Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-13 00:00:00

12 липня 2011 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення суми авансу у розмірі 5000 (пяти тисяч) доларів США, що становить 40000 (сорок тисяч) гривень. Вимоги мотивує тим, що 16.09.2008 року між ним та відповідачкою було досягнуто домовленості щодо укладення договору купівлі-продажу будинку розташованого за адресою: Херсонська область, м. Генічеськ, вул. Свердлова, 24. В звязку з чим, він передав відповідачці аванс в розмірі 5000 доларів США, а остання власноручно написала розписку про факт отримання завдатку та зазначила підтвердження домовленості щодо наміру укладення договору купівлі-продажу вказаного будинку. Кінцевою датою укладення договору сторони вказали кінець 2008 року, тобто до 31.12.2008 року. Однак із закінченням зазначеного строку укласти договір виявилось неможливим, оскільки відповідачка не надала жодних документів, які підтверджували б її право власності на вказаний обєкт нерухомості. В подальшому виявилось, що відповідачка не є власником обумовленого будинку. Тому саме з вини відповідачки договір купівлі-продажу не було укладено, у звязку з чим авансовий платіж підлягає поверненню. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідачка в судове засідання не явилась, надіслала заяву про розгляд справи без її участі, в судове засідання зявитись не може через хворобу. Відповідачка позов не визнає, зазначає, що [PERSON] достеменно знав, що власницею будинку є дочка відповідачки, окрім того вказує, що аванс повернула, у звязку з тим, що позивач перебував у Росії, за попередньою домовленістю з ним передала суму авансу через наймачку будинку [PERSON], яка в свою чергу написала про це розписку. Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: Встановлено, що 16.09.2008 року між сторонами була досягнута домовленість про придбання позивачем [PERSON] у відповідачки [PERSON] будинку розташованому за адресою: Херсонська обл. м. Генічеськ вул. Свердлова, 24 та відповідно для виконання зобовязань сплачено, як зазначає позивач, аванс 5000 доларів США, про що відповідачем було видано розписку (а.с. 5). У визначений сторонами строк для оформлення відповідної угоди, укласти договір купівлі-продажу не вдалось, оскільки виявилось, що відповідачка не є власницею обумовленого домоволодіння. Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Завдаток вважається дійсним у разі дотримання письмової форми правочину (ст. 547 України) і може забезпечувати лише дійсне зобовязання (ст. 548 ЦК України). Таким чином, внесення завдатку як способу забезпечення виконання зобовязання може бути лише у випадку наявності зобовязання, яке мало б випливати з договору купівлі-продажу квартири (Див. Рішення Верховного Суду України від 18 лютого 2009 року (Колегія суддів Судової палати в цивільних справах Верховного Суду України в складі: головуючого Гнатенка А.В., суддів: Балюка М.І., Барсукової В.М., Григорєвої Л.І., Луспеника Д.Д.)). Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу житлового будинку укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації і вважається укладеним з моменту її здійснення (ст. 640 ЦК України). Крім того, аналогічна категорія справ вже розглядалася судами України і практика вирішення подібних справ відображена в роз'ясненнях Верховного Суду України від 04.08.2001р. Правові позиції щодо розгляду судами окремих категорій цивільних справ (Зобов'язання, що виникають з угод), Рішеннях Верховного суду України: Ухвалі Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 26.02.2004 р.; Ухвалі Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 19.08.2004 р.; Рішенні Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 13.10.2005 р., Ухвалі Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21.06.2006 р.; згідно з якими У тих випадках, коли сторони домовились укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансовими і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися.. Оскільки договір купівлі-продажу житлового будинку між позивачем та відповідачкою укладено не було, вони лише домовились укласти договір купівлі-продажу будинку в майбутньому, але відповідно його не оформили, сплачена позивачем відповідачці в рахунок виконання договору сума, п'ять тисяч доларів США, є авансом, який підлягає поверненню позивачу в тому розмірі, в якому вона надавалася. Відповідно до ст. 99 Конституції України і Указу Президента України від 25 серпня 1996 р. № 762/96 Про грошову реформу в Україні, грошовою одиницею і єдиним законним засобом платежу на території України є гривня. Згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. Відповідно по п. 14 Пост анови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року Про судове рішення у цивільній справі при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України гривні. У разі предявлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Офіційний курс гривні до іноземної валюти - долара США станом на 14.09.2011 року становить 797,23 гривень за 100 доларів США. Тобто, судом встановлено, що з відповідача підлягає стягненню 39861,5 гривні: (5000:100*797,23=39861,5 гривень). Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачка не заперечує домовленості щодо укладення договору і зобовязання стосовно продажу будинку позивачу, але і не довела факт повернення авансу в сумі 5000 (пять тисяч) доларів США [PERSON] Не може суд прийняти до уваги позицію відповідачки стосовно не погодження з позовними вимогами і твердженням про те, що аванс повернуто через наймачку будинку [PERSON], оскільки розписка [PERSON] про прийняття на збереження 5 (пяти) тисяч доларів не доводить отримання зазначених коштів [PERSON] як повернутого авансу. Свідчення [PERSON] не визнається як доказ, оскільки свідок очевидцем повернення коштів не був, її свідчення базуються на припущеннях. За таких обставин, з відповідачки на користь позивача слід стягнути 39861,5 гривні сплачених ним в якості авансу. У відповідності до ст.ст. 81, 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача сплачені ним судові витрати в сумі 520 гривень, а саме: 120 гривень витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи судом, 400 гривень судового збору. Таким чином, позовні вимоги знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved