Jurisdiction: civil
Date: 2012-02-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за договором приєднання в розмірі 20638 грн. 80 коп. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 07.02.2008 року між сторонами було укладено договір про приєднання до електричних мереж № 3215/42638/23727. У відповідності до п.1.2 Правил приєднання електроустановок до електричних мереж, затверджених постановою НКРЕ № 1137 від 14.12.2005 року, приєднання електроустановки це надання власником мереж послуги замовнику із створення технічної можливості здійснення передачі у точку приєднання до електроустановки замовника відповідної потужності електричної енергії необхідного обсягу з дотриманням її якості та надійності. Договір про приєднання до електричних мереж письмова домовленість сторін, що є документом, який встановляє зміст та регулює правовідносини між сторонами щодо порядку фінансування та виконання робіт (послуг) з приєднання електростанції замовника до електричних мереж їх власника відповідно до узгодженої проектно-кошторисної документації. Відповідно до п.2.1 договору позивач зобов»язаний здійснити підключення електроустановки [PERSON] до своїх електричних мереж протягом п»яти робочих днів після виконання останнім вимог п.2.2 договору, прийняття електроустановки та оформлення акту допуску на підключення електроустановки споживача. Позивач взяті на себе зобов»язання виконав в повному обсязі, а саме здійснив підключення електроустановки відповідача за адресою: [ADDRESS], до своїх електричних мереж протягом визначеного договором строку. Відповідно до п.3.1 договору, згідно Методики обрахування плати за приєднання електроустановок до електричних мереж, затвердженою постановою НКРЕ №983 від 19.07.2007 року, позивачем була розрахована вартість послуг за приєднання до електричних мереж, що визначено в додатку № 4 до договору приєднання та здійснено підключення електроустановки відповідача до електричних мереж, що підтверджується актом допуску до експлуатації установок споживача від 07.05.2008 року та укладено договір про користування електричною енергією № 12027330309 від 11.07.2008 року. Однак, в порушення п.п.2.2, 3.2 договору приєднання відповідачем не здійснено оплату вартості наданих послуг з приєднання до електричних мереж у точці підключення, в зв»язку з чим 22.09.2011 року відповідачу була направлена вимога про сплату боргу, яка залишена ним без відповіді та задоволення. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить задовольнити його вимоги в повному обсязі, стягнувши з відповідача заборгованість за договором приєднання в сумі 20638 грн. 80 коп. Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали і просили їх задовольнити. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечували. При цьому відповідач пояснив, що питанням приєднання його будинку до електромереж займалась його довірена особа, який він повністю довіряв, та на її вимогу надавав документи та кошти, необхідні для оформлення підключення та сплати послуг, а тому вважав, що всі зобов»язання за договором приєднання виконані в повному обсязі. Квитанції про сплату послуг за вказаним договором він не зберіг. Також, відповідач вважає, що договір про приєднання є таким, що припинив дію, а тому підстави для стягнення з нього коштів відсутні. Крім того, вказав, що з моменту укладання договору до подачі на узгодження до АЕК «Київенерго» проекту газифікації будинку між ним та позивачем були відсутні жодні суперечки щодо оплати послуг, що, на думку відповідача, свідчить про виконання ним умов договору підключення. Відповідач також посилається і на те, що відповідно до листа-відповіді Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 08.04.2011 року № 32-01/5-736 зазначено, що вимога енергопостачальної компанії щодо оплати вартості послуги з приєднання житлового будинку до електричних мереж за межами терміну позовної давності та закінчення терміну дії технічних умов є неправомірною, а тому відповідач та його представник просили суд про застосування строку позовної давності. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 07.02.2008 року між АЕК «Київенерго» та [PERSON] було укладено договір про приєднання до електричних мереж № 3215/42638/23727 (а.с.8-9). Відповідно до п.1.1 договору, власник здійснює приєднання та підключення електроустановок замовника до своїх електричних мереж після виконання замовником за власний рахунок: технічних умов у повному обсязі, розроблення та узгодження проектної документації, укладення замовником договору про постачання електричної енергії та у необхідних випадках договору про спільне використання технологічних електричних мереж або договору про технічне забезпечення електропостачання. Згідно з п.1.2 вказаного договору, замовник зобов»язується здійснити оплату послуг за приєднання згідно з розрахунком, передбаченим п.3.1 договору. В п.3.1 зазначено, що плата за приєднання електроустановок замовника визначається у розрахунку, наданому замовнику, складеному на підставі узгодженої проектної документації та відповідно до методики та ППЕЕМ, який після підписання стає невід»ємною частиною договору. П.3.2 договору передбачає, що оплата послуг за приєднання електроустановок замовника до електричних мереж власника проводиться замовником протягом 20 робочих днів після одержання розрахунку, але не пізніше ніж за 5 робочих днів до підключення електроустановок замовника. На виконання умов п.3.1 договору, позивачем було здійснено у встановленому порядку обрахування оплати за приєднання електроустановок замовників до електричних мереж, яке викладено у додатку № 4 до договору від 16.04.2008 року, який підписаний сторонами (а.с.11). Вартість послуг за вказаних обрахуванням становить 20638 грн. 80 коп. Вказаний розрахунок отримала 13.05.2008 року представник відповідача [PERSON], проти чого не заперечував відповідач під час судового розгляду, а також не оспорював розмір нарахувань. Позивач свої зобов»язання за договором виконав, про що свідчить акт № [NUMBER] від 07.05.2008 року допуску до експлуатації електроустановок споживача (а.с.15-17). В той же час, свої зобов»язання за вказаним договором в частині оплати за приєднання відповідач не виконав, про що свідчить довідка ПАТ «Універсал Банк» від 15.02.2012 року, згідно якої за період з 07.02.2008 року по 14.02.2012 року на рахунок ПАТ «Київенерго» Філіал «Кабельні мережі Київенерго», відкритий у ПАТ «Універсал Банк», кошти не надходили від фізичної особи [PERSON] (а.