Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому вказав, що 21.08.2008р. між Банком «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є АТ «Банк «Фінанси та Кредит», та позивачем було укладено кредитний договір №1961-088МБ, згідно умов якого позивач отримав кредит в сумі 45000 доларів США. В заяві на видачу готівки зазначено, що позивач отримав грошові кошти в розмірі 45000 доларів США, що є еквівалентом 227250 грн. Позивач вважає, що відповідач не мав права здійснювати кредитування в іноземній валюті тому, що грошовою одиницею України є гривня і позивачу на цільове призначення кредиту покупку магазину та товару була потрібна саме гривня. Вважає, що правочин (кредитний договір) є удаваним та був вчинений з метою приховання іншого правочину, який сторони вчинили в дійсності, а саме надання-отримання кредиту в національній валюті України, просив визнати вказаний кредитний договір удаваним правочином, судові витрати покласти на відповідача. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, дав пояснення, аналогічні викладеним в позові, а також додав, що у позивача не було індивідуальної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, тому банк не повинен був здійснювати з ним ці операції. Крім того, позивач не був достатнім чином проінформований про ризики зміни курсу гривні по відношенню до іноземної валюти, зокрема долара США. Вважає оскаржуваний кредитний договір удаваним правочином, якій насправді приховував аналогічний кредитний договір, але у національній валюті України, просив позов задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав та пояснив, що оскаржуваний кредитний договір не може бути удаваним правочином тому що, виходячи із позиції позивача та його представника, приховував той же самий правочин, але в іншій валюті. Інформація про ризики зміну курсу валюти та про можливість укладання кредитного договору у національній валюті України є загальнодоступна, її ніхто від позивача не приховував. Крім того, існують два рішення суду, які вже вступили в законну силу, одним з яких задоволені позовні вимоги Банку про стягнення заборгованості з позивача за кредитним договором, що оскаржується, а іншим відмовлено в задоволенні позовних вимог позивача про визнання оскаржуваного кредитного договору недійсним. Просив в задоволенні позову, що розглядається, відмовити. Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, вивчивши матеріали справи, суд доходить висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог на підставі наступного. Згідно кредитного договору №1961-088МБ(долар США) від 21.08.2008р. між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит»та [PERSON], банк надав позивальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, зворотності, терміновості, платності кредитні ресурси в сумі 45000 доларів США з оплатою за процентною ставкою 17% річних. Договір підписаний обома сторонами. Відповідач умови вказаного договору виконав, позивач свої зобовязання за вказаним договором добросовісно не виконує. Вказані факти підтверджуються долученими до справи документами, ніким з учасників судового процесу не заперечується, тому суд вважає їх доведеними. Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до ч.4 ст.202 ЦК України, дво- або багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Відповідно до ч.1 ст.235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. В даному конкретному випадку між позивачем та відповідачем був укладений та почав виконуватись діями сторін саме кредитний договір. Доводи позивача проте те, що оскаржуваний кредитний договір є удаваним тому, що насправді приховував кредитний договір стосовно іншої грошової одиниці є безпідставними тому, що в обох випадках мова йде про один і той же правочин кредитний договір. Валюта виконання правочину є його умовами і не впливає на його суть. Тому оскаржуваний правочин з підстав, вказаних у позові, не може бути визнаним удаваним. Крім того, переконливих доказів того, що хтось з учасників вказаних договірних відносин робив спробу приховати правочин по оскаржуваному кредитному договору, в тому числі і його суттєві умови, до суду не надано. Доходячи вказаного висновку, суд також враховує той факт, що рішенням Бердянського міськрайонного суду від 18.08.2010р. за позовом АТ «Банк «Фінанси та Кредит»в особі відділення №7 філії «Запорізьке РУ»АТ «Банк «Фінанси та Кредит»до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №1961-088МБ(долар США) від 21.08.2008р. позовні вимоги були частково задоволені, з [PERSON], [PERSON], [PERSON] стягнуто солідарно суму заборгованості за вказаним договором. Рішення суду набрало чинності 30.08.2010р. Також суд враховує, що рішенням Бердянського міськрайонного суду від 05.12.2011р. по справі за позовом [PERSON] до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», треті особи без самостійних вимог на предмет спору [PERSON], [PERSON], [PERSON], приватний нотаріус Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON] про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсним, яке ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 08.02.2012р. залишено без змін, у задоволенні вказаних позовних вимог було відмовлено. При винесенні вказаного рішення та його розгляді в апеляційному порядку вже були вивчені та оцінені доводи позивача стосовно відповідності оскаржуваного кредитного договору вимогам діючого законодавства, в тому числі стосовно валюти виконання вказаного договору. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed