підставі рішення Лисянської райдержадміністрації 24.02.1997 року. 29 жовтня 2008 року в Будищенській сільській раді позивачеві було видано свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогоподарського підприємства, на ім»я її батька [PERSON], померлого 13.03.2001 року. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 вказаного кодексу, він не заявив про відмову від неї. Виходячи із змісту ст. 1218 ЦК України прийняття спадщини частинами не можливе, а тому позивач обґрунтовано звернувся до суду з позовом про визнання за ним права власності на все спадкове майно, оскільки оформити його в нотаріальній конторі неможливо. Інших спадкоємців які б прийняли спадщину немає. Згідно Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», при неможливості видачі нотаріусом свідоцтва про право на спадщину, справа про спадкування розглядається судом. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача з вимогою про визнання права власності на спадкове майно померлої бабусі [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 20 листопада 2000 року в с. Смільчинці, Лисянського району померла її бабуся [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія 1 СР № 145004, виданого 23.11.2000 р. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з Державного акту на право на земельну частку (пай), виданого на підставі рішення Лисянської райдержадміністрації 27.09.1997 року. Позивач являється спадкоємцем першої черги за заповітом і у встановлений законом строк прийняв дану спадщину. 01 квітня 2003 року в Смільчинецькій сільській раді позивачеві було видано свідоцтво про право власності на майновий пай, на ім»я її бабусі [PERSON], померлої 20.11.2000 року. Звернувшись до нотаріальної контори про прийняття спадщини, позивач отримала відмову, оскільки спадщина частинами не приймається. В звязку з цим позивач звернувся до суду з даним позовом В судовому засіданні позивач свій позов підтримав з підстав викладених у позовній заяві, а представник відповідача не заперечує проти позову, оскільки позивач за законом має право на спадщину своєї бабусі, яку прийняла. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Відповідно до свідоцтва про смерть від 23.11.2000 р.року, [PERSON] померла 20 листопада 2000 року. [PERSON] є внучкою померлої та являється спадкоємцем за заповітом. Після смерті бабусі позивача відкрилася спадщина, яка складається з Державного акту на право на земельну частку (пай), виданого на підставі рішення Лисянської райдержадміністрації 27.09.1997 року. Прийнявши спадщину в установлений строк, 01 квітня 2003 року в Смільчинецькій сільській раді позивачеві було видано свідоцтво про право власності на майновий пай, на ім»я її бабусі [PERSON], померлої 20.11.2000 року. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 вказаного кодексу, він не заявив про відмову від неї. Виходячи із змісту ст. 1218 ЦК України прийняття спадщини частинами не можливе, а тому позивач обґрунтовано звернувся до суду з позовом про визнання за ним права власності на все спадкове майно, оскільки оформити його в нотаріальній конторі неможливо. Інших спадкоємців які б прийняли спадщину немає. Згідно Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», при неможливості видачі нотаріусом свідоцтва про право на спадщину, справа про спадкування розглядається судом. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по заробітній платі, суми за час затримки розрахунку. У своєму позові позивач вказала, що він працював у відповідача з 06.05.2008 року по 18.09.2009 року. 18.09.2009 року він був звільнений з роботи за власним бажанням. Позивач вважає, що в поршення ст..116 КЗпП України він не отримав розрахунок в день звільнення та змушений звернутися до суду. Остаточний розрахунок по заробітній платі він отримав 15.06.2011 року. Позивач вважає, що відповідач повинен сплатити суму за затримку розрахунку за 20 місяців 18 днів 28268,80 грн. Позивач просить стягнути з відповідача суму за час затримки розрахунку у розмірі 28268,80 грн. Позивач у судове засідання не з*явився, але надав до суду заяву, в якій просить його позов задовольнити і розглянути справу без її участі. Відповідач у судове засідання не з*явився, хоча був повідомлений у встановленому законом порядку про час та місце розгляду справи, але своїх причин неявки та заперечень суду не надав. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Із трудової книжки [PERSON] серії БТ-1 № 8447075 бачається, що він 18.09..2009 року був звільнений за ст38 КЗпП України. Із довідки № 303 від 06.07. 2011 року, виданої ЗДП Кремнійполімер, вбачається, що середньодений заробіток [PERSON] складає 63 грн. 10 коп., а середня заробітна плата 1356,65 грн. Із довідки Заводського ВДВС вбачається, що [PERSON] 16.02.2011 року частково була виплачена 4711,99 грн, а 15.06.2011 року залишок заборгованості розмірі 3691,01 грн. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадяться в день звільнення. Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст..116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, у судовому засіданні позов [PERSON] повністю знайшов свої докази і обґрунтування і тому підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. У своєму позові позивач вказала, що 14 жовтня 2010 року відповідач олійник Л.Г. отримала від неї позику в сумі 5\~000 грн., про що свідчить договір позики. Згідно умов договору [PERSON] щомісячно повинна сплачувати платежі по 500 грн. З моменту отримання коштів і до теперішнього часу [PERSON] жодної проплати не здійснила. Добровільно повернути позичені гроші відповідачка відмовилась. У разі прострочення повернення чергової частини позики згідно умов вищевказаного договору відповідач [PERSON] повинна сплатити пеню в розмірі 0,5% від несплаченої суми. На час розгляду справи розмір пені буде складати 2\~200 гривен. Позивач у своєму позові просить стягнути з [PERSON] суму боргу за договором позики 7200 гривень та судові витрати. Позивач у судове засідання не з*явилася, але надала до суду заяву, в якій вказала, що позов підтримує, просить розглянути справу без її участі та без участі відповідача. Відповідач у судове засідання не з*явилася, хоча була повідомлена судом у встановленому законом порядку, але своїх причин неявки чи заперечень суду не надала. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Дослідивши докази по справі, суд приходе до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Із договору позики від 14.10.2010 року вбачається, що [PERSON] отримала від [PERSON] 5000 грн. Згідно п.5 вказаного договору позичальник [PERSON] зобов*язана повертати борг рівними частками в сумі 500 грн. щомісячно. Згідно п.6 вказаного договору в разі прострочення повернення чергової частини позики позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, а також вправі нараховувати пеню в розмірі 0,5% від несплаченої суми за кожен день прострочення. Відповідно ст.526 ЦК України зобов*язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позика, надана за договором безпроцентної позики може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Судом було встановлено, що відповідач прострочила повернення позики і тому за період з 15.10.2010 року по 15.06.2010 року вона повинна сплатити пеню в сумі 2\~200 гривень. Крім цього, [PERSON] повинна сплатити залишок боргу в сумі 1000 грн. Таким чином, позов [PERSON] повністю знайшов своє обґрунтування у судовому засіданні і тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved