Jurisdiction: civil
Date: 2011-08-07 00:00:00

В липні 2010 року ВАТ КБ „Надра звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 30 листопада 2007 року між ВАТ КБ „Надра і [PERSON] був укладений договір кредитної лінії№59-14/МК\\2007-980 в подальшому до цього договору були укладені додаткові угоди, згідно з якими [PERSON] отримав кредит на загальну суму 2 850 000 грн., з остаточним строком повернення грошей 20 листопада 2014 року зі сплатою 18,9% річних. На забезпечення виконання зобовязань [PERSON], поручителем по зазначеному договору кредитної лінії виступила [PERSON] з якою банком укладено договір поруки від 30.11.2011 року. Вона же виступила заставодавцем по цьому кредитному договору і 30.11.2007 року з нею укладено банком договір застави товарів в обігу. Оскільки [PERSON] належним чином не виконував свої зобовязання за кредитним договором, позивач, з врахуванням уточнених позовних вимог просив стягнути в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 2408332 грн.96 коп. Рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 29 вересня 2011 року позов задоволено. Стягнуто з відповідачів в солідарному порядку на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 2408332 грн.96 коп. та стягнуті судові витрати. Не погоджуючись з зазначеним рішенням Прилуцького міськрайонного суду [PERSON] оскаржила його в апеляційному порядку, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Апелянт зазначає, що вона поручилася перед кредитором боржника за виконання [PERSON] обовязку за зазначеним кредитним договором і 30.11.2007 року з нею укладено банком договір поруки. Апелянт вказує, що за договором поруки вона взяла на себе обовязок перед банком, по зобовязанням [PERSON] на суму 1300000 грн. Оскільки, без її згоди змінилися зобовязання [PERSON] та збільшився обсяг його відповідальності до 2850000 грн., посилаючись на ст. 559 ЦК України вважала, що припинилася її порука. Крім того, зазначає, що вона від банку не отримувала жодних повідомлень про наявність у боржника простроченої суми. Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку. Задовольняючи позовні вимоги ВАТ КБ „Надра та стягуючи заборгованість за кредитною угодою з відповідачів в солідарному порядку, суд першої інстанції виходив з того, що [PERSON], отримавши грошові кошти, не виконує свої зобовязання за кредитним договором, а оскільки [PERSON] поручилася перед банком за виконання боржником зобовязань, то заборгованість підлягає стягненню з відповідачів в солідарному порядку. Проте, з таким висновком суду першої інстанції не можна погодитися повністю. По справі встановлено, що 30 листопада 2007 року між ВАТ КБ „Надра та [PERSON] був укладений договір кредитної лінії №59-14/МК\\2007-980, згідно з яким [PERSON] відкрита кредитна лінія на суму 1300000 грн. з поверненням кредиту згідно з графіком погашення, але не пізніше 20 лютого 2014 року, зі сплатою 18,9% річних(а.с.7). Із зазначеного договору вбачається, що видача кредиту буде здійснюватися окремими траншами після підписання окремих угод. На виконання умов зазначеного договору кредитної лінії між ВАТ КБ „Надра і [PERSON] були укладені додаткові угоди №1 від 30.11.2007 року на отримання від банку траншу у розмірі 1066 000 грн.(а.с.10), додаткової угоди №3 від 18 лютого 2008 року на отримання від банку траншу у розмірі 510000 грн.(а.с.12), додаткової угоди №4 на отримання траншу у розмірі 274000 грн.(а.с.13), зі сплатою18,9%річних по терміновому кредиту та 37,8%по простроченому кредиту. Поручителем та заставодавцем по цьому кредитному договору виступила [PERSON], з якою банком 30.11.2007 року укладено два окремих договори, поруки та застави товарів в обігу(а.с.14,25). В той же день між банком та [PERSON] був укладений договір іпотеки належного [PERSON]Ю не житлового приміщення за адресою м.Прилуки, Чернігівської області, вул..1-го Травня, буд. 73 (а.с.16), в подальшому в цій договір були внесені зміни(а.с.22) Крім того, 18 лютого 2008 року між ВАТ КБ „Надра та [PERSON] був укладений додатковий договір до договору кредитної лінії, згідно з яким банк відкрив позичальнику кредитну лінію в сумі 2850000 грн. до 20листопада 2014 року. Майновим поручителем за цим же договором зазначено [PERSON], яка передає у заставу товар у обігу. Банк свої зобовязання за договором кредитної лінії виконав, що підтверджується випискою про перерахунок коштів(а.с.32-34). Із змісту ст.533 ЦК України вбачається, що поручитель, поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку та відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання, а також у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Судом першої інстанції вірно встановлено, що внаслідок порушення [PERSON] умов кредитного договору виникла заборгованість за договором кредитної лінії, яку [PERSON] зобовязувався повернути та сплатити проценти . Проте апеляційний суд не може погодитися з висновком суду першої інстанції про стягнення заборгованості в розмірі 2850000 грн. з відповідачів в солідарному порядку, оскільки у звязку з укладанням додаткового договору до договору кредитної лінії розмір зобовязань як боржника так і поручителя збільшився з 1.300.000 грн. до 2.850.000 грн. При цьому, згоди [PERSON], як поручителя на збільшення обсягу її відповідальності позивачем отримано не було. Відповідно до вимог ч.1 ст.559, ст.598 ЦК України у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності порука припиняється. Враховуючи, що згоди [PERSON], як поручителя на збільшення обсягу її відповідальності отримано не було, в позові ВАТ Комерційний банк „Надра до [PERSON] необхідно відмовити. Що стосується висновку суду про стягнення заборгованості за договором кредитної лінії в розмірі 2 850 000 грн. з [PERSON], то в цій частині рішення суду відповідає нормам матеріального права. Відповідно до ст.88 ЦПК України підлягають стягненню судові витрати з [PERSON] пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: partial