Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-29 00:00:00

17 лютого 2011 року [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання правочину недійсним (а.с. 4-8). Позивач у позовній заяві та разом з представником у судовому засіданні в обґрунтування своїх позовних вимог посилались на те, що відповідач [PERSON] діючи від імені позивача уклала з [PERSON] договір купівлі-продажу, належної позивачеві на праві власності двокімнатної квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , проте, на виконання попередньої домовленості, [PERSON] купити однокімнатну квартиру позивачеві не допомогла, а також, гроші від продажу свого майна позивач не отримав. У зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом в якому просить визнати недійсним договір купівлі продажу квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , визнати його право власності на вищевказану квартиру, а також покласти судові витрати по справі на відповідачів (а.с. 4-8, 23-25). У судовому засіданні позивач та його представник заявлені вимоги підтримали та наполягали на їх задоволенні у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти пред`явлених позивачем вимог заперечувала, посилаючись на те, що вона близько трьох років співмешкала разом з позивачем, та під час спільного життя вони вирішили продати належну позивачу квартиру, для чого позивач добровільно надав їй відповідну довіреність, після чого вона за згодою позивача купила однокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] , яку зареєструвала на своє ім`я, залишок коштів від продажу квартири було ними потрачено на побутові потреби. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала, оскільки, договір купівлі продажу було укладено у відповідності до чинного законодавства та у межах повноважень [PERSON] , яка діяла від імені позивача під час продажу квартири, просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. Судом у судовому засіданні встановлено, що позивач уповноважив [PERSON] розпоряджатися належною йому квартирою, що розташована за адресою: [ADDRESS] , включаючи право її продажу та отримання коштів, що підтверджується копією дубліката довіреності від 05 серпня 2006 року (а.с. 26). Також було встановлено, що між [PERSON] , яка діяла від імені [PERSON] на підставі довіреності від 05.08.2006 року, та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу від 12 вересня 2006 року № ВЕВ 423698 (реєстр. № 3-4429), за умовами якого позивач продав [PERSON] належну йому на праві власності квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , зазначене підтверджується копією договору (а.с. 41). Встановлено, що [PERSON] отримала від [PERSON] за продаж квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] грошові кошти в розмірі 42\\~700 дол. США, що підтверджується копією розписки та не заперечувалось сторонами у судовому засіданні (а.с. 42). Також, у судовому засіданні було встановлено, що 25 вересня 2006 року на отримані гроші [PERSON] придбала квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , вартістю 29\\~500 дол. США, що підтверджується інформаційною довідкою та поясненнями сторін у судовому засіданні (а.с. а.с. 69-76). Крім того, встановлено, що позивач з 07 листопада 2006 року був зареєстрований та мешкав у даній квартирі, що підтверджується поясненнями сторін та свідків у судовому засіданні, відміткою про реєстрацію у паспорті позивача, а також довідкою ОК «ЖЕК «Тополь»(а.с. 12-13). Було встановлено, що 07 липня 2009 року [PERSON] продала квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу (а.с. 76) Встановлено, що на даний час позивач мешкає у квартирі, розташованій за адресою: \\~\\~\\~\\~\\~\\~\\~\\~\\~\\~\\~\\~\\~\\~\\~\\~\\~\\~\\~\\~\\~\\~\\~\\~\\~\\~\\~\\~ [ADDRESS] , \\~59/100 частин якої належить [PERSON] що підтверджується \\~інформаційною довідкою та поясненнями сторін у судовому засіданні (а.с. 69-76). Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Цивільного кодексу України . За правилами ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Тобто, позивач, маючи на меті продати належну йому квартиру, що розташована за адресою: \\~\\~\\~\\~\\~\\~\\~\\~\\~\\~\\~\\~\\~ [ADDRESS] , надав [PERSON] довіреність, якою уповноважив останню розпоряджатися вищевказаною квартирою. Відповідно до ст 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Представництво за довіреністю може ґрунтуватися на акті органу юридичної особи. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для \\~представництва перед третіми особами. При цьому суд критично ставиться до доводів позивача, відповідно до яких довіреність на ім`я [PERSON] була надана ним всупереч його волі, оскільки, державний нотаріус [PERSON] посвідчуючи довіреність підтвердила, що [PERSON] особисто у її присутності підписав примірник довіреності, зміст якої йому було повідомлено. Позивач також особисто підтвердив, що довіреність підписав власноручно, що відповідає вимогам ч.2 ст.45 Закону України «Про нотаріат». Доводи позивача про те, що він не усвідомлював зміст довіреності, оскільки не володіє українською мовою, також є необґрунтованими, оскільки, з матеріалів справи вбачається, що позивач, який є громадянином України, не звертався до нотаріуса з заявою про те, що він не володіє українською мовою і зміст довіреності йому не зрозуміло, та не прохав перекласти довіреність на іншу мову. Крім того, позивач власноручно підписав позовну заяву, інші довіреності та заяви, викладені українською мовою, та які містяться в матеріалах справи, і не заявляв, що не розуміє їх зміст. Таким чином, вирішуючи позовні вимоги, суд виходить з того, що за загальним правилом правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і за наслідками, передбаченими законом. Статтею 241 ЦК України встановлено, що правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, \\~яку він представляє, \\~лише \\~у \\~разі \\~наступного \\~схвалення правочину \\~цією \\~особою. Правочин \\~вважається схваленим зокрема у разі, \\~якщо особа, \\~яку він представляє, \\~вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Також, статтею 232 ЦК України визначено, що правочин, який вчинено внаслідок зловмисної \\~домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним. Довіритель \\~має \\~право \\~вимагати від свого представника та другої сторони солідарного відшкодування збитків та \\~моральної шкоди, що завдані йому у зв`язку із вчиненням правочину внаслідок зловмисної домовленості між ними. Проте, у судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] при укладенні договору купівлі продажу квартири від 12 вересня 2006 року діяла на підставі чинної довіреності та в межах повноважень наданих їй позивачем. Більш того, той факт, що [PERSON] протягом терміну позовної давності (до січня 2011 року) не звертався до суду або правоохоронних органів з метою захисту порушених прав та інтересів, свідчить про узгодженість його дій з [PERSON] при продажі належної йому квартири. При вирішенні даної справи, суд також бере до уваги, що [PERSON] та [PERSON] тривалий час співмешкали разом, зазначене було підтверджене поясненнями свідків у судовому засіданні та не заперечувалось позивачем. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладене та оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у судовому засіданні у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність обставин, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним, а тому, правові підстави для визнання недійсним договору купівлі-продажу від 12 вересня 2006 року також відсутні. Оскільки договір купівлі-продажу від 12 вересня 2006 року не визнаний недійсним, відсутні підстави для визнання права власності позивача на спірна квартиру, яка вибула з його власності у встановленому законом порядку. Вирішуючи питання судових витрат та враховуючи результат вирішення справи, суд вважає необхідним судові витрати покласти на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed