Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-26 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житлом та встановлення порядку користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності належить квартира [ADDRESS]. З 2007 року протидія відповідача унеможливлює їхнє проживання у вказані квартирі та користування їх особистим майном, що в ній знаходиться (теплий одяг ,взуття, особисті речі, предмети вжитку, книги), а також відповідач чинить перешкоди у реєстрації за вказаною адресою [PERSON], яка стала повнолітньою особою. У звязку з чим та з урахуванням уточнених позовних вимог, просили усунути їм перешкоди у користуванні квартирою № 13 у будинку № 3 по вул. Тепличній в сел. Ювілейне Дніпропетровського району Дніпропетровської області, вселити їх у вказану квартиру; встановити порядок користування квартири, виділивши їм кімнату №4 площею 13,2 кв.м., відповідачу кімнату № 5 площею 12,1 кв.м., а коридор, кухню, вбиральню та балкон залишити в загальному користуванні; зобовязати відповідача усунути перепони у реєстрації місця постійного проживання [PERSON] у вказаній квартирі. Позивачка [PERSON], її представник та позивачка [PERSON] в судовому засіданні підтримали предявлений позов у повному обсязі і просили його задовольнити. Відповідач у судовому засіданні не визнав предявлений позов та просили відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що якщо і визначати порядок користування квартирою, то позивачці [PERSON] виділяти кімнату № 5 площею 12,1 кв.м., оскільки вона нею і користується нею даний час, а позивачка [PERSON] взагалі не має ніякого відношення до вказаної квартири. Вислухавши думку позивачів, представника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] та [PERSON] з 27 травня 1992 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них 17 жовтня 1992 року народилася донька [PERSON] У період шлюбу, відповідач [PERSON] 20 квітня 1993 року уклав договір довічного утримання з [PERSON], яка померла 22 травня 1993 року. Після її смерті, відповідач [PERSON] оформив у встановленому законом порядку на себе право власності на квартиру [ADDRESS]. 07 вересня 2007 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Рішенням Дніпропетровського районного суду від 14 квітня 2010 року, яке набрало законної сили, було визнано вказану квартиру спільною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON], а також визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину вказаної квартири (а.с.11-12). Згідно ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Тобто, на даний час квартира [ADDRESS], яка складається з кімнати № 4 площею 13,2 кв.м., кімнати №5, площею 12,1 кв.м., кухні площею 5,9 кв.м., вбиральні площею 2,7 кв.м., коридору площею 8,4 кв.м., балкону площею 0,8 кв.м. (технічний паспорт станом на 21 вересня 2009 року), належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності. Згідно зі ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації, а ст. 369 ЦК України передбачає, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Як встановлено у судовому засіданні, у сторін склався певний порядок користування спірною квартирою, а саме позивачка [PERSON] займає кімнату площею 12,1 кв.м., а відповідач [PERSON] займає кімнату площею 13,2 кв.м., інші приміщення знаходяться в загальному користуванні, але позивачі наполягають на виділенні їм у користування кімнати площею 13,2 кв.м. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Посилання відповідача на те, що квартира є його власність, суд вважає необґрунтованими та безпідставними, оскільки вони спростовуються матеріалами справи. На підставі наведеного, суд вважає, що вимоги позивачки [PERSON] обґрунтовані і підлягають до часткового задоволенню, оскільки, як встановлено в судовому засіданні, між сторонами вже склався певний порядок користування квартирою, а тому суд вважає можливим визначити саме такий порядок користування. Крім того, судом встановлено, що потреба у вселенні позивачки [PERSON] у спірну квартиру відпала сама по собі, оскільки на даний час вона в ній проживає. Що стосується позовних вимог позивачки [PERSON] щодо виділення їй разом з позивачкою [PERSON] у користування кімнати площею 13,2 кв.м., вселення її у вказану квартиру та зобовязання відповідача усунути їй перепони у реєстрації місця постійного проживання за вищевказаною адресою, то суд вважає їх необґрунтованими та безпідставними, оскільки вона не є співвласником вказаної квартири, зареєстрована за іншою адресою та є співвласником квартири [ADDRESS] (а.с.8, 35).

Outcome: partial