Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-08 00:00:00

В липні 2011 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила розірвати договір оренди землі від 21 вересня 2007 року № 040783900019, укладений з ТОВ „Інтрансавтострой. В обґрунтування своїх позовних вимог вказувала, що їй на праві власності належить земельна ділянка площею 3,1999 га для сільськогосподарського використання, яка була передана в оренду строком на 10 років на підставі договору. Як зазначає позивач, всупереч п.п. 9, 26 договору оренди та ст.ст. 24, 32 Закону України „Про оренду землі орендна плата ТОВ „Інтрансавтострой з листопада 2009 року і по даний час не сплачувалась. Враховуючи наведене та у звязку зі скрутним матеріальним становищем, викликане неможливістю обробляти власну земельну ділянку, позивачка просить достроково розірвати договір оренди земельної ділянки. Оскаржуваним рішенням Чернігівського районного суду від 08 серпня 2011 року в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції порушені норми ст.ст. 57, 64 ЦПК України, оскільки судом першої інстанції надана неналежна оцінка доказам сплати орендної плати відповідачем. Апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що умовами договору оренди земельної ділянки сторони передбачали у разі невнесення орендної плати в строк, передбачений договором, не розірвання договору, а сплату пені і вказує, що суд першої інстанції не взяв до уваги положення п. 33 договору оренди та вимоги ст. 141 ЗК України. Крім того, як зазначає апелянт, судом першої інстанції не взято до уваги положення п. 33 договору оренди та ст. 32 Закону України „Про оренду землі, оскільки сторони погодились, що не припинення юридичної особи, а ліквідація є підставою для припинення договору оренди. В письмових запереченнях на апеляційну скаргу ТОВ „Інтрансавтострой просить відхилити апеляційну скаргу [PERSON], а рішення суду першої інстанції залишити без зміни, посилаючись на те, що рішення винесено на підставі наявних в матеріалах справи доказах, а тому є законним і обґрунтованим. Заслухавши доповідь судді - доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд знаходить, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом першої інстанції встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 3,1999 га в с. Кархівка, Кархівської сільської ради, що належить їй згідно державного акту на право власності на земельну ділянку від 02.02.2006 року і яку вона передала в оренду ТОВ „Інтрансавтострой 21.09.2007 року на підставі договору оренди. [PERSON] вважає, що вказаний договір оренди повинен бути розірваний, оскільки має місце порушення орендарем умов договору, а саме сплати орендної плати . Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що п. 14 укладеного договору оренди передбачено відповідальність орендаря у разі невиконання зобовязання по сплаті орендної плати у вигляді пені в розмірі 02 % від несплаченої суми за кожний день прострочення, а не розірвання договору. Такі висновки суду не відповідають наданим сторонами доказам і положенням ст.ст. 24, 32 Закону України „Про оренду землі, ст. 141 Земельного кодексу України. Пунктом 34 договору передбачено право сторони договору на його розірвання в судовому порядку у разі невиконання другою стороною обовязків, передбачених договором. Відповідно до ч.1 ст. 32 Закону України „Про оренду землі на вимогу однієї з сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обовязків, передбачених ст.ст. 24, 25 цього Закону. Ст.11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Пунктами 9, 11 договору передбачено, орендна плата вноситься орендарем у розмірі 1,5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а саме 393 грн. 46 коп. Орендна плата вноситься один раз на рік не пізніше 20 числа місяця після закінчення календарного року, за який вноситься орендна плата. Статтею 24 Закону України „Про оренду землі орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Відповідно до положень п. в ч. 1 ст. 96 ЗК України землекористувачі зобовязані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не сплачував орендну плату протягом 2009 року і по даний час, що свідчить про систематичність порушення ним умов договору. Посилання відповідача на те, що [PERSON] не зверталась за отриманням орендної плати і не зявляється за її отриманням не можуть бути взяті до уваги апеляційним судом, оскільки повідомлення на адресу позивачки було надіслано 02 серпня 2011 року, в той час як 26 липня 2011 року Чернігівським районним судом було відкрито провадження. За таких обставин, коли судом достовірно встановлено, що відповідачем систематично не сплачував орендну плату позивачці за користування земельною ділянкою, яка належить їй на праві власності, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду скасуванню, а договір оренди землі від 21.07.2007 року - розірванню. Безпідставними є доводи суду про те, що умовами договору оренди земельної ділянки сторони передбачили у разі невнесення орендної плати не розірвання договору, а сплаті пені, оскільки про дану обставину не стверджував навіть відповідач(а.с.15). Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягнення понесені по справі судові витрати в сумі 86 грн. 75 коп.

Outcome: approved