Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-05 00:00:00

У жовтні 2011 року [PERSON] звернулася до суду із даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача 13 672,00 грн. основного боргу, 1300 грн. - витрати за надання юридичної допомоги, 137 грн. - держмито, 120 грн. - витрати на інформаційно- технічне забезпечення розгляду справи. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 31 грудня 201 року відповідач позичила у неї 13 672, 00 грн. і зобов'язувалася повернути вказану суму грошей до 30 травня 2011 року. Відповідач зобовязання не виконала та повинна повернути суму 13 672,00грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали, дали пояснення аналогічні фабулі позовної заяви. Просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала в повному обсязі, не заперечувала проти його задоволення. Суд, вислухавши позивача, представника позивача,відповідача, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, повно і всебічно зясувавши обставини справи, та надані докази, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що надана до суду позивачем письмова розписка [PERSON] від 31 грудня 2010 року про одержання останньою 13 672 грн. у [PERSON] із зобовязанням повернути цю грошову суму до 30 травня 2011 року складена саме нею. Правилами ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. І ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Оцінюючи в сукупності всі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є доведеними і такими, що підлягають задоволенню, оскільки судом було достовірно встановлено, що відповідач не виконав умови взятого на себе зобовязання щодо своєчасного погашення суми. Відповідно ст. 84 ЦПК України витрати повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Як вбачається з квитанції №082713 від 21 жовтня 2011 року позивачем сплачено 1 300 грн. 00 коп. витрати на правову допомогу. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З цих підстав вимоги позивача про стягнення судового збору, витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду даної справи в суді також підлягають повному задоволенню та стягненню із відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved