Jurisdiction: civil
Date: 2012-01-15 00:00:00

16.11.2009 року позивачі звернулись до суду з позовом до АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», Приватного нотаріуса [PERSON] про визнання договору недійсним. Обґрунтовуючи свої вимоги позивачі зазначили, що згідно 05.06.2007 року між сторонами по справі укладено договір кредиту№ 280/21-1626, за яким відповідач ПАТ «Укрсоцбанк» зобов'язався надати позивачу гроші у сумі 60 000 даларів США зі строком користування до 04.06.2022 року, а відповідач взяв на себе обов»язок щодо перерахування банку процентів за користування кредитом у розмірі 12, 5 % річних щомісячно у валюті кредиту. З метою забезпечення виконання умов договору, між сторонами укладено іпотечний договір № 5837 від 05.06.2007 року, договір поруки № 280/21-1627 від 05.06.2007 року. Позивачка вважає зміст вищевказаних правочинів таким, що суперечить вимогам чинного законодавства, посилаючись на те, що єдиним засобом платежу, який застосовується при проведенні розрахунків між резидентами на території України є гривня, визначеному з офіційним курсом відповідної валюти на дату проведення платежу. В судове засідання позивачі не з»явшшсь, про час та міце розгляду справи повідомлені належним чином, заяв про розгляд справи у їх відсутності суду не надали. Позивачем [PERSON] на вимогу суду представити документи, що підтверджують, що станом на 17.10.2011 року вона перебувала на лікуванні суду не представлено. Представник відповідача ПАТ «Укрсоцбанк», надав заяву про розгляд справи у його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечує, надав заперечення (а.с.59). Співвідповідач приватний нотаріус [PERSON] надала заяву про розгляд справи у її відсутності. Оцінивши зібрані по справі докази в сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення. Судом встановлено обставини, встановлені вище, що підтверджуються письмовими доказами. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому, Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Згідно ст. 192 ЦК України, іноземна валюта може використовуватись в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто, відповідно до законодавства, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак у той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Статті 47 та 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії. Проте, підпункт "в" пункту 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» передбачає наявність отримання індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті за умови, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Отже, операція з надання Банком кредитів в іноземній валюті не потребує індивідуальної л іцензії. Також, відповідно до вимог ч. З ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, встановлених законом. На сьогодні існують норми діючого законодавства України, які надають право Банку надавати кредити в іноземній валюті. Так, згідно ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг» визначено, що фінансовий кредит - кошти, які надаються у позику юридичній або фізичній особі на визначений строк та під процент. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначає термін «кошти», а саме: «коштами є гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент». Відповідно статті 19 Закону України «Про банки і банківську діяльність» Банк має рано здійснювати банківську діяльність тільки після надання Національним банком України банківської ліцензії. Банк має видану Національним банком України 27.09.1991 року банківську Ліцензію №5 на право здійснення банківських операцій, визначених частиною першою та пп. 5-11 частини другої ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», а також Дозвіл №5-3, що виданий 27.09.1991 року Національним банком України на право здійснення операцій, визначених пп. 1 - 4 частини другої та частиною четвертою ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» із додатком до такого дозволу (а.с. 65). За таких умов ПАТ «Укрсоцбанк» має право здійснювати операції з валютними цінностями із розміщенням залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, тобто має право кредитування в іноземній валюті на підставі банківської ліцензії (а.с. 62-63). Тому, укладаючи з Банком валютний кредит, Позивач, тим самим, взяв на себе зобов'язання у відповідності до вимог ст. 1054 ЦК України повернути кредит та проценти за користування кредитом у валюті отриманого кредиту (в доларах США). Тому за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій, єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», є наявність у банка генеральної ліцензії на здіснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку. Разом з тим у відповідності до частини 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Згідно п. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти». Стаття 627 ЦК України встановлює поняття свободи договору. А саме відповідно до ст. 6 даного Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Позивач добровільно проявив ініціативу в отриманні кредиту у ПАТ «Укрсоцбанку». При цьому погодився на всі умови, за яких Банк надавав кредит, а тому згідно ст, 629 ЦК України, договір е обов'язковим для виконання сторонами. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що договір кредиту та Іпотечний договір, які укладені з позивачем, в повній мірі відповідають нормам Цивільного кодексу України., а тому відмовляє у задоволенні позову у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed