Jurisdiction: civil
Date: 2012-02-21 00:00:00

В лютому 2012 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини в якому вказувала, що з 26 квітня 1986 року вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають спільну неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], який проживає з позивачкою та знаходиться на утриманні останньої. [PERSON] є працездатною особою, працює, щомісячно отримує прибуток, інших осіб на утриманні не має, проте постійної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Враховуючи те, що відповідач має змогу та зобовязаний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, а тому позивачка просила суд стягувати з [PERSON] на свою користь на утримання сина кошти (аліменти) в розмірі 1/4 частини його доходу (заробітку) щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10 лютого 2012 року і до повноліття дитини. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні свої вимоги підтримала в повному обсязі, надала пояснення, аналогічні викладеним в позові. Додатково пояснила, що вона працює, отримує заробітну плату, інших доходів ні вона, ні син не мають. В той же час неповнолітній має задовільний стан здоровя. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю. Додатково пояснив, що має задовільний стан здоровя, працює та отримує прибуток у вигляді заробітної плати, інших осіб не утримує, в тому числі аліменти на користь інших осіб не сплачує. Заслухавши пояснення позивачки, відповідача, дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову з підстав ст. 174 ЦПК України, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Зокрема судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO], який проживає з позивачкою та знаходиться на утриманні останньої. [PERSON] постійної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. В той же час згідно ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Ч. 3 ст. 181 та ст.183 СК України передбачають, що за рішенням суду кошти (аліменти) на утримання дітей присуджується в частині від доходу її батька або у твердій грошовій сумі. Розмір частки заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дітей, визначається судом. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя, матеріальне становище дітей та платника аліментів, наявність в останнього інших осіб на утриманні, тощо (ч. 1 ст.182 СК України). За таких обставин, враховуючи стан здоровя та матеріальне становище дитини, задовільний стан здоровя відповідача, який має щомісячний прибуток у вигляді заробітної плати, а також те, що він інших осіб не утримує, аліментів на користь інших осіб не сплачує, враховуючи думку сторін з приводу позову, суд дійшов висновку, що останній може сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього у визнаному ним розмірі - 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. Враховуючи положення ст. 88 ЦПК України, ст.ст. 1-4, п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»з відповідача також підлягають стягненню на користь бюджету 214,60 грн. судового збору.

Outcome: approved