Jurisdiction: civil
Date: 2011-08-24 00:00:00

Позивач [PERSON] 30 січня 2006 року звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання права власності, зміну розміру часток, реальний поділ домоволодіння. В поданій до суду позовній заяві посилалася на те, що з відповідачем є співвласниками домоволодіння по вул. Чехова, 6 в м. Полтаві, земельна ділянка за вказаною адресою має загальну площу 1794 кв.м., в тому числі лишки складають 179 кв.м., порядок користування земельною ділянкою склався понад 20 років тому. Вважає, що у звязку з проведеною нею прибудовою частка в домоволодінні повинна збільшитися. Просила суд визнати за нею право власності на самочинно збудовані в домоволодінні по вул. Чехова, 6 в м. Полтаві, визначити розмір часток співвласників та провести розподіл в натурі домоволодіння по вул. Чехова, 6 в м. Полтаві між співвласниками. В подальшому [PERSON] неодноразово уточнювала позовні вимоги. В судовому засіданні 25 серпня 2011 року [PERSON] подала заяву про уточнення позовних вимог (том 4 а.с. 32-35), де просила суд визнати за нею право власності на самочинно збудовані будівлі в будинковолодінні за адресою [ADDRESS]: передпокій 1-8 площею 11,5 кв.м., жилу кімнату площею 42,9 в.м., кладову 1-10 площею 5,9 кв.м., їдальню 1-11 площею 10,7 кв.м., жилу кімнату площею 20,6 кв.м., що надбудовані над частиною житлового будинку А3-2, А2-2. Просила також збільшити її частку в домоволодінні та визначити розмір часток співвласників. Також просила суд виділити їй в натурі в окрему одиницю без втрати цільового призначення належні їй на праві власності в житловому будинку за адресою м. Полтава, вул. Чехова, 6 приміщення згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи № 765 від 25 грудня 2006 року та зобовязати ПП Полтавське БТІ Інвентаризаторзареєструвати за нею як окремий обєкт нерухомого майна право власності на нерухоме майно як на окремий обєкт права власності з присвоєнням окремої адреси. Просила визнати за нею право власності на надлишки земельної ділянки площею 250 кв.м. та зобовязати виконавчий комітет Київської районної в м. Полтаві ради передати у власність надлишки земельної ділянки. Просила також суд зобовязати виконавчий комітет Київської районної в м. Полтаві ради винести рішення про узаконення зміни конфігурації земельної ділянки, якою вона користується за адресою м. Полтава, вул. Чехова, 6, площею 1340 кв.м. При ухваленні рішення просила суд зазначити, на які будівлі визнається право власності, при якій зміненій частці майно переходить в окрему одиницю, вказати площу земельної ділянки. Просила також зобовязати [PERSON] підписати акт узгодження меж за адресою [ADDRESS] та кв. 2. В судовому засіданні позивач [PERSON] повністю підтримала подану до суду уточнену в судовому засіданні 25 серпня 2011 року позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини. Прокурор в судовому засіданні 25 серпня 2011 року просив суд задовольнити позовні вимог [PERSON] Інші особи в судове засідання не зявилися, будучи належним чином повідомлені судом про час та місце розгляду справи, подавали до суду заяви з проханням розглядати справу без їх участі. Суд, заслухавши пояснення [PERSON], думку прокурора, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] згідно з договором дарування від 29 серпня 1981 року є власником 7/25 частин домоволодіння по вул. Чехова, 6 в м. Полтава (том 1 а.с. 13-14). [PERSON] згідно договору дарування від 22 лютого 2005 року (том 1 а.с. 63-65) є власником 18/25 частин житлового будинку з відповідною частиною господарських побудов, що знаходяться в місті Полтава, вулиця Чехова, номер будинку 6. За даними правовстановлюючих документів реальний розподіл домоволодіння не проводився, сторонам по справі певні приміщення, будівлі та споруди не передавалися, спірне домоволодіння по вул. Чехова, 6 в м. Полтаві є спільною частковою власністю сторін по справі. За рішенням виконавчого комітету Полтавської міської ради від 30 листопада 1953 року за домоволодінням по вул. Чехова, 6 в м. Полтаві зареєстровано землекористування 1615 кв.м. Згідно плану геодезичної зйомки фактична площа земельної ділянки складає 1865 кв.м., 250 кв.м. є надлишком. [PERSON] та [PERSON] не є власниками земельної ділянки, є землекористувачами. Статтею 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Відповідно до ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Згідно із ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно п. 4 ст. 60 ЦПК доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено судом, домоволодіння по вул. Чехова, 6 в м. Полтаві має самовільні споруди. Позивач [PERSON], звертаючись до суду з позовними вимогами про визнання за нею права власності на самовільні споруди, жодних доказів про те, що такі споруди збудовані саме в межах земельної ділянки, виділеної їй в користування за рішенням народного суду 1-ї дільниці Київського району м. Полтави від 11 серпня 1959 року, не надала. Як встановлено висновком судової будівельно-технічної експертизи від 25 грудня 2006 року № 765, площа та конфігурація земельної ділянки по фактичному користуванню не відповідає розподілу, проведеному в 1959 році та за даними технічного паспорта не встановлено місце розташування самозахвату. Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи № 94/95 від 321 березня 2010 року також встановлено, що конфігурація та розміри меж земельної ділянки по вул. Чехова, 6 в м. Полтаві згідно даних плану горизонтальної зйомки 2005 року, виконаного ДП Полтавагеодезцентрта схеми розподілу від 11 серпня 1959 року змінилися, вказати місце розташування надлишків та їх площу не предствляється можливим, надлишки не входять до складу земельної ділянки по вул. Чехова, 5 в м. Полтаві, яка була предметом судового розгляду в 1959 році (том 3 а.с. 13-20). За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем [PERSON] не доведено, що побудовані самовільно приміщення збудовані саме на земельній ділянці, що була йому відведена для цієї мети, що співвласник домоволодіння та користувач земельної ділянки не заперечує проти визнання права власності на таке нерухоме майно. Відсутність реєстрації права на земельну ділянку, яка є самозахватом, позбавляє можливості суд здійснити її розподіл, а також споруд, що на ній розташовані, без вирішення зазначеного питання в органах місцевої влади в порядку, визначеному ст. ст. 116, 125 ЗК України. Тому суд, вирішуючи справу в межах наданих до суду доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на побудовані самовільно приміщення задоволенню не підлягають. Посилання позивача [PERSON] на наявність згоди Міністерства оборони України щодо збільшення площі земельної ділянки по вул. Чехова, 6 (том 3 а.с. 120-122, 163-166, том 4 а.с. 37-40) за відсутності рішення уповноваженого органу про надання земельної ділянки у власність чи у користування та відповідної державної реєстрації права на таку земельну ділянку жодним чином не спростовують наявність надлишків земельної ділянки. При вирішенні питання щодо визнання права власності на самовільні споруди судом враховується, що Порядок прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадянських будинків І та ІІ категорії складності, які збудовані без дозволу на ви конання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затверджений наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24 червня 2011 року № 91, передбачає можливість прийняття в експлуатацію обєктів виключно за умови наявності документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою. Статтею 357 ЦК України, на яку посилається в своїх заявах до суду [PERSON], передбачено, що частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. Частиною 4 ст. 357 ЦК України передбачено, що співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. Як встановлено судом, здійснені позивачем [PERSON] добудови є самовільними, такими, що проведені без згоди співвласника домоволодіння, без додержання встановленого порядку використання спільного майна, тому вимоги [PERSON] щодо збільшення розміру її частки в спільній сумісній власності відповідно до ч. 3 ст. 357 ЦПК України є безпідставними та не можуть бути задоволені. Відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Позивач [PERSON] в поданих до суду заявах просила суд виділити їй в натурі в окрему одиницю без втрати цільового призначення належні їй на праві власності в домоволодінні приміщення та споруди як окремий обєкт нерухомого майна. Відповідно до Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток обєктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55, не підлягають поділу об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об'єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону (пункт 2.3.). Наявність в спірному домоволодіння самовільних споруд, надлишок площі земельної ділянки та відповідно відсутність державної реєстрації права користування та таку земельну ділянку є безумовною перешкодою для виділу частики домоволодіння в окремий обєкт нерухомого майна. Крім того, відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 94/95 від 31 березня 2010 року (том 3 а.с. 13-20) визначити, чи мається технічна можливість розподілу домоволодіння по вул. Чехова, 6 в м. Полтаві та виділення в натурі часток співвласників не представляється можливим. Тому суд приходить до висновку, що вимоги позивача [PERSON] про виділ їй в натурі в окрему одиницю без втрати цільового призначення належні їй на праві власності в домоволодінні приміщення та споруди як окремий обєкт нерухомого майна, зобовязання зареєструвати за нею право власності на такий обєкт є безпідставними та не підлягають задоволенню. При цьому судом враховується, що згідно зі ст. 11 ЦПК України цивільні справи судом розглядаються на засадах принципу диспозитивності. Позивач [PERSON], використовуючи свої процесуальні права на власний розсуд, неодноразово заявляла клопотання про проведення в справі судових експертиз та наполягала на їх проведенні, але кошти на їх оплату всупереч норми ст. 86 ЦПК України не вносила, судового експерта для проведення натурного обстеження не допускала. Відповідно до ст. 119 ЗК України громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Розмір цієї земельної ділянки встановлюється у межах норм, визначених цим Кодексом. Позивач [PERSON] в порядку, встановленому ст. 119 ЗК України до органів державної влади з питання передачі їй у власність або у користування земельної ділянки не зверталася, будь-які правові підстави для визнання за [PERSON] в судовому порядку права власності на надлишки земельної ділянки площею 250 кв.м. за адресою м. Полтава, вул. Чехова, 6 відсутні, вимоги в цій частині є безпідставними. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Нормами ст. 16 ЦК України передбачено способи захисту цивільних прав та інтересів. Позивач [PERSON], звертаючись з позовними вимогами до співвласника домоволодіння [PERSON], в поданих до суду заявах просила зобовязати виконавчий комітет Київської районної в місті Полтаві ради винести рішення про узаконення зміни конфігурації земельної ділянки, якою вона користується за адресою м. Полтава, вул. Чехова, 6 площею 1340 кв.м., просить також зобовязати зареєструвати зміну конфігурації земельної ділянки. При цьому дослідженими в справі доказами не встановлено наявність порушення прав позивача щодо користування земельною ділянкою по вул. Чехова, 6 виконавчим комітетом Київської районної в м. Полтаві ради. Вимоги щодо зобовязання виконавчого комітету винести рішення про узаконення зміни конфігурації площі земельної ділянки, не відповідають способам захисту цивільних прав. Вимоги про зобовязання [PERSON] відновити паркан біля будівлі, підписати акт узгодження меж за адресою [ADDRESS] та квартира №2 є такими, що не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, не підтверджені жодними доказами, тому є такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до ст.ст. 66, 147, 212 ЦПК України висновок експерта є одним із доказів в справі, не є обовязковим і оцінюється судом за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При цьому жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Проведені в справі судові експертизи не суперечать іншим наявним в справі доказам, висновки судових експертів надані відповідно до поставлених судом за клопотанням сторін в справі питань. Тому незгода позивача [PERSON] з висновками проведених в справі судових експертиз судом оцінюється критично. Висновки судових експертів не є суперечливими, а посилання позивача на завідомо неправдиві висновки експертів [PERSON] та [PERSON] не заслуговують на увагу. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню в повному обсязі. У звязку з відмовою в задоволенні позовних вимог, понесені позивачем [PERSON] судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed