Jurisdiction: civil
Date: 2012-02-09 00:00:00

У листопаді 2011 року [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] про витребування частини земельної ділянки з чужого незаконного володіння та стягнення відшкодування моральної шкоди та незаконно отриманих доходів. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що з 2003 року Позивачем за договором купівлі-продажу ВАО № 043304 від 13.09.2003 року [PERSON] було набуто домоволодіння за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Крюківщина, вул. Ленінградська, 66 яке складається з житлового будинку та господарських споруд, розташованих на земельній ділянці розміром 0,1912 га, яка рішенням 12 сесії 5 скликання Крюківщинської сільської ради передана Позивачу у власність (державний акт ЯЖ № 672016), для обслуговування житлового будинку та господарський споруд. Як зазначає Позивач, з незалежних від нього причин частина земельної ділянки розміром 0,0044 га вибула з його володіння в звязку з тим, що [PERSON] перенесла свою огорожу. Шляхом переговорів про перенесення огорожі та повернення незаконно захопленої частини земельної ділянки вирішити спірне питання Відповідач не погодився. На підтвердження своїх вимог [PERSON] було замовлено та проведення винесення в натурі меж спірної земельної ділянки, про щ було складено акт, підписаний Позивачем, представниками землевпорядної організації та сільської радою. За період користування, який складає більш ніж два роки, Відповідачем отримано певний дохід від вирощування городини, який на думку [PERSON] складає 1\~000 (одну тисячу) грн. 00 коп. Позивач зазначає, що [PERSON] своїми діями завдала йому моральної шкоди, так як було витрачено багато часу на проходження процедур, які повязані з актуванням ділянок, що завдало йому фізичних та психічних страждань, нервового перенапруження та стресу. Відповідачем було порушено звичний образ життя [PERSON], а тому завдану моральну шкоду Позивач оцінює в розмірі 1\~000 (одна тисяча) грн. 00 коп. Право власності [PERSON] на спірне майно підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку ЯЖ № 672016, актом про винесення в натуру (на місцевості) меж земельної ділянки від 18.04.2011 року, договором купівлі-продажу обєкту нерухомого майна ВАО № 043304 від 13.09.2003 року. На підставі викладеного Позивач просив суд зобовязати передати Відповідача земельну ділянку, розміром 0,0044 га шляхом перенесення паркану відповідно до межі, встановленої державним актом, відшкодувати завдану моральну шкоду та отриманні незаконним шляхом доходи, компенсувати вартість сплаченої процедури винесення в натурі меж земельної ділянки та судові витрати. В судовому засіданні Позивач та його представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі,. Відповідач та представник Відповідача проти задоволення позовних вимог заперечували в повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справ, приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 2003 року Позивачем за договором купівлі-продажу ВАО № 043304 від 13.09.2003 року [PERSON] було набуто домоволодіння за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Крюківщина, вул. Ленінградська, 66 яке складається з житлового будинку та господарських споруд, розташованих на земельній ділянці розміром 0,1912 га, яка рішенням 12 сесії 5 скликання Крюківщинської сільської ради передана Позивачу у власність (державний акт ЯЖ № 672016), для обслуговування житлового будинку та господарський споруд. За приписами ст.158 Земельного кодексу України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори в межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів, спір вирішується судом. Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року №7 (із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2), згідно зі ст. 158 ЗК суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу влади с питань земельних ресурсів. Відповідно до ст.107 Земельного кодексу України основою відновлення меж земельних ділянок є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено поясненнями відповідача огорожа дійсно була встановлена, проте Позивачем не було доведено факт того, що огорожа була встановлена поза межами земельної ділянки [PERSON] Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених ЗК України та іншими законами України. Відповідачем в судовому засіданні не доведено того, що [PERSON] незаконно захопила частину земельної ділянки. Як встановлено судом, між сторонами склався фактичний порядок користування земельною ділянкою, який не порушує їх прав, а тому, суд вважає, що вимоги Позивача щодо зобовязання Відповідача передати йому частину земельної ділянки задоволенню не підлягають. Постановою Пленуму Верховного Суду України „ Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди № 6 від 27.03.1992 року (із змінами та доповненнями) розяснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Оскільки суд приходить до висновку про відсутність незаконних дій відповідача то і в задоволенні вимог про передачу доходів за час користування спірною земельною ділянкою та відшкодування моральної шкоди необхідно відмовити. На підставі викладено та у відповідності до ст. ст. 107, 153, 158 Земельного кодексу України та

Outcome: dismissed