Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-05 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] у якому просила стягнути із кожного по 200 грн. аліментів на її утримання щомісячно, починаючи із дня предявлення позову безстроково. В обґрунтування позовних вимог послалась на те, що вона [INFO] є ветераном-учасником війни та пенсіонеркою, перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення і отримує пенсію за віком. Проживає без реєстрації в будинку свого сина [PERSON] та невістки [PERSON] у селі Дружба, Решетилівського району. В 2009 році вона втратила рухову активність, тому потребує стороннього догляду та медичної допомоги. Останні роки тяжко хворіє та значну частину пенсії витрачає на ліки. Водночас, відповідачі - її діти відмовляються доглядати її та не можуть забезпечити належні умови життя та догляду. Тому вона має намір оформитись на постійне проживання до стаціонарного відділення Решетилівського районного територіального центру соціального обслуговування для чого необхідні кошти. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав з підстав у ньому зазначених. Відповідач [PERSON] заперечив проти позову, зазначивши, що позивачка [PERSON] проживає у нього вдома та знаходиться на його повному матеріальному утриманні, тому відсутні підстави додатково стягувати із нього кошти. Представник відповідача [PERSON] заперечив проти позову за безпідставністю, посилаючись на те, що відповідачка [PERSON] отримує мінімальну пенсію та не взмозі на даний час сплачувати аліменти. Водночас, позивачка на протязі півтора року перебувала на її утриманні, а на даний час перебуває на утриманні брата [PERSON] Крім того, позивачці забезпечений прожитковий мінімум у вигляді пенсії в розмірі 1166,10 грн. Відповідач [PERSON] позов визнав, не заперечував викладених обставин. Суд, заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи та оцінюючи зібрані у справі докази, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з огляду на таке. Відповідно до свідоцтв про народження, [PERSON], [PERSON], [PERSON] є дітьми позивачки [PERSON] (а.с.11,13,16). За даними паспорту позивачка [PERSON], [INFO] та згідно пенсійного посвідчення є пенсіонером (а.с. 3-5). У відповідності до ч.1 ст.202 СК України, повнолітні дочка, син зобовязані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Згідно ст.205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. Потреба у матеріальній допомозі визначається в залежності від наявності чи відсутності прожиткового мінімуму. Із 01.04.2011 року, відповідно ЗУ № 2857-VI від 23.12.2010 р., в Україні для осіб, які втратили працездатність встановлено прожитковий мінімум у розмірі 764 грн. на одну особу щомісячно. З урахуванням встановлених обставин справи, зокрема отримуваної позивачкою [PERSON] пенсії в розмірі 1116 грн. 10 коп. (а.с.6) у сукупності із прибутком від оренди наявного у неї земельного паю (встановлено в судовому засіданні), їй забезпечено установлений прожитковий мінімум, що у розумінні ч.1 ст.202 СК України виключає установлену законом потребу в матеріальній допомозіта позбавляє права позивача на відповідне утримання від повнолітніх дітей. Із викладених підстав суд не приймає визнання позову відповідачем [PERSON], оскільки це суперечить закону. Крім того, суд зважає на те, що позивачка [PERSON] проживає у свого сина [PERSON] в с.Дружба, Решетилівського району (а.с.7) та перебуває на його утриманні (а.с.8), а відповідачка [PERSON] утримувала матір до цього на протязі півтора року, а на даний час не взмозі надавати матеріальну допомогу за станом здоровя та відсутністю належних житлово-побутових умов. Відповідач [PERSON] не відмовляється добровільно надавати матері посильну матеріальну допомогу. Посилання позивачки на необхідність стягнення аліментів з метою влаштування її до стаціонарного відділення Решетилівського районного територіального центру соціального обслуговування судом не приймаються до уваги, оскільки суперечать вимогам ст.202 СК України. Крім того, відповідні повідомлення цього центру не вказують точної суми коштів за надання соціальних послуг та містять інформацію про відсутність вільних місць (а.с.9,10). Також позивачем не надано належних і допустимих доказів витрат позивачки на догляд та медичну допомогу, а також доказів, що відповідні витрати не несуть відповідачі у добровільному порядку. За таких обставин позовні вимоги безпідставні, тому не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed