Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-04 00:00:00

Позивачі звернулись до суду 19.11.2009 року, неодноразово змінювали свої позовні вимоги, та відповідно до останньої редакції позову просили ухвалити рішення, відповідно до якого визнати довіреність, яка зареєстрована в реєстрі за №5229, видана [PERSON] на ім`я [PERSON] від 10.12.2007 року недійсною, визнати недійсним договір дарування 1\\3 частини квартири за адресою: [ADDRESS], укладений між [PERSON] з одного боку та [PERSON] з іншого, визнати недійсним договір дарування від 17.12.2007 року, відповідно якого [PERSON] подарував належну йому 1\\3 частину квартири за адресою: [ADDRESS] [PERSON], визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно у порядку спадкування за законом, а саме на 1\\9 частину квартири за адресою: [ADDRESS], яка належала померлому 31 грудня 2007 року [PERSON], визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно у порядку спадкування за законом, а саме на 1\\9 частину квартири за адресою: [ADDRESS], яка належала померлому 31 грудня 2007 року [PERSON]. Свої вимоги мотивували тим, що 31.12.2007 року у віці 72 років помер батько позивачів. [PERSON]. Другий і останній шлюб померлого, [PERSON], у якому не було спільних дітей, він уклав з [PERSON], відповідачем по справі. Шляхом обміну двох квартир, квартири [PERSON] та квартири померлого [PERSON], вони отримали трьох кімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS]. Через декілька років після обміну вищевказана квартира була приватизована. Її власниками у рівних частках стали [PERSON], її матір [PERSON] та [PERSON]. Після смерті [PERSON], [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 1\\3 частину квартири за адресою: [ADDRESS], тобто стала власником 2\\3 частин вищевказаної квартири. У встановлений законом строк позивачі звернулись до нотаріальної контори з приводу прийняття спадщини після смерті батька. Однак, 21.08.2008 року державним нотаріусом у видачі свідоцтва про право власності за законом позивачам було відмовлено у звязку з тим, що ними не були надані правовстановчі документи на спадкове майно, а саме на спадкову частину квартири (довідка державного нотаріусу № 5790 від 21.08.2008 року та № 1507 від 27.02.2008 року). [PERSON] видати документи на квартиру відмовилась, що і стало підставою для звернення до суду. Під час попереднього судового засідання зясувалося, що 10.12.2007 року [PERSON] згідно довіреності, яка була посвідчена [PERSON], приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, на підставі усного договору уповноважив [PERSON] подарувати [PERSON] належну йому частину квартири за адресою: [ADDRESS]. 17.12.2007 року відповідно договору довічного утримання серії ВКА № 912235 від 17.12.2007 року, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, [PERSON] передала у власність [PERSON] належні їй 2\\3 частини квартири за адресою: [ADDRESS]. 17.12.2007 року [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, подарував належну йому 1\\3 частину квартири своїй дружині [PERSON] 13.03.2008 року на підставі договору дарування, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, [PERSON] подарувала належну її 1\\3 частину квартири за адресою: [ADDRESS] [PERSON] Позивачі вважають, що при складанні та посвідченні довіреності, її суть, а також те, що квартира буде передана в дар, [PERSON] не розумів, оскільки він сильно хворів та будучи не визнаним недієздатним, таким був по суті. В наслідок фізичної хвороби [PERSON] повинен був викликати у нотаріуса сумніви при посвідченні довіреності щодо обсягу цивільної дієздатності своєї особи та викликати потребу у надання довідки про те, що він не страждає на психічний розлад, який може вплинути на його здатність усвідомлювати свої дії та керувати ними. Позивачі стверджували, що [PERSON] навмисно ввів в оману [PERSON] та його дружину [PERSON], користуючись його хворобою та юридичною необієзнаністю, відносно складання доручення на право дарування [PERSON] від імені [PERSON] належної йому частини квартири, його дружині [PERSON], при своєму бажанні [PERSON] мав можливість подарувати частину квартири, яка йому належала на праві приватної власності, своєї жінці сам, своїм правом він мав можливість безперешкодно скористатися у любий час без допомогипредставника. Позивачі вважають що у момент вчинення правочину [PERSON] перебував в такому стані, коли він не міг усвідомлювати значення своїх дій та не міг керувати ними. Він вчинив правочин під впливом тяжкої для нього обставини і на вкрай невигідних для нього умовах, обманним шляхом, чим друга сторона правочину - відповідачі скористалися у результаті зловмисної домовленості. Після цього правочину [PERSON] фактично залишився без належного йому майна та без можливості бути власником належної йому частини квартири. В судовому засіданні представник позивачів [PERSON] позовні вимоги відповідно до останньої редакції підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні позов не визнали, просили у його задоволенні відмовити, посилаючись на те, що оспорювана довіреність та договір купівлі-продажу були укладені у відповідності до вимог закону. Відповідач [PERSON], яка є правонаступником [PERSON], померлого 28.08.2010 року, у судове засідання не з`явилась, сповіщалась належним чином, заяв та клопотань про відкладання не заявляла. Третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу [PERSON] у судовому засіданні вважав позов необгрунтованим, вказуючи, що його дії при посвідченні довіреності та договору дарування відповідали вимогам закону, а дієздатність [PERSON] була перевірена. Суд, вислухавши сторони по справі, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено що [PERSON], є батьком позивачів по справі [PERSON]І та [PERSON] на підставі свідоцтв про народження ( а.с. 18-19). 31.12.2007 року батько позивачів [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 12.02.2008 року Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис № 11580 ( а.с.23). Другий і останній шлюб померлого, [PERSON], у якому не було спільних дітей, він уклав з [PERSON], відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу, виданого Відділом РАГСу Київськго РИК 01.07.1988 року (а.с.32) Представник позивачів пояснив суду, що шляхом обміну двох квартир, квартири відповідача [PERSON] та квартири [PERSON], вони отримали трьохкімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS]. Через декілька років після обміну вищевказана квартира була приватизована. Її власниками у рівних частках стали [PERSON], її матір [PERSON] та [PERSON]. Після смерті [PERSON], [PERSON]М отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 1\\3 частину квартири за адресою: [ADDRESS], тобто стала власником 2\\3 частин вищевказаної квартири ( а.с. 34). У шестимісячний термін після смерті батька, позивачі звернулися до державної нотаріальної контори, де своєчасно подали заяву про вступ у спадщину за законом на частину ізольованої квартири за № 23, розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Шишкіна, буд. 50 к.1, яка належала [PERSON]. Також державний нотаріус усно повідомив, що до нього про подання заяви про вступ у спадщину за законом на частину ізольованої квартири за № 23, розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Шишкіна, буд. 50 к.1, ніхто окрім позивачів не звертався. 21.08.2008 року, державним нотаріусом у видачі свідоцтва про право власності за законом, позивачам було відмовлено у звязку з тим, що ними не були надані правовстановчі документи на спадкове майно, а саме на спадкову частину квартири (довідка державного нотаріусу № 5790 від 21.08.2008 року та № 1507 від 27.02.2008 року (а.с.20). На прохання до [PERSON] надати документи на квартиру для предявлення до нотаріальної контори позивачам було відмовлено. Позивачі вважають, що вони є єдиними спадкоємцями першої черги на 1\\3 частину квартири, яка належала [PERSON]. Відповідно до ст. 1261 ЦК України: у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. 19.11.2009 року позивачі звернулися до Київського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] та Третьої Одеської державної нотаріальної контори про визнання права власності у порядку спадкування за законом на спадкове майно (а.с.4-7), однак у ході судового засідання зясувалося, що 10.12.2007 року [PERSON] згідно довіреності, яка була посвідчена [PERSON], приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, на підставі усного договору уповноважив [PERSON] подарувати [PERSON] належну йому частину квартири за адресою: [ADDRESS] ( а.с.62) Пізніше 17.12.2007 року відповідно договору довічного утримання серії ВКА № 912235 від 17.12.2007 року, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, [PERSON] передала у власність [PERSON] належні їй 2\\3 частини квартири за адресою: [ADDRESS].( а.с.36), що було зареєстровано в органах КП ОМБТЇ та РОН, про що свідчить витяг виданий 17.12.2009 року ( а.с.38). В той же день, 17.12.2007 року [PERSON], від імені якого діяв [PERSON] за довіреністю від 10.12.2007 року, на підставі договору дарування, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, подарував належну йому 1\\3 частину квартири [PERSON] ( а.с.60-61) 13.03.2008 року на підставі договору дарування, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, [PERSON] подарувала належну її 1\\3 частину квартири за адресою: [ADDRESS], [PERSON] Представник позивача вказував, що нібито [PERSON] при житті усно заповідав належну йому 1\\3 частину квартири своїм донькам і ці факти можуть підтвердити родичі (рідний брат померлого та його племінниця) і, таким чином, не міг подарувати належну йому частину квартири своїй дружині. Однак, складання усних заповітів чинним законодавством не передбачено і, на думку суду, якщо б покійний мав би намір залишити належну йому частину квартири донькам, він міг би скласти заповіт на їх користь. Суд не може прийняти до уваги твердження представника позивача про те, що [PERSON] на момент вчинення правочину видачі довіреності перебував в такому стані, коли не міг усвідомлювати значення своїх дій та не міг керувати ними, так як дані обставини не були підтверджені матеріалами справи та наданими доказами. Суд критично ставиться до свідчень невропатолога міської лікарні №8 [PERSON], яка повідомила суду, що під час візиту до хворого [PERSON] 27.11.2007 року він був неконтактний та не відповідав на питання, з чого вона зробила висновок про те, що хворий знаходиться у комі. Данні твердження спростовуються свідченнями дільничного терапевта КУ „Міська лікарня№8 [PERSON], яка навідувала хворого, та пояснила, що з 20 жовтня 2007 року його стан здоров`я погіршився, однак він залишався в нормальному розумі, був адекватним, контактним, говорливим; поясненнями нотаріуса [PERSON] в судовому засіданні 08.07.2010 року, який посвідчував довіреності від імені [PERSON] та пояснив суду, що [PERSON] на момент посвідчення довіреності перебував у нормальному стані, чітко відповідав на поставлені запитання та мав вигляд дієздатної людини; поясненнями дружини померлого [PERSON], яка пояснила суду, що після прихода нотаріуса вона разом з [PERSON] допомогла своєму чоловікові підвестись з ліжка та сісти за стіл, де він і підписав документи; поясненнями [PERSON] у судовому засіданні про те, що він діяв у відповідності з бажанням [PERSON], який за станом здоров`я самостійно отримати витяг з КП „ОМБТІ та РОН на відчуження частини квартири не міг. Крім того, судом була уважно оглянута довіреність від 10.12.2007 року та з`ясовано, що вона містить підпис [PERSON] та чіткий запис його прізвища, ім`я та побатькові (а.с.62). Також суд бере до уваги відмову представника позивачів від проведення посмертної психолого-психіатричної експертизи з метою з`ясування психічного стану померлого [PERSON] на момент видачі спірної довіреності. Таким чином, доказів, які підтверджували б те, що в момент укладання довіреності [PERSON] знаходився у такому стані, коли він не міг усвідомлювати значення своїх дій та не міг ними керувати, суду позивачами надано не було. Так, як і не було надано доказів тяжких обставин, які примусили [PERSON] подарувати належну йому частину квартири своїй дружині. Також суд приходить до висновку про те, що на час смерті [PERSON], 1\\3 частина квартири за адресою: [ADDRESS], йому вже не належала, тому не могла входити до складу спадщини. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити закону, особа яка вчиняє правочин, повинна мати обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися в формі встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином, суд доходить до висновку про те, що позов [PERSON] та [PERSON] не підлягає задоволенню, так як [PERSON] не залишив спадщину на користь своїх доньок, розпорядившись за життя належним йому майном на свій власний розсуд, у встановленому законом порядку недієздатним [PERSON] не визнавався, доказів, які підтверджували б те, що в момент укладання довіреності [PERSON] знаходився у такому стані, коли він не міг усвідомлювати значення своїх дій та не міг ними керувати, а також знаходився під впливом тяжких обставин суду позивачами надано не було, що унеможливлює визнання договорів дарування, що були укладені на підставі вказаної довіреності недісними. Зважаючи на викладене,

Outcome: dismissed