Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором оренди нежитлових приміщень. Позов мотивує тим, що 01 червня 2011 року між ним та відповідачем було укладено Договір оренди нежитлових приміщень загальною площею 722, 7 кв. м., які належать позивачу на праві приватної власності за адресою: вул. В. Великого, 66/1 в м. Дрогобичі. На виконання вказаного договору позивачем було передано відповідачу майно у користування згідно Акту прийому-передачі від 01.06.2011 року. Вони досягли домовленості сплачувати за користування даним нерухомим майном орендну плату, а саме орендодавець ПП "Кімак" зобовязався передати, а орендар [PERSON] зобовязувалась прийняти у строкове платне користування нежитлові приміщення на умовах, визначених цим договором для здійснення в подальшому в ньому господарської діяльності. Згідно п. 3.1 договору передбачено, що орендна плата за один квадратний метр загальної площі, включаючи плату за комунальні послуги та електроенергію, складає для площ під адміністративне використання 20,00 гривень, і згідно п. 3.2 договору повинна вноситись Орендарем починаючи з липня не пізніше десятого числа за попередній місяць. Свої зобовязання по оплаті відповідач не виконує належним чином, що призвело до виникнення заборгованості, яка складає 10221,85 гривень. 11.07.2011 року та 01.08.2011 року позивачем було представлено відповідачу дві вимоги про оплату заборгованості, однак останнім було залишено їх без відповіді. Свою позицію щодо несплати орендних платежів, відповідач обґрунтовує тим, що йому не представлено правовстановлюючих документів на право власності на обєкти оренди. В подальшому позивач збільшив позовні вимоги, у звязку з чим, окрім вище зазначеного, просить визнати за ПП "Кімак" право власності на самочинно збудоване нерухоме майно: нежитлову будівлю підготовчого цеху та складу сировини позн. літ. "Б-1", нежитлову будівлю корпусу побутових приміщень позн. літ. "В-3", нежитлового приміщення гаражу-складу позн. літ. "Ж-1", нежитлове приміщення цеху фасування харчових добавок позн. літ. "А-2, нежитлова будівля складу позн. літ "В-1", нежитлове приміщення складу позн. літ. "О-1" що знаходяться по вул. В. Великого, 66/1 в м. Дрогобичі Львівської області. В судове засідання від позивача надійшла заява про підтримання позову та розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився. У поданому суду відзиву на позовну заяву проти позову заперечив, оскільки майно, щодо якого між ним та позивачем укладено договір оренди від 01.06.2011 року, не належить останньому на праві власності. Представник виконавчого комітету Дрогобицької міської ради [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надіславши суду заяву про розгляд справи у її відсутності, відносно задоволення позову покладається на думку суду. Перевіривши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Матеріалами справи встановлено, що ПП "Кімак" є юридичною особо, зареєстроване виконавчим комітетом Трускавецької міської ради і його місцезнаходженням є [ADDRESS] (копія свідоцтва про державну реєстрацію". Відповідно до довідки №5012, виданої 22.04.2011 року КП ЛОР "Дрогобицьке МБТІ та ЕО" ПП "Кімак" на праві власності належить нежитлове приміщення по вул. В.Великого, 66/1 в м. Дрогобичі. Вказане приміщення розташоване на земельних ділянках, які належать на праві власності ПП "Кімак" на підставі Державних актів на право власності на земельні ділянки серії ЯЛ №674001 від 22.04.2011 року, реєстраційний номер 461060002000001, серії ЯЛ № 674002 від 22.04.2011 року, реєстраційний номер 461060002000002, та серії ЯЛ № 674003 від 22.04.2011 року, реєстраційний номер 461060002000003, з цільовим призначенням для обслуговування виробничих споруд за адресою: вул. В. Великого, 66/1 в м. Дрогобичі Львівської області, загальною площею 1,3726 га. На вказаній вище земельній ділянці позивачем, без належним чином затвердженого проекту, та, відповідно, без дозволу на початок проведення будівельних робіт, було реконструйовано та добудовано нежитлову будівлю підготовчого цеху та складу сировини літ. "Б-1" загальною площею 2326,4 кв.м., нежитлову будівлю корпусу побутових приміщень літ. "В-3" загальною площею 500,7 кв.м., нежитлове приміщення гаражу-складу літ. "Ж-1" загальною площею 581,4 кв.м., нежитлове приміщення цеху фасування харчових добавок літ. "А-2" загальною площею 477,8 кв.м., нежитлова будівля складу літ "В-1" загальною площею 502,4 кв.м., нежитлове приміщення складу літ. "О-1" загальною площею 342,0 кв.м., що знаходяться по вул. В. Великого, 66/1 в м. Дрогобичі Львівської. Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Цією нормою передбачено загальне правило про те, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 2 ст. 376 ЦК). Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво, лише у випадках, передбачених ст. 376 ЦК, а саме: за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно (ч. 3 ст. 376 ЦК); за особою власником (користувачем) земельної ділянки, яка здійснила самочинне будівництво на цій ділянці, якщо це не порушує права інших осіб (ч. 5 ст. 376 ЦК). Відповідно до ч. 1 ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи вище наведене, той факт, що оскільки відповідач у справі не визнав права власності позивача на спірну нерухомість, однак самочинне будівництво спірних будівель здійснено позивачем на приватизованій земельній ділянці, без порушення будівельних норм і правил, протипожежних вимог (Технічні висновки про стан будівельних конструкцій та інженерних мереж, складені ДП ДНДПВІ "НДІ ПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ"), що не порушує суспільних інтересів, прав інших осіб та не суперечить генеральним вимогам міста. При таких обставинах суд вважає, що за позивачем слід визнати право власності на спірну нерухомість. 01 червня 2011 року між позивачем ПП "Кімак" та відповідачем [PERSON] було укладено Договір оренди нежитлових приміщень загальною площею 722, 7 кв. м. на вул. В. Великого, 66/1 в м. Дрогобичі. На виконання вказаного договору позивачем ПП "Кімак" було передано відповідачу [PERSON] майно у користування згідно Акту прийому-передачі від 01.06.2011 року. Однак, як встановлено в судовому засіданні, свої зобовязання по оплаті відповідач [PERSON] не виконувала належним чином, що призвело до виникнення заборгованості, яка складає 10221,85 гривень. 11.07.2011 року та 01.08.2011 року позивачем було представлено відповідачу дві вимоги про оплату заборгованості, однак останнім було залишено їх без відповіді. Разом з тим, суд вважає, що відповідач не навів суду належних доказів правомірної відмови від орендної плати спірних будівель, зобовязання щодо якого взято ним на себе одночасно з укладенням договору оренди від 01.06.2011 року. Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Пунктом 4.1. Договору оренди передбачено право позивача розірвати його за умови прострочення орендної плати більш, ніж на 7 календарних днів. Статтею 651 ЦК України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Таким чином, суд приходить до переконання, що уклавши договір у відповідності до чинного законодавства та взявши на себе зобов'язання, визначені договором та законом, відповідач не виконала умов договору від 01.06.2011 року, чим істотно порушила ймови договору та права позивача як орендодавця. З огляду на зазначене, суд знаходить підстави розірвання зазначеного вище договору та стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованої орендної плати в сумі 10221,85 грн. Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] слід стягнути в користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1700,00 грн. та витрат на ІТЗ в сумі 120,00 грн., а всього 1820,00 грн. судових витрат.

Outcome: approved