Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-16 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, посилаючись на те, що остання отримала від неї золоті прикраси та гроші для того, щоб виконати ювелірні роботи, і обіцяла повернути виріб, натомість, вона здала прикрасу до ломбарду, а гроші витратила. Оскільки, відповідачка не повертає грошові кошти, взяті нею у позику, у добровільному порядку, позивачка вимушена була звернутися до суду. Позивачка просила стягнути з відповідачки на її користь борг за договором позики в сумі 13198,40 грн., винагороду за користування прикрасами в сумі 3000,00 грн., три відсотки річних від простроченої суми -485,95 грн., індекс інфляції -1743,53 грн., 5000,00 грн. моральної шкоди, витрати на правову допомогу та судові витрати. У судове засідання позивачка не з»явилася, направивши до суду заяву з проханням розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, наполягала на їх задоволенні. Відповідачка у судове засідання не з»явилася, будучи належним чином повідомленою про час та місце слухання справи, не повідомила про причини своєї неявки. Згідно ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно постанови старшого о/у СКР Октябрського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області капітана міліції Пецяка А.І. про відмову в порушенні кримінальної справи 23.02.2011 року 17.02.2011 року до Октябрського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області надійшли матеріали по заяві громадянки [PERSON], [INFO], яка просить прийняти міри до [PERSON], [INFO], котра у вересні 2010 року шахрайським шляхом заволоділа її золотими виробами на суму приблизно 15000 гривень і не повернула. Будучи опитаною заявниця [PERSON] показала, що у неї є знайома, колишня однокласниця [PERSON], котра працювала майстром ювеліром. На протязі останніх 4-5 ти років [PERSON] користувалась ювелірними послугами [PERSON] по виготовленню золотих прикрас та їх купівлі. У вересні 2010 року [PERSON] звернулась до [PERSON] із проханням надати золоті прикраси для того, щоб зробити зліпки, а подальшому форми виливу золотих прикрас. За користування золотом [PERSON] пообіцяла гроші в сумі 2000-3000 гривень. Термін їх повернення спочатку обумовлений не був. У вересні 2010 року [PERSON] передала [PERSON] золоті прикраси, а саме: золоті часи з браслетом, хрестик з ланцюжком, три пари сережок, браслет з чотирма підвісками, три кільця та ланцюжок, всього 15 виробів вагою приблизно 60 г. на загальну суму приблизно 15000 гривень. Після цього був обумовлений трьохденний термін повергнення. 8.11.2010 року [PERSON] написала [PERSON] розписку в якій зобов'язалась повернути золоті вироби та грошову компенсацію у триденний термін 11.11.10р. 3.12.2010 року [PERSON] прийшла до [PERSON] та повідомила про те, що 4.10.2010 року вона заклала золоті прикраси [PERSON] до ломбарду «Скарниця»через серйозні фінансові проблеми. Після цього 13.12.2010 року [PERSON] повернула [PERSON] золотий ланцюжок вагою 19.450 г, про що остання написала розписку. 27.12.2010 року [PERSON] та [PERSON] дійшли усної домовленості про те, що остання за свої кошти викупить свої золоті прикраси із ломбарду, а [PERSON] в подальшому буде повертати їй гроші. Таким чином 27.12.2010 року у приміщенні ломбарду «Скарбниця»[PERSON] отримала від [PERSON] 13 виробів із золота, про що написала розписку, а остання дала письмове зобов'язання про повернення грошей в сумі 9188 гривень до 3.01.2011 р. Будучи опитаною [PERSON] пояснила, що у вересні 2010 р. вона зателефонувала [PERSON] і попросила золоті вироби, щоб зробити зліпки, а в подальшому виготовити форми для виливу прикрас. Зробивши зліпки деякий час тримала золоті прикраси при собі, через складні фінансові проблеми 4.10.2010 року заклала їх під свої документи у ломбард «Скарбниця». 3.11.2010 року [PERSON] прийшла до [PERSON] та розповіла про свої проблеми і про те, що заклала її золоті вироби у ломбард. По даному факту [PERSON] написала [PERSON] письмову розписку. 13.12.2010 року [PERSON] повернула [PERSON] золотий ланцюжок вагою 19,450 г. 21.12.2010 продовжила за власні кошти строк договору застави у ломбарді. 27.12.2010 року [PERSON]В та [PERSON] дійшли домовленості про те, що остання за свої гроші викупить золоті прикраси, а [PERSON] дала письмове зобов'язання про те, що буде повертати гроші в сумі 9188 гривень. Про свої фінансові проблеми [PERSON] розповідала [PERSON]. Відповідно до розписки від 08.11.2010 року, наданої позивачці [PERSON], остання взяла у неї золоті вироби в кількості 15 шт.: золотий годинний з золотим браслетом виробництва «Чайка», золотий ланцюжок, вага 20 г. з кулоном, хрестик, вагою 5 г., браслет, 4 кулони, серги 4 пари, 3 каблучки, зобов»язувалася повернути 11.11.2010 року та виплатити винагороди в розмірі 3000,00 грн.. Згідно статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Враховуючи викладене, договір позики, укладений сторонами, відповідно до вимог ст.ст.1046-1047 ЦК України. Наявність у позивача (позикодавця) письмової розписки (позичальника) свідчить про те, що позика не повернута. Згідно ст. 526 ЦК України зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов»язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 1048 ЦК України передбачає, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. На момент подання позовної заяви відповідачка повинна сплати позивачці суму боргу за договором позики - 13198,40 грн., винагороду за користування прикрасами в сумі 3000,00 грн., три відсотки річних від простроченої суми -485,95 грн., індекс інфляції -1743,53 грн.. Неповернення боргу в зазначений термін, завдало позивачці моральної шкоди, що полягає у фізичному болю та стражданнях, отриманих внаслідок порушення звичайного для неї укладу життя, що негативно впливає на стосунки в її сім»ї та з оточуючими. За ст. 23 ч.2 ЦК України моральна шкода полягає: 1. У фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров»я; 2. У душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім»ї чи близьких родичів; 3. У душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4. У приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. У відповідності з ч. 1 ст. 1166, ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України майнова і моральна шкода, завдана фізичній особі, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, якщо вона не доведе, що шкода завдана не з її вини. Відповідно до ст.23 ч.3 та ч.4 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Враховуючи вище викладене, вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню в сумі 5000,00 грн.. Витрати на правову допомогу становлять 1500,00 грн..

Outcome: approved