Jurisdiction: civil
Date: 2011-08-16 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 01.04.2011 року по 25.07.2011 року. В позові вказала, що працювала в вагонному депо м. Маріуполь на посаді начальника пасажирського поїзду. 31.03.2011 року вона була звільнена у звязку із закінченням строку трудового контракту на підставі наказу № 171/ос. Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 13.07.2011 року позивачка поновлена на посаді начальника пасажирського поїзду у вагонному депо станції Маріуполь Державного підприємства Донецька залізницяз 01.04.2011 року. Позивачка в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву з клопотанням розглянути справу у її відсутність, позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити, надала суду розрахунок середньоденної заробітної плати та додаткового письмово пояснила, що була поновлена на посаді 26.07.2011 року. Представник відповідача Державного підприємства Донецька залізниця[PERSON] у судове засідання також не зявився, надав суду заяву з клопотанням розглянути справу у його відсутність, позов визнав в повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України суд розглянув справу у відсутності сторін без фіксації судового процесу технічними засобами. Судом встановлено, що позивачка з працювала в вагонному депо м. Маріуполь Державного підприємства Донецька залізниця( далі ДП Донецька залізниця) на посаді начальника пасажирського поїзду. 31.03.2011 року була звільнена з посади начальника пасажирського поїзду ( дільниці 1 групи) за ст.. 36 п. 2 КЗпП України у звязку із закінченням строку дії контракту № 137 від 20.12.2007 року на підставі наказу № 171/ос, що встановлено рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 13.07.2011 року, яке набрало законної сили, та яким позивачка поновлена на посаді начальника пасажирського поїзду у вагонному депо станції Маріуполь Державного підприємства Донецька залізницяз 01.04.2011 року. (а.с. 3-5). Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі, одночасно судом вирішується питання про виплату працівнику середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Але вищезазначеним рішенням питання виплати працівнику середнього заробітку за час вимушеного прогулу не розглядалося, оскільки не зазначалося в позовних вимогах. Згідно довідки № 297 про середню заробітну плату від 17.08.2011 року позивачці виплачувалася середньоденна заробітна плата у розмірі 150 гривень 43 копійки, яка була розрахована виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Але, відповідно до абз. 3 п. ІІ Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Тому середньоденний заробіток позивачки складає 158,84 грн. (4312,14 грн. + 4900,54 грн.= 9212,68 грн. : 58 раб. днів = 158,84 грн.). Середній заробіток за час вимушеного прогулу на час поновлення позивачці на роботі за період з 01.04.2011 року по 25.07.2011 року складає 18107,76 грн. ( 158,84 грн. x 114 робочих днів = 18107,76 грн.). Таким чином, суд стягує з відповідача на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.04.2011 року по 25.07.2011 в сумі 18107,76 грн. та вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а вимоги позивача обґрунтовані і позов задовольняє. Відповідно до п. 1 ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів України Про державне мито\~від 21 січня 1993 року № 7-93 від сплати державного мита звільняються позивачі - робітники та службовці - за позовами про стягнення заробітної плати й за іншими вимогами, що випливають з трудових правовідносин. З урахуванням викладеного та відповідно до ст. 88 ЦПК України покладає на відповідача судові витрати по справі. На підставі ст. 235 КЗпП України,

Outcome: approved