Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-25 00:00:00

У жовтні 2011 року позивач звернувся до суду з позовом посилаючись на те, що 11 грудня 2007 року між ним та відповідачем було укладено договір №000845 про надання учаснику програми послуг, спрямованих на придбання транспортного засобу через Українську соціальну програму, організовану товариством. На виконання умов цього договору позивач сплатив відповідачу реєстраційний платіж у розмірі 5\~542 грн. 30 коп. та щомісячні платежі у розмірі 7\~740 грн. 00 коп. На прикінці 2008 року позивач звернувся до ТОВ УСП-Групз листом про повернення йому грошових коштів у звязку зі складними сімейними обставинами та усвідомленням ним незаконного здійснення відповідачем своєї діяльності, натомість листом від 01.06.2009 року відповідач в односторонньому порядку розірвав договір. Проте в разі розірвання договору сума реєстраційного платежу не повертається, а в разі визнання його недійсним повертається вся сплачена ним грошова сума. Також вважає, що ТОВ УСП-Групсвоєю діяльністю порушує закони Украни: Про соціальні послуги, Про рекламуі Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг. Посилаючись на те, що відповідач надає послуги без відповідної ліцензії, позивач просив визнати вказаний договір недійсним, стягнути з відповідача кошти в розмірі 13282, грн. та судові витрати. В ході розгляду справи позивачем було зменшено розмір позовних вимог, у звясзЩкЬуе зЩ пбоавУеЦрвнЯеЦнЯясм¬Ю відповідачем коштів у розмірі 600, 60 грн., у звязку з чим позивач просив стягнути кошти у розмірі 12681, 70 грн. Позивач в судовому засіданні позов підтримав з урахуванням уточнень та просив задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про що в справі містяться відповідні докази. Заяв, заперечень, клопотань суду не надав, в звязку з чим суд визнає його неявку без поважних причин та вважає можливим розглянути справу у його відсутності по наявним в справі доказам та постановити заочне рішення, відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України. Суд дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, встановив наступне. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що діяльність ТОВ УСПфактично є діяльністю з надання фінансових послуг, оскільки має характерні для таких послуг ознаки, але здійснюється без відповідної ліцензії. Згідно із ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Частиною 1 ст. 227 ЦК України визначено, що правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Судом установлено, що 11 грудня 2007 року між сторонами було укладено договір, предметом якого є надання позивачу послуг, спрямованих на придбання транспортного засобу через Українську соціальну програму(далі УСП). УСП це програма, метою якої є придбання учаснику УСП товару з розстрочкою платежу на досить тривалий час у порядку та на умовах, передбачених договором і додатками до нього (визначення термінів у додатку № 2 від 11 грудня 2007 року до оспорюваного договору (далі Додаток №2). Відповідно до п. 1.4 ст. 1 Додатку №2 учасник доручає товариству використовувати суми чистих платежів для формування фонду для здійснення оплати товару на користь учасників УСП. За надання послуг за програмою учасник сплачує реєстраційний платіж і комісійну плату (пп. вп.2.1 ст. 2 Додатку №2, Додаток №1). Пунктом 8.1. ст. 8 Додатку №2 визначено, що товариство проводить оплату товару та організовує його передачу у власність учасника УСП, який одержав право на отримання товару в найближчий термін, можливий для товариства, але не пізніше 30 днів після того, як учасником програми будуть виконані вимоги цієї статті. Згідно із ч. 1 ст. 4 Закону України Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послугфінансовими вважаються такі послуги: 1) випуск платіжних документів, платіжних карток, дорожніх чеків та (або) їх обслуговування, кліринг, інші форми забезпечення розрахунків; 2) довірче управління фінансовими активами; 3) діяльність з обміну валют; 4) залучення фінансових активів із зобовязанням щодо наступного їх повернення; 5) фінансовий лізинг; 6) надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту; 7) надання гарантій на поручительство; 8) переказ грошей; 9) послуги у сфері страхування та накопичувального пенсійного забезпечення; 10) торгівля цінними паперами; 11) факторинг; 12) інші операції, які відповідають критеріям, визначеним у п. 5 ч. 1 ст. 1 цього Закону. Пунктом 5. ч.1 ст. 1 указаного Закону визначено, що фінансові послуги це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Наведене свідчить про те, що перелік фінансових послуг, передбачений Законом України Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг, не є вичерпним, визначення послуг як фінансових можливе при відповідності операцій критеріям, встановленим п. 5 ч. 1 ст. 1 зазначеного Закону. У листі Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 22 квітня 2008 року № 4765/07-11 зазначено, що за наданою ТОВ УСП Групінформацією останнє здійснює операції з адміністрування придбання у групах, така діяльність має ознаки фінансової послуги, але не віднесена законодавством до певного виду цих послуг. Водночас відповідно до ст. 34 Закону України Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послугдіяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб, може здійснюватися лише фінансовим установами після отримання відповідної ліцензії. У ході розгляду справи позивач надав до суду заяву в якій вказував на те, що відповідачем було частково повернуто кошти у розмірі 600, 60 грн., у звязку з чим позивач просив стягнути з відповідача кошти у розмірі 12 681, 70 грн. Із квитанцій долучених до справи вбачається, що загальна сума яка була сплачена позивачем складає 13\~122, 30 грн. Таким чином, беручи до уваги вищевказане до виплати підлягає різниця між сплаченою позивачем сумою та сумою, яка була повернута відповідачем, що складає не 12 681, 70 грн., як вказував [PERSON] в своїй заяві, а 12\~521, 70 грн., з чим він сам погодився у судовому засіданні. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що наданий позов підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved