Jurisdiction: civil
Date: 2012-02-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на частину домоволодіння, вселення. У підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що 25 серпня 1973 року вона з відповідачем по справі уклала шлюб, який був зареєстрований в Амур-Нижньодніпровському відділі ЗАГС м.Дніпропетровська. Від шлюбу вони мають дітей - [PERSON], 197 4 року народження, та [PERSON], [INFO]. 16 січня 2006 року шлюб між сторонами розірвано. В період шлюбу вони в період з 1977 р. по 1982 р. - збудували домоволодіння №34 по провул. Мінусинському у м. Дніпропетровську. 03 червня 1977 р. виконком Амур-Нижньодніпровської районної [PERSON] трудящих м. Дніпропетровська прийняв рішення №535, яким переоформив на відповідача документи на індивідуальне житлове будівництво по провул. Мінусинському №34 у м.Дніпропетровську. 23 березня 1982 року Амур-Нижньодніпровським районним відділом комунального господарства Амур-Нижньодніпровської районної [PERSON] народних депутатів м.Дніпропетровська на підставі рішення виконкому Амур-Нижньодніпровської районної [PERSON] народних депутатів м.Дніпропетровська від 19.02.1982 року №127/9 відповідачу було видано свідоцтво про право власності на домоволодіння №34 по провул. Мінусинському у [PERSON], зареєстроване у Дніпропетровському МЕТІ у реєстровій книзі №4 01 по реєстру №8 4. Відповідно до даних паспорту позивача, остання зареєстрована у домоволодінні №34 по провул. Мінусинському у м.Дніпропетровську 06 квітня 1982 року. З урахуванням останніх змін до позовної заяви, просить визнати поважною причину пропуску строку позовної давності та поновити його, визнати спірне домоволодіння спільною сумісною власністю подружжя, визнати за нею право власності на 1/2 частину домоволодіння №34 по провул.Мінусинському у м.Дніпропетровську, зобовязати відповідача усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом вселення її до вищевказаного будинку. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили суд позов задовольнити в повному обсязі, надали пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідач та його представник у судовому засіданні позов не визнали, надали суду письмові заперечення, в яких посилаються на пропуск строку позовної давності, також вважають, що домоволодіння №34 по провул.Мінусинському у м.Дніпропетровську не є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки його будував батько відповідача [PERSON], тому воно є його особистою власністю. Просили у позові відмовити. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON],дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги позивача підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 25 серпня 1973 року сторони уклали шлюб, зареєстрований в Амур-Нижньодніпровському відділі ЗАГС м.Дніпропетровська, актовий запис № 1218. 16 січня 2006 року шлюб між сторонами розірвано. З 1977 р. по 1982 р. сторонами було збудовано домоволодіння №34 по провул. Мінусинському у м.Дніпропетровську. 03 червня 1977 р. виконкомом Амур-Нижньодніпровської районної [PERSON] трудящих [PERSON] було прийнято рішення №535, яким було переоформлено на відповідача по справі документи на індивідуальне житлове будівництво по провул.Мінусинському №34 у м.Дніпропетровську. 23 березня 1982 року Амур-Нижньодніпровським районним відділом комунального господарства Амур-Нижньодніпровської районної [PERSON] народних депутатів м.Дніпропетровська на підставі рішення виконкому Амур-Нижньодніпровської районної [PERSON] народних депутатів м.Дніпропетровська від 19.02.1982 року №127/9 на імя відповідача було видано свідоцтво про право власності на домоволодіння №34 по провул. Мінусинському у м.Дніпропетровську, зареєстроване у Дніпропетровському МЕТІ у реєстровій книзі №401 по реєстру №8 4. Відповідно до вимог ст. 22 КПШС України (діючої на час виникнення правовідносин) та ст. 60 СК України збудоване підчас подружнього життя за спільні кошти домоволодіння №34 по провул. Мінусинському у [PERSON] є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з вимогами як ст. 22 КПШС, ст. 60 ч. 1 СК України та ст.368 ч.3 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст. 70 СК України розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя у разі його поділу визнаються рівними. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині визнання за нею права власності на Ѕ частину спірного домоволодіння є законними та обґрунтованими. Суд не приймає до уваги заперечення проти позову відповідача в тій частині, що спірне домоволодіння збудоване батьком відповідача, оскільки свідоцтво про право власності на спірне домоволодіння не визнане недійсним, із пояснень свідків, допитаних судом, слідує, що спірне домоволодіння будувалось саме для проживання сімї позивача з відповідачем. Судом також встановлено, що позивач зареєстрована в спірному домоволодінні з 6.04.1982 року та зазначене домоволодіння є єдиним житлом позивача . На разі позивач не проживає в спірному домоволодінні, оскільки відповідач чинить їй перешкоди в користуванні житловим приміщенням, до будинку не пускає, що визнається сторонами та не підлягає доказуванню відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснення ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, позовні вимоги позивача щодо усунення перешкод в користуванні власністю шляхом вселення позивача є законними та обґрунтованими. При цьому суд вважає безпідставними вимоги позивача щодо визнання спірного домоволодіння спільною сумісною власністю, оскільки відповідно до ст. 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, тобто без постановлення з цього приводу окремого судового рішення. Також суд вважає, що строк позовної давності пропущений позивачем з поважних причин, оскільки остання в межах строку позовної давності неодноразово зверталась до суду з позовом про поділ майна подружжя, про що свідчать наявні в матеріалах справи ухвали суду від 11.12.2007 року, 22.07.2008 року, 10.09.2008 року, 13.10.2008 року, 3.11.2008 року про залишення без руху та повернення позовних заяв про поділ майна подружжя. Таким чином, суд вважає причини пропущення позовної давності поважними, тому порушене право підлягає захисту на підставі ч.5 ст. 267 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судовий збір у розмірі 927,38 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 30,00 грн., а також на користь держави судовий збір в розмірі 772,62 грн.

Outcome: partial