Jurisdiction: civil
Date: 2012-01-31 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вказаним позовом та просить суд постановити рішення, яким позбавити відповідача батьківських прав по відношенню до своєї неповнолітньої дитини: сина - [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову вказує, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 28.07.2000 року, який було розірвано 10.11.2008 року. Від даного шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу відповідач проживає окремо та займається виключно власним життям. При цьому життям дитини не цікавиться, не опікується нею, проявляє повну байдужість до стану її здоров'я, належного фізичного та духовного розвитку. Відповідач має негативний вплив на дитину. Після встановлених рішенням виконкому Новоград-Волинської міської ради днів та годин зустрічей батька із сином, останній проявляє неадекватну поведінку, агресію, високу імпульсивність, нестабільне навчання. Відповідач неодноразово притягався до адміністративної та кримінальної відповідальності. Крім того, відповідач ухиляється від сплати аліментів, які з нього стягуються на її користь на утримання сина за рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 09.03.2010 року, в результаті чого утворилася заборгованість по аліментах. Таким чином, дитина проживає разом з нею, перебуває на повному її утриманні та вихованні. За вказаних обставин орган опіки та піклування Новоград-Волинської міської ради дійшов висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до свого неповнолітнього сина. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та просила задовольнити позов. Відповідач [PERSON] позов не визнав і пояснив, що він не працює, тому не в повному розмірі сплачував аліменти на утримання сина. Позивачка забороняє бачитись із сином, змінила номер телефону дитини. Вказував на те, що у теперішній час також надає кошти на дитину, купував дитині одяг, на день народження дитині дарував гроші, однак позивачка відмовилась їх брати. Позивачка відмовилась щодо стягнення аліментів на дитину. Дитину дуже любить і просить не позбавляти його батьківських прав щодо дитини. Прокурор позовні вимоги підтримав та проти задоволення позову не заперечував. Представник третьої особи позовні вимоги підтримала та не заперечувала проти задоволення позову. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком малолітнього [PERSON](а. с. 4).В матеріали справи надана копія ухвали про відкриття провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів та копія позовної заяви з якої вбачається про наявність у відповідача заборгованості по сплаті аліментів в сумі 8427грн. 42 коп.(а. с. 16,17). Свідок [PERSON] пояснив, що являється батьком позивачки. Позивачка після розлучення з відповідачем проживає разом з дитиною у квартирі. Відповідач не приймає участі у вихованні дитини. Підчас відвідування відповідачем дитини, він влаштовує сварки з позивачкою та ображає її нецензурною лайкою. Позивачка відмовилась від отримання від відповідача аліментів, оскільки останній сплачував їх мізерними сумами. Статтею 164 Сімейного кодексу України встановлені підстави позбавлення батьківських прав, зокрема мати чи батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Наявність вини батьків належить до обов'язкових умов позбавлення батьківських прав. Як роз'яснено пунктами 15 та 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Проаналізувавши відносини що склалися між сторонами згідно їх пояснень в судовому засіданні, дослідивши надані до матеріалів справи докази, суд не вбачає свідомого ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по фізичному та духовному розвитку сина, та вони спростовуються іншими доказами що є в матеріалах справи. Разом з тим, суд вважає за необхідне роз'яснити відповідачу, що з врахуванням відносин, що склалися між сторонами, він повинен застосовувати ініціативу у поновленні постійних батьківських відносин з дитиною, вживати дієві заходи щодо прийняття участі в вихованні дитини, проявляти батьківську турботу, у разі перешкоджання позивача у зустрічах з сином, звертатися до органів опіки та піклування за допомогою в організації таких зустріч, визначення їх часу та місця, оскільки позивач у подальшому, якщо ставлення батька до сина не зміниться, не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про позбавлення його батьківських прав. Таким чином на час розгляду справи, підстав, передбачених ст. 164 СК України для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно свого сина [PERSON], внаслідок його протиправної поведінки та свідомого ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків судом не встановлено, позбавлення батьківських прав буде суперечити інтересам малолітнього, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed