Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-27 00:00:00

У квітні 2011 року [PERSON] звернулась із позовом до ПАТ „КБ „Надра про зміну формулювання причин звільнення, посилаючись на те, що вона, [PERSON], перебувала у трудових відносинах з ПАТ „КБ „Надра, починаючи з 11 липня 2005 року. За час роботи вона переміщувалась в межах зазначеного підприємства по посадам, сумлінно працювала впродовж майже 6 років, виконувала свої посадові обовязки, додержувалась трудової дисципліни, про що свідчать систематичні підвищення її по службі керівництвом банку, відзнаки та відсутність фактів застосування до неї дисциплінарних стягнень. Листом-клопотанням № 1275/04 від 30 березня 2011 року ПАТ „Кредит [PERSON] звернувся до ПАТ „КБ „Надра про її звільнення на підставі п. 5 ч. 1 ст. 36 КЗпП України з 13 квітня 2011 року в порядку переведення до ПАТ „Кредит [PERSON]. Одночасно з листом-клопотанням ПАТ „Кредит [PERSON] 30 березня 2011 року вона подала особисту заяву про звільнення на підставі п. 5 ч. 1 ст. 36 КЗпП України з 13 квітня 2011 року в порядку переведення ПАТ „Кредит [PERSON]. Будь-яких письмових заперечень щодо зазначеної дати звільнення з сторони відповідача ані до неї, ні до підприємства, до якого вона переводилась на підставі п. 5 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, не поступало до моменту її звільнення 13 квітня 2011 року. 13 квітня 2011 року в останній день роботи на підприємстві ПАТ „КБ Надра вона прибула на робоче місце та приступила до вчинення дій, спрямованих на документальне припинення трудових відносин між нею та ПАТ „КБ „Надра. Вона неодноразово попереджувала відповідача про останній день її роботи (копія телеграми додається) та в черговий раз службовою запискою № 12048-СЗ нагадала, що 13 квітня 2011 року є останнім її робочим днем на підприємстві відповідача та подала заяву про виплату поточної заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку через касу підприємства ПАТ „КБ „Надра. Однак відповідач як роботодавець почав грубо порушувати вимоги чинного законодавства про працю та відмовився оформлювати припинення трудових відносин з нею, зокрема, працівники відділу кадрів надавали вказівки відповідальним працівникам не підписувати обхідний лист, який є невідємною частиною процедури звільнення, відповідальні працівники ПАТ „КБ „Надра систематично відмовлялись отримувати від неї отримані під звіт товарно-матеріальні цінності, зокрема, мобільний телефон і сім-картку, а також відмовлялись отримувати від неї назад перепустку. Після 18 години всі працівники сказали, що їх робочий день закінчився і що для належного оформлення припинення трудових відносин їй треба зайти ще на наступний день, в кінці робочого дня 13 квітня 2011 року в порушення вимог ст. ст. 47, 116 КЗпП України їй не видали ні трудову книжку, не провели з нею розрахунок, зокрема, не сплатили поточну заробітну плату та не виплатили компенсацію за невикористану відпустку в кількості 67 днів. Факт того, що обхідний лист їй було надано саме 13 квітня 2011 року і що саме в цей день здійснювалось документальне оформлення припинення трудових відносин, підтверджується підписами на обхідному листі з зазначенням дати 13 квітня 2011 року відповідальних працівників банку [PERSON], [PERSON], а також двома актами від 13 квітня 2011 року про повернення матеріальних цінностей, переданих їй для виконання трудових обовязків, за підписами відповідальних осіб [PERSON] та [PERSON] Враховуючи, що в обхідному листі не було підписів всіх осіб, відділ кадрів підприємства Банку відмовився в кінці робочого дня 13 квітня 2011 року забрати обхідний лист у неї та видати їй трудову книжку разом з копією наказу про звільнення. 15 квітня 2011 року їй зателефонували представники Банку та запросили відвідати підприємство Банку та отримати трудову книжку і наказ про звільнення. По факту прибуття на підприємство Банку у неї попросили віддати обхідний лист, в якому працівники Банку поставили пост-фактум дату і номер Наказу № 168-п від 14 квітня 2011 року, видали трудову книжку та копію наказу № 168-п від 14 квітня 2011 року про її звільнення з 14 квітня 2011 року на підставі вимог ч. 1 п. 4 ст. 40 КЗПП України- за прогул без поважної причини. [PERSON] вважала, що її звільнення з формулюванням, зазначеним в наказі № 168-п від 14 квітня 2011 року, є незаконним, а тому зазначене формулювання підлягає зміні з наступних підстав. Як вже зазначалось, листом-клопотанням № 1275/04 від 30 березня 2011 року ПАТ „Кредит [PERSON] звернувся до відповідача про її звільнення на підставі п. 5 ч. 1 ст. 36 КЗпП України з 13 квітня 2011 року в порядку переведення до ПАТ „Кредит [PERSON]. Одночасно з зазначеним листом нею 30 березня 2011 року була подана заява про звільнення з тих самих підстав. Вони були направлені нею до Банку через ДП „Спецзвязок, про що свідчать опис та повідомлення про вручення, копії яких додаються. Враховуючи, що 30 березня 2011 року була середа, а строк повідомлення про розірвання трудового договору, укладений на невизначений строк, передбачений ч. 1 ст. 38 КЗпП України, в два тижні, а саме 13 квітня 2011 року, в середу, настав строк припинення трудових відносин між нею та підприємством Банку. Починаючи з дати отримання листа повідомлення і її заявою будь-яких письмових заперечень щодо зазначеної дати звільнення зі сторони Банку ні до неї, ні до підприємства, до якого вона переводилась на підставі п. 5 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, не поступало. За наведених вище обставин вимога відповідача про вихід на роботу після 13 квітня 2011 року є незаконним та таким, що містить ознаки змусити її до примусової праці, що прямо заборонено ч. 3 ст. 43 Конституції України. Крім того, як видно з абзацу 1 аркуша 1 Наказу № 168-п від 14 квітня 2011 року 14 квітня 2011 року Тимчасовий адміністратор ПАТ „КБ „Надра розпорядилась зажадати від неї пояснень її відсутності на роботі саме 14 квітня 2011 року. Нею подаються до суду копії наказів по підприємству відповідача від 12 квітня 2011 року №№ 11/88, 11/89 за підписом Тимчасового адміністратора Жуковської В.Б., згідно яких в період з 13 квітня 2011 року по 14 квітня 2011 року включно Тимчасовий адміністратор Жуковська В.Б. знаходилась у відрядженні в м. Херсоні та в м. Черкасах, а тому фізично не змогла знаходитись у м. Києві і видавати розпорядження та Наказ № 168-п від 14 квітня 2011 року. За таких обставин наказ № 168-п від 14 квітня 2011 року містить завідомо недостовірні відомості, а сам він був вчинений лише 15 квітня 2011 року. Наказ № 168-п від 14 квітня 2011 року містить твердження про її відмову від дачі пояснень її відсутності на роботі 14 квітня 2011 року. Це твердження також не відповідає дійсності, так як вона письмово зазначила відповідачу, що її трудові відносини між нею і підприємством відповідача припинились саме 13 квітня 2011 року і давати пояснення щодо відсутності на роботі після припинення трудових відносин є незаконним. Наказ № 168-п від 14 квітня 2011 року містить твердження, що нею в минулому, зокрема в лютому-березні 2011 року вчинялись систематичні порушення трудової дисципліни та невчасно і з недоліками виконувались трудові обовязки. Такі твердження є голослівними, так як жодного разу з 2005 року вона не притягалась до адміністративної відповідальності за порушення трудової дисципліни. За наведених обставин звільнення Наказом № 168-п від 14 квітня 2011 року на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважної причини є незаконним. Також позивач [PERSON] зазначала, що в результаті незаконних дій відповідача вона тривалий час була позбавлена можливості вести звичний образ життя через те, що змушена була звертатись з численними скаргами як до відповідача, так і до органів прокуратури, відчувала моральні страждання, які полягали в наявності у неї почуття обурення через несвоєчасну невиплату чесно зароблених грошей при звільненні, переживання від несправедливих звинувачень у недобросовісності, ображення відвертою фальсифікацією документів про її звільнення, таке інше, їй необхідно було вживати додаткових зусиль для захисту своїх конституційних прав-звертатись до суду, правоохоронних органів за захистом свого порушеного права. Позивач [PERSON] оцінює розмір відшкодування за нанесену їй моральну шкоду в розмірі 1700 грн. Враховуючи викладене, [PERSON] просила змінити формулювання її звільнення і вказати причину звільнення „Звільнено у звязку з переведенням в ПАТ „Кредит [PERSON], п. 5 ст. 36 КЗпП України, стягнути з ПАТ „КБ „Надра на її користь 1700 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди. У липні 2011 року [PERSON] подала суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, посилаючись на те, що наявність незаконного формулювання причин звільнення її відповідачем фактично прирівнює її до порушника чинного законодавства України і може створити перешкоди для подальшої її карєри у банківській сфері. Також вона, коли обговорювала перспективи карєрного росту на новому місці роботи, отримала певне застереження від нового роботодавця щодо несприятливого формулювання причин звільнення її з минулого місця роботи, внаслідок чого новий роботодавець взяв додатковий термін в декілька місяців для остаточного прийняття рішення щодо її карєрного росту. В цій ситуації вона змушена була в черговий раз виправдовуватись перед новим роботодавцем. В результаті душевних хвилювань з цього приводу вона відчула стрес, порушився нормальний режим сну, зявились відчуття неспокою. Враховуючи викладене, [PERSON] збільшила розмір позовних вимог та просила стягнути з відповідача на її користь 20 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] акціонерного товариства „Комерційний банк „Надра в судовому засіданні позов не визнав та заперечував проти його задоволення. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, зясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала з відповідачем [PERSON] акціонерним товариством „Комерційний банк „Надра в трудових відносинах, де згідно наказу № 365-п від 22 червня 2009 року працювала виконуючою обовязки директора Департаменту аудиту. 31 березня 2011 року керівнику ПАТ „Надра Банк надійшов лист-клопотання ПАТ „Кредит [PERSON] з проханням щодо звільнення працівника [PERSON], 13 квітня 2011 року в порядку переведення до ПАТ „Кредит [PERSON] за її згодою з подальшим її працевлаштуванням відповідно до вимог п. 5 ст. 36 КЗпП України. 31 березня 2011 року [PERSON] подала заяву на імя Тимчасового адміністратора ПАТ „КБ „Надра [PERSON] з проханням звільнити її з роботи 13 квітня 2011 року у звязку з переведенням до ПАТ „Кредит [PERSON] відповідно до п. 5 ст. 36 КЗПП України на підставі листа-клопотання ПАТ „Кредит [PERSON] за № 1275/04 від 30 березня 2011 року. 13 квітня 2011 року [PERSON] подала службову записку Тимчасовому адміністратору ПАТ КБ „Надра, в якій повідомила, що згідно ст. 38 КЗпП України та поданої нею письмової заяви від 31 березня 2011 року про звільнення її з роботи у ПАТ КБ „Надра у звязку з переведенням до іншого банку, 13 квітня 2011 року є останнім її робочим днем у ПАТ КБ „Надра. В звязку з цим вона просила відповідно до вимог ст. 47 КЗпП України виконати обовязок щодо видачі в день її звільнення (13 квітня 2011 року) належно оформленої трудової книжки, копії наказу про звільнення і провести з нею розрахунок у строки, визначені КЗпП України. Наказом відповідача ПАТ КБ „Надра від 14 квітня 2011 року № 168-п /по особовому складу 14 квітня 2011 року станом на 14 годин 10 хвилин відсутність на роботі в.о. Директора Департаменту аудиту [PERSON] склала більше трьох годин протягом робочого дня. Внаслідок чого тимчасовий адміністратор ПАТ КБ „Надра розпорядилась зажадати від в. о. директора Департаменту аудиту [PERSON] письмові пояснення щодо її відсутності на роботі, про що 14 квітня 2011 року було видане відповідне розпорядження за номером 261. Того ж дня о 14 год. 30 хв. вказане розпорядження було доведено до відома [PERSON] директором Департаменту з управління персоналом [PERSON] Текст розпорядження також був направлений на домашню адресу в.о. директора Департаменту аудиту [PERSON] телеграмою. Проте в.о. директора Департаменту аудиту [PERSON] повідомила, що вона відмовляється виконувати розпорядження Тимчасового адміністратора ПАТ КБ „Надра та надавати письмові пояснення щодо своєї відсутності на роботі 14 квітня 2011 року. Беручи до уваги такі обставини як відсутність в.о. директора Департаменту аудиту [PERSON] 14 квітня 2011 року на роботі більше трьох годин, зажадання Тимчасовим адміністратором від в.о. директора Департаменту аудиту [PERSON] терміново перевести її до ПАТ „Кредит [PERSON] згідно п. 5 ст. 36 КЗпП України, тимчасовий адміністратор ПАТ КБ „Надра розцінює відсутність в.о. директора Департаменту аудиту [PERSON] на роботі 14 квітня 2011 року як прогул без поважних причин, і тому в.о. директора Департаменту аудиту [PERSON] звільнено з роботи 14 квітня 2011 року за прогул без поважних причин-ч. 1 п. 4 ст. 40 КЗпП України (підстава: акт про відсутність в.о. директора Департаменту аудиту [PERSON] на роботі від 14 квітня 2011 року, розпорядження № 261 від 14 квітня 2011 року, акт про доведення до відома [PERSON] розпорядження № 261 від 14 квітня 2011 року, телеграма від 14 квітня 2011 року, акт про відмову [PERSON] від надання письмових пояснень згідно розпорядження № 261 від 14 квітня 2011 року), виплатити [PERSON] грошову компенсацію за невикористані щорічні відпустки в кількості 67 днів, департаменту управління персоналом ПАТ КБ „Надра терміново довести даний наказ до відома [PERSON] під розпис та направити лист про необхідність забрати трудову книжку, а також здійснити всі дії по її звільненню відповідно до законодавства України та нормативних актів ПАТ КБ „Надра. Відповідно до вимог п. 5 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є переведення працівника, за його згодою, на інше підприємство, в установу, організацію або перехід на виборну посаду. Як пояснив представник відповідача ПАТ „КБ „Надра в судовому засіданні та засвідчив свідок [PERSON], який працює на посаді начальника відділу кадрового діловодства, у поданій заяві про звільнення у звязку з переведенням [PERSON] посилалась на п. 5 ст. 36 КЗпП України, а отже у роботодавця не виникло зобовязання звільнити її за її заявою, як це передбачено ст. 38 КЗпП України. Звільнення у звязку з переведенням на підставі п. 5 ст. 36 КЗпП України повинно було відбутися за трьохсторонньою згодою працівника [PERSON], підприємства, в якому вона працює, та в яке переводиться працівник. ПАТ „КБ „Надра розглянув заяву [PERSON] і клопотання ПАТ „Кредит [PERSON] та відмовив у переведенні [PERSON] на інше місце роботи. Як вважає представник відповідача ПАТ „КБ „Надра вказана заява [PERSON] не є підставою для настання правових наслідків у вигляді переведення до іншого банку через відсутність згоди роботодавця та звільнення [PERSON] за власним бажанням на підставі вимог ст. 38 КЗпП України, оскільки [PERSON] заяви про звільнення її на підставі вимог ст. 38 КЗпП України не подавала, через що трудові правовідносини тривали до дати звільнення [PERSON] за прогул без поважних причин згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. П. 5 ст. 36 КЗпП України передбачає можливість припинення трудового договору в порядку переведення працівника, за його згодою, на інше підприємство, в установу чи організацію. Для звільнення в даному випадку необхідне було клопотання ПАТ „Кредит [PERSON], яке було подано і міститься в матеріалах справи, куди [PERSON] мала перевестись. Працівник [PERSON] повинна була подати заяву ПАТ КБ „Надра, з якого вона бажала звільнитись і в даному випадку подала таку заяву, але подання такої заяви законодавством вимагається для надання згоди власника на припинення трудового договору в порядку переведення на інше підприємство, в іншу установу, організацію. ПАТ „КБ „Надра, до якого звернулась [PERSON] з проханням звільнити її в порядку переведення до ПАТ „Кредит [PERSON], і надала при цьому клопотання ПАТ „Кредит [PERSON]-передбачуваного нового місця роботи, не несе будь-яких обовязків відповідача перед позивачем [PERSON] або в даному випадку перед ПАТ „Кредит [PERSON], який звернувся з клопотанням про звільнення працівника. ПАТ „КБ „Надра міг за своїм розсудом заяву і клопотання задовольнити чи відмовити в їх задоволенні. В даному випадку з наявних в справі доказів і пояснень осіб, які беруть участь у справі, вбачається, що ПАТ „КБ „Надра не припинив трудового договору з [PERSON] в порядку її переведення за її згодою до ПАТ „Кредит [PERSON] на підставі п. 5 ст. 36 КЗпП України, а тому трудові правовідносини між позивачкою і відповідачем продовжували тривати і в звязку з невиходом [PERSON] на робоче місце 14 квітня 2011 року наказом відповідача трудовий договір з нею було розірвано на підставі п. 4 ст. 40 КЗПп України за прогул без поважних причин. В позовній заяві позивач [PERSON] та її представник в судовому засіданні вважали звільнення згідно наказу № 168-п від 14 квітня 2011 року на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважної причини незаконним, однак з вимогами про визнання даного наказу незаконним позивач до суду не зверталась. Посилання представника позивача на необхідність застосування ст. 38 КЗпП України щодо того, що працівник [PERSON] попередила відповідача про розірвання трудового договору письмово за два тижні, є безпідставними і не є підставою для її переведення на роботу на інше підприємство. Сама ж [PERSON] із заявою про звільнення її за власним бажаннями на підставі вимог ст. 38 КЗпП України до відповідача не зверталась. Суд, зясуваши дійсні обставини справи та давши оцінку зібраним у справі доказам, дійшов висновку, що вимоги [PERSON] про зміну формулювання її звільнення, а саме вказати причину звільнення: „Звільнено у звязку з переведенням в ПАТ „Кредит [PERSON], п. 5 ст. 36 КЗпП України, є необгрунтованими, а тому суд відмовляє у задоволенні позову в цій частині. Враховуючи викладене, суд також відмовляє у задоволенні позову [PERSON] про відшкодування моральної шкоди в розмірі 20000 грн., оскільки така шкода позивачу відповідачем заподіяна не була. Доводи позивача про те, що вимога відповідача про вихід її на роботу після 13 квітня 2011 року є незаконною, оскільки містить ознаки змусити її до примусової праці, що прямо заборонено ст. 43 Конституції України суд вважає безпідставними, так як в даному випадку не має ніяких ознак примусової праці з боку відповідача.

Outcome: dismissed