Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-22 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вищезазначеним позовом, у якому просить суд визнати за нею право власності на реконструйовані позивачем квартири №14 та №15, розташовані в будинку №121А по вул. Арсенічева у м. Дніпродзержинську. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що, їй, на праві приватної власності належать квартири №14 та №15, розташовані в будинку №121А по вул. Арсенічева у м. Дніпродзержинську. Вказані квартири були реконструйовані позивачем без дозволу відповідача - [PERSON] комітету Дніпродзержинської міської ради. Звернувшись до відповідача - [PERSON] комітету Дніпродзержинської міської ради щодо отримання дозволу на реконструкцію зазначених квартир, вона отримала відмову у наданні дозволу на перепланування зазначених квартир, що, в свою чергу, змушує її звернутись до суду за захистом порушених прав. Крім того, просить суд зобов'язати відповідача - Управління головного архітектора міста Дніпродзержинської міської ради присвоїти поштову адресу самовільно реконструйованим нею квартирам. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Представник відповідача - [PERSON] комітету Дніпродзержинської міської ради, надавши суду письмове заперечення на позов - позов не визнав, посилаючись на недотримання позивачем вимог чинного законодавства, що визначають порядок виконання будівельних робіт. Крім того, зазначив, що жодним чином [PERSON] комітет Дніпродзержинської міської ради не порушив права позивача, що, в свою чергу, також є підставою для відмови у задоволенні позову. Представник відповідача - Управління головного архітектора міста Дніпродзержинської міської ради позов не визнав, посилаючись на те, що, Управління головного архітектора міста Дніпродзержинської міської ради не порушило права позивача, оскільки позивач, у встановленому законом порядку до вказаного Управління не звертався. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОКП «Дніпродзержинське БТІ» в судове засідання не з'явився, надав суду відзив на позов, у якому зазначив, що, нормами чинного законодавства передбачено процедуру введення в експлуатацію самочинно реконструйованого об'єкта нерухомого майна, яка, в свою чергу, позивачем не дотримана. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, та, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши наявні у справі докази суд встановив, що, позивач є власником квартир №14 та №15, розташованих у будинку №121А по вул. Арсенічева у м. Дніпродзержинську. Як вбачається з Технічного паспорту, виконаного 02.03.2011р. ОКП «Дніпродзержинське БТІ», позивач реконструювала вищевказані квартири шляхом улаштування пройому в капітальній стіні будинку. Згідно листа від 05.05.2011р., направленого на адресу позивача [PERSON] комітетом Дніпродзержинської міської ради, останній зазначив, що, реконструйовані позивачем квартири самовільно об'єднані шляхом улаштування дверного отвору в несучій міжквартирній стіні, що, в свою чергу, здійснено без отримання дозволу на перепланування квартир у багатоквартирних житлових будинках міста. Посилаючись на відмову [PERSON] комітету Дніпродзержинської міської ради надати дозвіл на здійснену позивачем реконструкцію, позивач, на підставі ст.ст.383, 391, 392 ЦК України, просить суд визнати за позивачем право власності на самочинно реконструйований об'єкт нерухомого майна. Згідно ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Водночас, згідно ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. При цьому, згідно роз'яснень, наданих у п.11 Постанови Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» N 14 від 18.12.2009р., оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Згідно ст.31 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» N 280/97-ВР від 21.05.1997р., прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів у порядку, встановленому законодавством, належить до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад. Згідно ст.9 ЗУ «Про архітектурну діяльність» від 20.05.99р. будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів у порядку, визначеному ст.24 закону «Про планування і забудову територій». Згідно ч.2 статті 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що визнання судом права власності на самочинне будівництво можливе у тому разі, якщо в прийнятті такого об'єкта в експлуатацію було незаконно відмовлено та за умови дотримання визначених законом вимог, необхідних для прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта. Як вбачається з матеріалів справи, позивач не надав суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження незаконної відмови відповідача в прийнятті в експлуатацію самочинно перепланованого позивачем об'єкта нерухомого майна. Таким чином, проаналізувавши письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що, вирішення питання щодо визнання за позивачем права власності на реконструйований об'єкт нерухомого майна в судовому порядку є передчасним та задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed