Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-24 00:00:00

У червні 2011 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним вище позовом, який обґрунтовував тим, що 26 листопада 2004 року відповідач [PERSON] взяла у нього в борг 6 000 доларів Сполучених Штатів Америки, про що було складено письмову розписку. При цьому [PERSON] зобовязалася вчасно повернути отримані грошові кошти. 14 жовтня 2010 року позивач звернувся із вимогою до відповідача про повернення грошових коштів, однак цього зроблено не було. У подальшому відповідач лише обіцяла повернути суму боргу. Просить суд стягнути із відповідача суму боргу за договором позики в розмірі 47 841 грн. 00 коп. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] позов підтримав й просив його задовольнити. У судове засідання відповідач [PERSON] не зявилася. Про день, час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому цивільним процесуальним законодавством порядку. Причини неявки невідомі. Дослідивши зібрані по справі докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.ст. 10, 60 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 1046 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За змістом ст.ст. 625, 1049, 1050 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що письмова розписка [PERSON] знаходиться у позивача, зобовязання про повернення грошових коштів відповідачем не виконані, то суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Сума боргу має бути стягнута в національній грошовій одиниці гривнях із урахуванням її співвідношення до іноземної валюти долара США на день постановлення рішення суду в цій справі. Таким чином, із відповідача підлягає стягненню на користь позивача 47\~854 грн. 20 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved