Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «ОТП Банк»про визнання споживчого кредитного договору, договору іпотеки другої черги недійсними, третя особа [PERSON], посилаючись на те, що 25.04.2008 року між [PERSON] та відповідачем було укладено споживчий кредитний договір №СМ-SМЕ200/224/2008 про надання споживчого валютного кредиту у розмірі 245000 швейцарських франків строком до 24.04.2023 року зі сплатою відсотків щомісячно. Кредитний договір складається з двох частин, які нерозривно повязані між собою: частина №1 базові умови кредитування, визначення термінів; частина №2 усі інші істотні умови кредитного договору. Відтоді відповідачем і [PERSON] було укладено низку додаткових договорів (№2-№4). Одночасно з укладанням кредитного договору відповідачем з однієї сторони та фізичними особами [PERSON] та [PERSON] з іншої сторони було укладено договір іпотеки №РМ-SМЕ200/224/2008. 23.09.2009 року позивач, [PERSON] та відповідач уклали договір про заміну боржника у зобовязанні за кредитним договором №СМ-SМЕ200/224/2008 від 25.04.2008 року, згідно з яким [PERSON] перевів на позивача свій борг, внаслідок чого він замінив [PERSON] як зобовязану сторону в кредитному договорі, а відповідач надав свою згоду на переведення боргу. Того ж дня, 23.09.2009 року, сторони та [PERSON] уклали додатковий договір №5 до кредитного договору №СМ-SМЕ200/224/2008 від 25.09.2008 року, згідно з яким [PERSON] передає свої боргові зобовязання за кредитним договором позивачеві, а позивач приймає на себе боргові зобовязання за кредитним договором, у порядку та на умовах, визначених цим додатковим договором. 30.10.2009 року сторони уклали договір іпотеки другої черги №РМ-SМЕ200/224/2008, згідно з яким для забезпечення повного і своєчасного виконання зобовязань за кредитним договором позивач надав відповідачу в іпотеку нерухоме майно, розташоване за адресою: м.Запоріжжя, вул.Базова, 12. Також 30.10.2009 року відповідач з однієї сторони та фізичні особи [PERSON] і [PERSON] з іншої сторони уклали додатковий договір №2 про розірвання договору іпотеки №РМ-SМЕ200/224/2008 від 25.04.2008 року, яким вказаний договір іпотеки було розірвано. Посилаючись на ст.99 Конституції України, ст.ст.4, 203, 215, 548 ЦК України, ст.189 ГК України, ст.35 Закону України «Про національний банк України», враховуючи, що кредитний договір був укладений між сторонами в іноземній валюті, відмінній від національної гривні, що встановлена до обовязкового обігу на території держави, а у відповідача відсутня індивідуальна ліцензія на проведення валютної операції, позивач вважає, що всі вищевказані договори були укладені з грубим порушенням норм матеріального права та діючого законодавства України. Тому просить суд визнати недійсними кредитний договір від 25.04.2008 року та договір іпотеки другої черги від 30.10.2009 року та в порядку застосування недійсності останнього договору виключити з Державного реєстру іпотек запис за №9201326 від 30.10.2099 року про державну реєстрацію договору іпотеки другої черги від 30.10.2009 року, виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна запис №30126570 від 30.10.2009 року про державну реєстрацію заборони відчуження нерухомого майна за договором іпотеки другої черги від 30.10.2009 року та покласти судові витрати на відповідача. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав, викладених у ньому, просив суд його задовольнити. Представник відповідача позов не визнала у повному обсязі, надала суду письмові заперечення, в яких просила відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що ПАТ «ОТП «Банк»мав необхідні дозволи та ліцензії, щоб укласти оспорювані кредитний договір та договір іпотеки відповідно до вимог Закону України "Про банки та банківську діяльність" та Декрету КМУ "Про систему валютного регулювання та валютного контролю" №15-93 від 19.02.1993 року, тобто спірні договори не суперечать діючому законодавству, отже підстав для визнання їх недійсними немає. Третя особа [PERSON], будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, причини неявки суду не надав. Його неявка не перешкоджає розгляду справи. Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 25.04.2008 року між [PERSON] та відповідачем було укладено споживчий кредитний договір №СМ-SМЕ200/224/2008 про надання споживчого валютного кредиту у розмірі 245000 швейцарських франків строком до 24.04.2023 року зі сплатою відсотків щомісячно. Кредитний договір складається з двох частин, які нерозривно повязані між собою: частина №1 базові умови кредитування, визначення термінів; частина №2 усі інші істотні умови кредитного договору (а.с.23-27). Одночасно з укладанням кредитного договору відповідачем з однієї сторони та фізичними особами [PERSON] та [PERSON] з іншої сторони було укладено договір іпотеки №РМ-SМЕ200/224/2008. 23.09.2009 року позивач, [PERSON] та відповідач уклали договір про заміну боржника у зобовязанні за кредитним договором №СМ-SМЕ200/224/2008 від 25.04.2008 року, згідно з яким [PERSON] перевів на позивача свій борг, внаслідок чого він замінив [PERSON] як зобовязану сторону в кредитному договорі, а відповідач надав свою згоду на переведення боргу. Того ж дня, 23.09.2009 року, сторони та [PERSON] уклали додатковий договір №5 до кредитного договору №СМ-SМЕ200/224/2008 від 25.09.2008 року, згідно з яким [PERSON] передає свої боргові зобовязання за кредитним договором позивачеві, а позивач приймає на себе боргові зобовязання за кредитним договором, у порядку та на умовах, визначених цим додатковим договором (а.с.22). 30.10.2009 року сторони уклали договір іпотеки другої черги №РМ-SМЕ200/224/2008, згідно з яким для забезпечення повного і своєчасного виконання зобовязань за кредитним договором позивач надав відповідачу в іпотеку нерухоме майно, розташоване за адресою: м.Запоріжжя, вул.Базова, 12, цех по виготовленню миючих засобів, літ.А-2, інв.№1100, вбиральня літ.Б, загальною площею 1253,3 кв.м (а.с.10-12). 30.10.2009 року відповідач з однієї сторони та фізичні особи [PERSON] і [PERSON] з іншої сторони уклали додатковий договір №2 про розірвання договору іпотеки №РМ-SМЕ200/224/2008 від 25.04.2008 року, яким вказаний договір іпотеки було розірвано (а.с.9). Відповідно до ст.192 Цивільного кодексу України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі ст.345 Господарського кодексу України кредитні операції банків полягають у розміщенні від свого імені, на власних умовах та на власний ризик залучених коштів юридичних осіб (позичальників) та громадян. Кредитними визнаються банківські операції, визначені як такі законом про банки і банківську діяльність. Ні підставі ст.2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кошти це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 Закону "Про банки і банківську діяльність" визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю". З вищевикладеного вбачається, що банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті. Підпункт "в" п.4 ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання та валютного контролю" №15-93 від 19.02.1993 року, передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, у випадку якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Враховуючи, що такі межі законодавством не визначені, здійснення операції з надання банком кредиту в іноземній валюті не потребує індивідуальної ліцензії та не суперечить чинному законодавству. Сторони мали намір укласти саме кредитний договір в іноземній валюті, реалізували свій намір, і жодних підстав для визнання такого правочину, як і оспорюваного договору іпотеки другої черги, недійсними та виключення з Державного реєстру іпотек запису за №9201326 від 30.10.2099 року про державну реєстрацію договору іпотеки другої черги від 30.10.2009 року та з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна запису №30126570 від 30.10.2009 року про державну реєстрацію заборони відчуження нерухомого майна за договором іпотеки другої черги від 30.10.2009 року, суд не вбачає. Враховуючи викладене, позов є необґрунтованим та не підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed