Jurisdiction: civil
Date: 2011-08-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON], 3-ті особи Приморська районна адміністрація Одеської міської ради, Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради, в якому просив відновити вхід з кімнати, 7 кв.м. в кімнату 30 кв.м. з міжкімнатними дверми, демонтувати броньовану двір з кімнати 30 кв. м. в передню 7,8 кв.м., згідно з планом квартири 6 будівлі 28 по вулиці Ланжеровіська в м. Одесі за станом на 1994 рік, стягнути з в відшкодування моральної шкоди з [PERSON] три тисячі гривень, з [PERSON] пять тисяч гривень. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що [PERSON] з будівельниками протизаконно закрили вхід з кімнати 6 кв.м., де находиться спальня сімї позивача, в кімнату 30 кв.м. і, зруйнувавши стінку з кімнати 7 кв.м., зробили вихід в передпокій квартири, встановили броньовані двері при вході в кімнату 30 кв.м., чим позбавили позивача та членів його сімї можливості користуватися кімнатам 30 кв.м. та 13 кв.м. Результатом цих дій позивач був протиправно позбавлений своєї частини квартири, яка складає 9,33 кв.м. Крім того, під час перепланування [PERSON] застосував до позивача фізичну силу і виштовхав його в коридор, чим довів позивача до роздратування та тяжкого психічного стану. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник за довіреністю [PERSON] підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити у повному обсязі, відповідач [PERSON], який також представляє за довіреністю відповідача [PERSON], представник відповідача за довіреністю [PERSON] просили у задоволенні позову відмовити, представник 3-ї особи - Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради за довіреністю [PERSON] позов підтримала в частині усунення перешкод у користуванні житлом. Представник 3-ї особи Приморської районної адміністрації Одеської міської ради у судове засідання не зявився, належним чином повідомлявся, заперечень на позовну заяву суду не надавав. Заслухавши пояснення позивача, його представника, відповідача та його представника, представника 3-ї особи - Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Судом встановлено, що згідно Розпорядження органу приватизації від 30 вересня 1994 р., Свідоцтва про право власності на житло від 03 жовтня 1994 року, громадяни [PERSON], [PERSON], [PERSON] є власниками на праві спільної часткової власності в рівних частках квартири № 6, по вул.Ланжеронівський,28 в м. Одеса. Згідно листа Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 26.12.2007 р. вбачається, що співвласнику квартири № 6 гр. [PERSON] вручався припис про відновлення дверного отвору зі сторони житлової кімнати площею 30 кв.м. та закладку дверного отвору з боку коридору. Наявність блокування проходу з кімнати площею 7 кв.м. до кімнати, площею 30 кв.м., та наявність броньованих дверей між цими кімнатами представник відповідача [PERSON] визнав в судовому засіданні, вказавши що це вказано на фотографії, а.с.77. 27 жовтня 2008 року майстром дільниці № 1 КП «ЖКС»[PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення, у відповідності до якого відповідачем [PERSON] була здійснена самовільна реконструкція, а саме вирубка дверного пройому у стіні [ADDRESS]. Крім того, технічним паспортом, виготовленим 25.05.2007р. станом на 03.10.1994р. квартири [ADDRESS], не передбачений прохід між приміщеннями позначеними літ. «3»- 7 кв.м. та літ. «4»7,8 кв.м., та навпаки між приміщеннями позначеними літ. «3»- 7 кв.м. та літ. «2» 30 кв.м. убачається прохід. В матеріалах справи відсутні докази, підтверджуючі законність перепланування відповідачем квартири [ADDRESS]. В технічному висновку від 24.03.2011р., експерт зазначив, що проведені роботи з розкриття та закладення дверних прорізів в квартирі [ADDRESS] не класифікуються як роботи з реконструкції, та не потребують дозволу та погодження з контролюючими організаціями, проте, судом цей доказ не може бути прийнятий до уваги, оскільки предмет позову стосується перешкоди з боку відповідачів у користуванні позивачем житловим приміщенням. Зазначеними діями відповідачі порушили вимоги ст.100 ЖК України, ст.9 Закону України Про архітектурну діяльність , п.19 Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинкових територій, затверджених Постановою КМ України № 572 від 08.10.1992р., а також Положення про порядок реконструкції вбудованих, вбудовано-прибудованих і прибудованих приміщень в м. Одесі, затвердженого рішенням Одеської міської Ради від 17.04.2001р. № 2153-XXIII, яким передбачено, окрім отримання відповідних дозволів та узгоджень проектної документації, ще і отримання згоди суміжних власників жилих приміщень на проведення реконструкції. Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Ст. 391. передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Крім того, відповідачі посилались на пропущення з боку позивача строку позовної давності для предявлення позову до суду. Проте, згідно до п.1 ч.1 ст.268 Цивільного Кодексу України, позовна давність не поширюється на вимогу, що випливає із порушення особистих немайнових прав, крім випадків, встановлених законом. Згідно Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», зокрема п. 4 вказаної постанови визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Постановою передбачено, що оскільки відшкодування моральної шкоди регулюється законодавчими актами, то необхідно зясувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин. Враховуючи, що позивачем не обґрунтовано, в чому полягла завдана моральна шкода, що також не підтверджується матеріалами справи, причинний зв'язок між її завданням позивачу та неправомірними діями відповідача, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди з [PERSON] три тисячі гривень, з [PERSON] пять тисяч гривень слід відмовити.

Outcome: partial