Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду із даним позовом , в його обґрунтування посилаючись на те, що 13 лютого 2005 р. близько 13 годин 15 хвилин у м. Дніпропетровську на вул. Луговська, 255 у м. Дніпропетровську [PERSON], керуючі автомобілем [NUMBER] , який належить ПВКФ [PERSON] ЛТД, рухаючись заднім ходом не зясував безпеки руху та здійснив наїзд на припаркований автомобіль ДЕУ Нубіра 1.6і(р/н 738 99 АН), який належить позивачеві, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. [PERSON] з місця події зник, але був затриманий органами ДАІ; [PERSON] визнав вину у вчиненні передбаченого ст. 124 КУпАП правопорушення, постановою судді від 30.03.2005 р. його було визнано винним у порушенні п.10.9 та п.2.10 Правил дорожнього руху та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 , 122-2 КУпАП. Як зазначається позивачем при зверненні до суду в результаті дорожньо-транспортної пригоди належний позивачеві автомобіль отримав пошкодження; матеріальний збиток складає відповідно до висновку судового експерта [PERSON] 2058 ,70 грн. Про стягнення даної суми, а також 250,00 грн., сплачених за надання висновку спеціаліста по визначенню матеріального збитку, витрат, повязаних із отримання довідки ДАІ та послуг банку (21,69 грн.), направлення телеграм (07,56 грн.), а також 1 500,00 грн. на відшкодування моральної шкоди у позові й заявлено відповідну вимогу. За судового позивач підтримав вимоги позову повністю, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, та з урахуванням розміру витрачених коштів на відновлення транспортного засобу (а.с. 132) та виплаченого стразового відшкодування просила суд стягнути з відповідача на її користь 2 045,14 грн. та на відшкодування моральної шкоди 1 500,00 грн. У судове засідання 23.12.2011 р. позивач не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У судове засідання відповідач, який був повідомлений належним чином про розгляд справи не зявився, причини неявки суду не повідомив, не скористався правом надання заперечень проти позову та не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, у звязку з чим суд у порядку ч. 1 ст. 224 ЦПК України вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Таким чином, врахувавши заяву позивача та дослідивши докази в межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю з огляду на такі встановлені факти. 13 лютого 2005 р. близько 13 годин 15 хвилин у м. Дніпропетровську на вул. Луговська, 255 у м. Дніпропетровську [PERSON], керуючі автомобілем [NUMBER] , який належить ПВКФ [PERSON] ЛТД, рухаючись заднім ходом не зясував безпеки руху та здійснив наїзд на припаркований автомобіль ДЕУ Нубіра 1.6і(р/н 738 99 АН), який належить позивачеві, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. [PERSON] з місця події зник, згодом був затриманий. Постановою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30.03.2005 р. [PERSON] було визнано винним у вчиненні передбачених ст.ст. 122-2 , 124 КУпАП правопорушень та накладено стягнення. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; за ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, оскільки вина відповідача у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди є доведеною, то суд, розвязуючи питання лише щодо розміру відшкодування виходить з того, що (ст. 1187 ЦК) джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Виконуючи обовязок доказування позивач довід факт спричинення такої шкоди, негативні її наслідки, причинний зв'язок між протиправними діями відповідача та наслідками пригоди, а також понесення ним, тобто позивачем, збитків, повязаних із відновленням пошкодженого автомобіля в розмірі 2 424,00 грн. (п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК), зокрема, втрат, яких особа зробила для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Тому з урахуванням виплаченого страхового відшкодування Приватним акціонерним товариством УСК Княжа Воєнна [PERSON] позивачу в розмірі 378,86 грн. з відповідача на користь позивача підлягає присудженню на відшкодування матеріальної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди 2 045,14 грн. З приводу вимоги позову про відшкодування моральної шкоди, то, розвязуючи її, на переконання суду, доводи позивача є слушними, тому виходить із наявності передбачених ЦК України підстав для відшкодування моральної шкоди (ст.ст. 16, п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України), через що присуджує особі, яку визнано винною у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, відшкодувати спричинену позивачу моральну шкоду в розмірі 1\~500,00 грн. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до приписів ст.ст. 88, 215 ЦПК України.

Outcome: approved