с.83). В зв»язку з порушенням відповідачем умов договору, 21.09.2011 року позивачем на ім»я відповідача було направлено вимогу про сплату заборгованості за договором приєднання (а.с.23-24,25). Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов»язків є договори. Згідно з ст. 525, 526 ЦК України зобов»язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов»язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Як встановлено в судовому засіданні, свої зобов»язання за договором про приєднання до електричних мереж № 3215/42638/23727 від 07.02.2008 року позивачем виконано в повному обсязі, в той час, як відповідачем в порушення умов вказаного договору не виконані умови щодо сплати за приєднання. Посилання відповідача на те, що оплата за надані послуги по приєднанню ним здійснена, спростовуються довідкою банківської установи, зазначеною вище. Інших допустимих доказів виконання своїх зобов»язань в частині оплати послуг відповідачем суду не надано. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази, враховуючи, що фактично відбулося надання послуг за договором, які не були оплачені, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором приєднання в розмірі 20638 грн. 80 коп. Що стосується посилань відповідача в обгрунтування своїх тверджень про виконання умов договору в частині оплати на лист НКРЕ № 296/11/27-12 від 17.02.2012 року, згідно якого роз»яснено, що підключення електроустановок до електричної мережі мало бути здійснено після оплати за приєднання електроустановок до електричних мереж, то суд їх до уваги не приймає, оскільки вказаний лист носить рекомендаційний та роз»яснювальний характер щодо порядку підключень. Крім того, вказане роз»яснення надано без урахувань всіх фактичних обставин, які досліджувалися в судовому засіданні, і тому суперечить фактам, встановленим в суді. Заперечуючи проти позову, відповідач також посилався і на лист Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 08.04.2011 року № 32-01/5-736, в якому зазначено, що вимога енергопостачальної компанії щодо оплати вартості послуги з приєднання житлового будинку до електричних мереж за межами терміну позовної давності та закінчення терміну дії технічних умов є неправомірною. Суд не приймає до уваги вказані заперечення відповідача і наданий лист, оскільки вважає, що вказаний лист наданий Міністерством з перевищенням повноважень з виходом за межі своєї компетенції, оскільки питання щодо виконання зобов»язань за договором, неправомірності вимог, застосування строку позовної давності, визнання поважності причин пропуску такого строку є компетенцією суду і вирішується виключно під час розгляду справи по суті. Суд також приймає до уваги пояснення представників позивача про те, що Міністерство енергетики та вугільної промисловості України не має повноважень щодо надання роз»яснень стосовно виконання зобов»язань сторонами договірних відносин за укладеними між ними договорами приєднання електроустановок замовників до електричних мереж. Що стосується заяви відповідача та його представника про застосування строку позовної давності, то суд дійшов до наступного висновку. Відповідач просить застосувати строк позовної давності з посиланням на те, що даний позов подано на розгляд до суду в термін понад три роки з дня оформлення договору про користування електричною енергією. Представники позивача проти даної заяви заперечували, вказали, що позивачем не пропущено строк позовної давності, оскільки в договорі строк виконання зобов»язань не встановлений, а тому в даному випадку мають бути застосовані правила ст.530 ЦК України. Крім того, посилаються на те, що оскільки надання електричної енергії відповідачу почалося лише в листопаді 2008 року, то строк позовної давності необхідно обчислювати саме з цього періоду, тобто позовна заява подана в межах строку позовної давності.Так, згідно ст.ст.256, 257 ЦК України, строк загальної позовної давності, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, встановлено тривалістю у три роки. Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Пунктом 5 ст.261 ЦК України, за зобов»язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, договір приєднання між сторонами було укладено 07.02.2008 року. Розрахунок обрахування плати за приєднання електроустановок замовників до електричних мереж здійснено16.04.2008 року, який також було вручено представнику відповідача [PERSON] 13.05.2008 року. Допуск до експлуатації електроустановок споживача [PERSON] було виконано 07.05.2008 року, про що свідчить відповідний акт. Договір про користування електричною енергією між сторонами було укладено 11.07.2008 року (а.с.20). Як вбачається з заяви відповідача, 12.09.2008 року він звертався про відкриття особового рахунку в зв»язку з виконанням необхідної документації (а.с.14). Фактичне споживання електроенергії за вказаними договорами, за поясненнями сторін, відповідачем було розпочато у листопаді 2008 року. Крім того, як вбачається з п.6.1 договору приєднання, він діє до повного виконання сторонами своїх зобов»язань за ним та строку дії технічних умов. Тобто конкретний строк виконання зобов»язань сторонами не визначено, а тому до зобов»язань за даним договором застосовуються положення ст.530 ЦК України, згідно ч.2 якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов»язку не встановлений або визначений моментом пред»явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов»язок у семиденний строк від дня пред»явлення вимоги, якщо обов»язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. 22.09.2011 року позивачем було направлено на ім»я [PERSON] вимогу про сплату боргу, яка відповідачем залишена без реагування. Таким чином, аналізуючи зібрані докази та обставини справи, суд вважає, що позивачем не пропущено строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом. Крім того, з урахуванням п.6.1 договору приєднання, оскільки відповідачем в повному обсязі не виконано зобов»язання, суд вважає, що вказаний договір не припинив дію, а тому не приймає пояснення відповідача, що в зв»язку з припиненням дії договору відсутні підстави для стягнення з нього коштів. Згідно з ч.3 ст.10 ЦПК України та ч.ч.1,4 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Тобто, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі, то відповідно до вимог ст.88 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 206 грн. 38 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved