Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-05 00:00:00

02.06.2011 року [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про повернення 1616036 грн за договором позики та 4040 грн як 3% річних від простроченої заборгованості, посилаючись на договір позики та розписку від 28.04.2010 року. [PERSON] звернувся з зустрічним позовом до [PERSON] про визнання договору позики і розписки фіктивними. Рішенням суду в задоволенні як позову [PERSON] до [PERSON] про повернення грошей за договором позики, так і позову [PERSON] до [PERSON] про визнання договору позики та розписки фіктивними, відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення суду в частині відмови в задоволенні його позовних вимог через неповне зясування обставин справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове про задоволення його позовних вимог. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що між сторонами не існує господарчо-правових відносин, а виникли майнові відносини на підставі договору позики, який не виконується [PERSON] Крім того, апелянт заперечує безгрошевість договору позики і те, що він не має самостійного права на звернення до суду через належність позичених грошей до спільної сумісної власності подружжя. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом першої інстанції встановлено, що між сторонами існує договір позики грошових коштів від 28.04.2010 року, за яким [PERSON] взяв у борг у [PERSON] 665700 грн і 950336 грн, що еквівалентно 119992 доларам США, і які зобовязувався повернути до 01.05.2010 року (а.с.7-8). Також [PERSON] 28.04.2010 року надав [PERSON] розписку про те, що він отримав вказану суму і зобовязується повернути до 01.05.211 року (а.с.6). Рішення суду в частині відмови в задоволенні вимог [PERSON] про визнання договору позики та розписки фіктивними не оскаржується. Відмовляючи в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів за договором позики, суд виходив з того, що безгрошевість цього договору визнана сторонами, та з того, що [PERSON] не набув самостійного права на звернення до суду з таким позовом, оскільки гроші є спільною сумісною власністю подружжя, і стягнення коштів тільки на користь [PERSON] призведе до порушень прав його дружини [PERSON], яка отримувала кредит. Проте, таке рішення суду не ґрунтуеться ні на доказах, ні на нормах права. Висновок суду про те, що сторони визнали безгрошевість оспорюваного правочину не відповідає дійсності. Позивач наполягав на тому, що гроші за цим договором позики не надавались на спільну господарську діяльність, а передавались в борг для особистих потреб відповідача. Відповідач у розписці власноруч зазначив, що він отримав гроші від [PERSON], а в своєму зустрічному позові та в поясненнях лише заперечував факт отримання грошей в борг, в той же час не заперечував того, що гроші брались на створення спільного підприємства (а.с.31, 42). Третя особа [PERSON] вказувала на те, що у її присутності передавались гроші, писалась розписка і підписувався договір. Свідок [PERSON], при тому що він не був присутнім при передачі грошей, все ж таки не заперечував того, що [PERSON] надавав гроші, але вважав, що гроші вносились для будівництва заводу. Посилання [PERSON] на те, що договір позики спрямований був на створення спільного підприємства, залишились бездоказовими. Відповідач не довів того, з яких причин ні в договорі позики, ні в розписці не була вказана мета домовленості створення спільного підприємства. [PERSON] не заперечував того, що з [PERSON] обговорювались питання можливості розміщення на території його майнового комплексу пеллетного заводу, але гроші в борг надавались [PERSON] як знайомому на його особисті потреби, оскільки той мав багато боргів. В матеріалах справи мається договір купівлі-продажу від 01.08.2006 року про придбання [PERSON] майнового комплексу, не підписані проекти договорів оренди не житлових приміщень на території майнового комплексу від 31.12.2010 року між [PERSON] та ТОВ „Екострім, ТОВ „Ванеса, не підписані пропозиції від невідомого автора [PERSON] про спільну господарську діяльність , статут ТОВ „Ванеса де одним з засновників є [PERSON] (а.с.33-34, 44-86), однак, перераховане не доводить того, що [PERSON] позичав гроші [PERSON] для створення спільного підприємства. За таких обставин, висновки суду першої інстанції про підписання [PERSON] договору позики, без передачі грошових коштів, для прикриття договору про спільну господарську діяльність є надуманими і не ґрунтуються на доказах. Надано лише два беззаперечних докази: договір позики грошових коштів та власноручна розписка [PERSON], згідно до яких фізична особа [PERSON] передав фізичній особі [PERSON] грошові кошти, без будь-яких умов і застережень, а останній зобовязувався повернути гроші в оговорений строк. Що стосується думки суду про відсутність права у [PERSON] на самостійне звернення до суду для витребування за договором позики грошей, як таких, що є у спільній сумісній власності подружжя, то це суперечить положенням ст. 3, 11 ЦПК України, ст.15 ЦК України, ст.ст. 57, 60, 63-65 СК України. Зокрема, в матеріалах справи відсутні позовні вимоги про визнання грошей, які передав [PERSON] за договором позики, спільною сумісною власністю подружжя. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні стверджувала, що отримавши грошові кошти за кредитним договором, вона передала частину своєму чоловікові [PERSON], який, з її відома, позичив їх [PERSON] Розглядаючи справу в межах заявлених вимог, суд першої інстанції не мав права давати оцінку правовідносинам між [PERSON] та [PERSON] [PERSON] дав у борг гроші і він має право захищати свої інтереси в разі невиконання позичальником взятих на себе зобовязань. Зважаючи на наведене, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність скасувати рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог [PERSON] через невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушенням норм матеріального та процесуального права, і задовольнити позов [PERSON] в повному обсязі. Судові витрати слід розподілити відповідно до ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved