Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-09 00:00:00

Позивач 20.04.2011 року звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача [PERSON], який є власником та проживає в [INFO], заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01.01.2001 року. Протягом розгляду справи позивачем неодноразово змінювався розмір заборгованості та станом на 01.08.2011 року в загальному розмірі склав 4592,38 грн., що включає в себе: 2205,35 грн. основного боргу, 3% річних в розмірі 492,64 грн. та 1893,39 грн. інфляційних втрат, а також понесені витрати на правову допомогу в розмірі 500,00 грн. В судове засідання представник позивача не зявилась, надавши суду заяву з проханням слухати справу у її відсутність. Позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів не заперечувала. Відповідач в судове засідання не зявився, будучі належним чином повідомленим про місце та час розгляду справи. Згідно зі ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд, дослідивши письмову заяву представника позивача, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є власником та проживає у [INFO]. За утримання житла та за користування комунальними послугами відповідач сплачує нерегулярно, тому за період з 01.01.2001 року станом на 01.08.2011 року має заборгованість в розмірі 2205,35 грн., розрахунок якої проводився виходячи із відповідних тарифів, встановлених нормативними актами КМУ та КМДА, спеціалізованою компютерною програмою Головного Інформаційно-Обчислювального Центру, яка надає підсумкові нарахування до сплати, вказує розмір внесеного платежу та залишок сукупного боргу по поточних комунальних нарахуваннях. Розмір тарифу на покриття витрат Житлово-будівельного кооперативу на обслуговування будинку та утримання прибудинкової території був встановлений рішенням загальних зборів члені ЖБК від 14.05.2008 року. Згідно зі ст.ст. 156,162 ЖК України власник зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки. Відповідно до ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і при будинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Плата за використання теплової та електричної енергії, газу, за водопостачання і каналізацію та інші послуги вноситься власниками за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08 жовтня 1992 року із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45, власники квартир зобов'язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги. На підтвердження своїх доводів щодо заборгованості відповідача в розмірі 2205,35 грн. позивач надав суду розрахунок заборгованості, який проводився виходячи із відповідних тарифів, встановлених нормативними актами КМУ та КМДА, який відповідачем не спростований і сумніву не викликає. Однак, окрім того, представник позивача посилалася на те, що згідно зі ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено законом або договором. Так, боржник відповідно до ст.625 ЦК України несе відповідальність за порушення грошового зобовязання і на вимогу кредитору зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Разом з тим, суд не приймає до уваги вказані доводи представника позивача, виходячи з того, що норми гл. 52 ЦК України регулює відповідальність за порушення певних видів зобовязання і не поширюється на спірні правовідносини. Так, згідно з п.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини. Також ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Нормою ст. 16 цього Закону та п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою КМ України від 08.10.1992 року №572, передбачено, що власник та наймач (орендар) квартири зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору а також оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором. Підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором покладено на виконавця - позивача. Відповідач є власником квартири, але між позивачем та відповідачем не був укладений договір про надання житлово-комунальних послуг, участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території, правовідносини між ними за вказаних обставин регулюються нормами Житлового кодексу та спеціальним нормативними актами, тому відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК України за прострочення грошового зобовязання, на ці правовідносини не поширюється, оскільки стосується порушення інших видів зобовязання. Так, прострочення грошового зобовязання може мати місце в зобовязаннях, предметом яких є певна грошова сума, що має бути оплачена за будь-яким оплатним договором, або договором, предметом якого виступають безпосередньо гроші; за зобовязанням по відшкодуванню не договірної шкоди (гл. 82 ЦК); за зобовязаннями, що виникають у звязку з набуттям та збереженням майна без достатньої правової підстави (гл. 83 ЦК). Крім того, позивачем не наведено обґрунтування стягнення саме на його користь нарахованого індексу інфляції та 3% річних за комунальні послуги, які фактично ним не надаються та за які він лише збирає зі споживачів оплату, зокрема, за спожиту теплову енергію, холодну воду та водовідведення, та вже зібрані кошти переказує на рахунки виробників цих послуг. При цьому витрати ЖБК встановлені лише з червня 2008 року та становлять 12,33 грн. щомісячно і станом на 01.08.2011 року складають 468,54 грн. А виходячи з періодичного проведення відповідачем оплат комунальних послуг, зокрема, в липні 2011 року в загальному розмірі 1500 грн., то щодо розподілу всіх сплачених відповідачем коштів шляхом перерахунку виробникам послуг та наявності у звязку з цим заборгованості саме по витратам ЖБК позивачем обставин не викладено та доказів в їх підтвердження не надано. Проте ці обставини не свідчать про відсутність між сторонами будь-яких цивільно-правових відносин та не звільняють відповідача від оплати цих послуг, оскільки квартира [ADDRESS] є придатною для проживання, підключена до системи централізованого опалення, водопостачання та водовідведення, відповідачу надавалися послуги, зокрема, з опалення та утримання будинку. А позивач, як зазначалось вище, відповідно до розпоряджень КМДА № 641, 642 та 643 від 30.05.2007 року зобовязаний збирати зі споживачів оплату за спожиту теплову енергію, холодну воду та водовідведення та переказувати зібрані кошти на рахунки виробників цих послуг. Таким чином, відповідач є споживачем комунальних послуг, які через посередництво квитанцій та інших розрахункових документів, тобто, рахунків на оплату житлово-комунальних послуг, мають бути оплачені виробникам через виконавця по факту надання цих послуг. За таких обставин, відповідач повинен оплатити вартість комунальних послуг. Таким чином, виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача заборгованість за комунальні послуги, яка становить 2205,35 грн., а також згідно зі ст.88 ЦПК України судові витрати. Щодо відшкодування витрат на правову допомогу, то відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати на правову допомогу відшкодовуються, якщо вони пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права. Кошти в розмірі 500 грн. були внесені позивачем на підставі договору №2910\\10 про надання правової допомоги від 29.10.2010 року фізичній особі-підприємцю [PERSON] Між тим, фізична особа - підприємець [PERSON] не входить до наведеного переліку осіб, сплата коштів за надання якими допомоги може відшкодовуватись, тому відшкодування таких коштів чинним законодавством не передбачене. Отже, у суду не має підстав для стягнення на користь позивача 500 грн. в якості витрат на правову допомогу, а тому в частині зазначених позовних вимог позов задоволенню також не підлягає.

Outcome: partial