Jurisdiction: civil
Date: 2012-01-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що з відповідачем проживала з 2002 р. по 2009 р., взяла шлюб із ним 09.10.2009 р., та 23.10.2010 р. у подружжя народилася дитина [PERSON]. Як зазначається позивачем при зверненні до суду з травня 2009 року відповідач мешкає окремо від дружини та сина у своїх батьків. Посилаючись у позові на те, що наразі позивачеві місце роботи відповідача невідомо, та на утримання дитини відповідач надає незначну матеріальну допомогу, якої недостатньою для утримання дитини, та, на переконання позивача, відповідач ухиляється від утримання дитини, у звязку з чим у позові з посиланням на приписи ст. 180 СК України й заявлено відповідну вимогу про стягнення з відповідача аліментів на користь позивача на утримання сина в розмірі середньомісячної заробітної плати, починаючи проводити стягнення від дня предявлення позову до суду. У судовому засіданні позивач посилалася на обставини, зазначені в позовній заяві, надав аналогічні викладеним у пояснення, просила суд повністю задовольнити поданий позов; представник позивача також просив суд повністю задовольнити поданий позов. Відповідач позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні та пояснив, що протягом вересня 2011 р. по даний час ним щомісячно перераховуються певні грошові суми на утримання дитини, хоча його доходи значно менше, ніж ті кошти, які в добровільному порядку перераховуються ним (відповідач працює у КЗК «Культурно-дозвільний комплекс «Кайдацький»Дніпропетровської міської ради на півставки посади керівника гуртка та отримує заробітну плату в розмірі 620 грн. Відповідно до пояснень відповідача у вересні 2011 року він перерахував позивачеві 504 грн., в жовтні 2011 р. 1007,00 грн., в листопаді 2011 р. 1210,00 грн., в грудні 2011 р. 1628,00 грн., в січні 2012 р. 1010,00 грн., та оскільки він проживає ралом із батьками, які допомагають йому матеріально, він не має можливості надавати позивачеві допомогу у розмірі більшому, ніж його заробіток. Заслухав учасників цивільного процесу та дослідивши докази відповідно до заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для ухвалення про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 р. та яка набула чинності для України 27.09.1991 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та за ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Як було встановлено судом, [INFO] у подружжя [PERSON] та [PERSON] народилася дитина [PERSON], про що Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області у Книзі реєстрації народжень був зроблений відповідний запис та видано свідоцтво; відповідно до цього свідоцтва сторони у цій справі є батьками неповнолітнього, який мешкає разом із матірю. Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Отже, обовязок по утриманню дитини є безумовним, виникає в результаті народження дитини з моменту її народження та покладається законом рівною мірою на обох батьків, не пов'язаний із матеріальним становищем особи, до якої заявлено матеріально-правову вимогу про стягнення аліментів. Утім, як встановлено судом сторони у цій справі не досягли домовленості щодо участі в утриманні дитини. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Виконуючи обовязок доказування, відповідач довів слушність власних доводів щодо виконання з його боку обовязку утримувати дитину: розмір заробітної плати відповідача складає 620,00 грн., та відповідно до квитанцій про банківські перекази у вересні 2011 р. відповідач перерахував позивачеві 504 грн., в жовтні 2011 р. 1007,00 грн., в листопаді 2011 р. 1210,00 грн., в грудні 2011 р. 1628,00 грн., в січні 2012 р. 1010,00 грн., що відбувалося завдяки матеріальної допомоги батьків відповідача; разом з тим, дана обставина, тобто обставина надання матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини в зазначеному вище розмірі та період, була визнана позивачем та є такою, що не потребує доказування (ч. 1 ст. 61 ЦПК України). Як встановлено судом розмір грошових коштів, перерахованих на утримання дитини, значно більше ніж той, про стягнення якого заявлено вимогу у позові (позивач просила суд стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина в розмірі середньомісячної заробітної плати), відповідач виконує покладений на нього обовязок, передбачений ч. 1 ст. 180 СК України, та за таких обставин підстав для задоволення позову не вбачається. З огляду на результати вирішення справи питання пр. розподіл судових витрат не вирішується.

Outcome: dismissed