Jurisdiction: civil
Date: 2012-02-23 00:00:00

позивач звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що вона з відповідачем є співвласниками квартири [ADDRESS], яка належить їм на праві спільної сумісної власності. Відповідач [PERSON] є її прийомною донькою з 1979 року. Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 14.11.2008 року було скасовано рішення виконкому Радянської районної Ради народних депутатів № 88 від 13.02.1979 року про удочеріння [PERSON] позивачем. Зазначає, що протягом багатьох років відповідач постійно знущається з неї, погрожує вбивством, про що свідчать її постійні звернення до правоохоронних органів міліції та прокуратури. Відповідач часто приходить додому у нетверезому стані, влаштовує сварки, ображає її та застосовує фізичне насильство. Стверджує, що неодноразово пропонувала відповідачу викупити її частку або продати квартиру загалом та поділити кошти від продажу, крім того, пропонувала взамін на її 1/3 частину в квартирі кімнату в гуртожитку, однак відповідач постійно відмовляється і провокує конфлікти. Вважає, що [PERSON] своєю поведінкою створює їй неможливі умови для спільного проживання. Співжиття з відповідачем в одній квартирі є неможливим, оскільки це загрожує її життю і здоров'ю. При цьому просить врахувати, що вона є інвалідом другої групи та потребує спокою, що додатково унеможливлює їх спільне використання квартири з відповідачкою. Стверджує, що остання має можливість бути забезпеченою житлом за місцем праці, а її частка у спірному майні є незначною і не може бути виділена в натурі. З урахуванням наведеного на підставі ст.ст. 364, 365, 367 ЦК України просила здійснити примусовий продаж квартири [ADDRESS] та розділити кошти між співвласниками відповідно до їх частки у праві спільної часткової власності. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала з підстав викладених у заяві, просила вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяв про можливість розгляду справи за її відсутності від відповідача не надходило. Враховуючи наведене та відсутність заперечень зі сторони позивача, суд вважає за можливе на підставі ст. 224 ЦПК України провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача, з'ясувавши дійсні обставини та перевіривши докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається зі свідоцтва про право власності на квартиру від 21.08.1996 року [NUMBER] квартира [ADDRESS] належить на спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Судом встановлено, що частки сторін у вказаній квартирі не визначені, їх виділ у встановленому за законом порядку не здійснено. Згідно з положеннями ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до вимог ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. У відповідності до норм ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що нормами матеріального права, на які посилається позивач при обґрунтуванні заявлених вимог, не передбачена можливість та не визначено механізм примусового продажу квартири та розподілу грошових коштів між співвласниками. Приписами ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Таким чином, суд приходить до висновку про невідповідність обраного позивачем способу захисту своїх прав та охоронюваних законом інтересів способам захисту, визначеним ст. 16 ЦПК України. Крім того, при вирішенні питання про можливість примусового продажу квартири суд виходить з того, що відповідач зареєстрована та постійно проживає у спірній квартирі, іншого житла чи постійного місця проживання не має, на квартирному обліку не перебуває, а тому припинення її права власності у спільному майні завдасть істотної шкоди її законним правам та інтересам. Також, фактично належну [PERSON] частку у спірній квартирі не можна вважати незначною, оскільки така є рівною з іншими співвласниками та, виходячи з призначення спільного майна, забезпечує її конституційне право на житло. Наявність між сторонами особистих неприязних стосунків, на думку суду, не є особливою обставиною у розумінні норм ст. 365 ЦК України, яка вказує на неможливість спільного володіння і користування квартирою. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed