Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-20 00:00:00

У жовтні 2011 року, [PERSON], звернувся до суду з названим позовом, в якому зазначив, що 14.07.2010 р. померла його матір [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЖД № 219286 від 15.07.2010 р. та свідоцтвом про народження позивача серії 1-ЖД № 176406, виданого повторно 21.05.2003 р. Після смерті своєї матері [PERSON], померлої 14.07.2010 р., відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) площею 0,1286 га, що розташована за адресою : Одеська область, Овідіопольський район, с. Молодіжне, вул. Ювілейна, 5, яка згідно рішення Молодіжненської с/р Овідіопольського району Одеської області № 70 від 29.05.1997 р., була виділена їй у постійне користування у розмірі 0,12 га, а згідно рішення цієї ж Молодіжненської с/р № 1769-V від 19.02.2010 р., було затверджено технічну документацію щодо складання документів для посвідчення державного акту на право власності на земельну ділянку, який був виданий вже після смерті [PERSON] 19.11.2010 р. на її ім.`я, а також спадщина у вигляді самовільно побудованого житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за цією ж адресою, який згідно рішення виконкому Молодіжненської сільради № 24 від 24.12.1998 р. був узаконений та актом Державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом обєкту від 11.01.1999 р., був введений в експлуатацію і за життя [PERSON], був виготовлений технічний паспорт на вказаний будинок, на який померла [PERSON] не встигла оформити право власності. Звернувшись після смерті своєї матері [PERSON], померлої 14.07.2010 р. до приватного нотаріуса Овідіопольського РНО Одеської області з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, який за життя залишила [PERSON] на ім.`я позивача, останній отримав письмову відмову нотаріуса у видачі свідоцтва, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на все спадкове майно і рекомендацією звернення до суду. На підставі викладеного, позивач просив суд, визнати за ним право власності на вищевказану земельну ділянку та зазначений вище житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованих за адресою : Одеська область, Овідіопольський район, с. Молодіжне, вул. Ювілейна, 5. В судовому засіданні представниця позивача за нотаріально-посвідченою довіреністю позов підтримала повністю. Представниця відповідачів [PERSON] та [PERSON], за нотаріально-посвідченими довіреностями, а також відповідачка [PERSON] не заперечували проти задоволення позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи та додатково надані докази, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення вирішення справи. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Виходячи з приписів статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У відповідності зі ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Стаття 328 ЦК України зазначає право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно із ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Одночасно, умовами статті 1236 ЦК України передбачено, що заповідач має право охопити заповітом права та обовязки, які йому належать на момент складання заповіту. Частиною 1 статті 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Нормами статті 1221 ЦК України передбачено місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. У відповідності з ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно із статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Статтею 1225 ЦК України передбачено, що право на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Приписи ст. 1261 ЦК України встановлюють, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтями 1268,1269 ЦК України передбачено спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Статті 125,126 ЗК України зазначають, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених ч. 2 цієї статті. Пунктами 1.21,2.14 Наказу Державного комітету України по земельних ресурсах Про затвердження Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі№ 43 від 04.05.1999 р. зареєстрованого в Мінюсті України 04.06.1999 р. за № 354/3647 передбачено, що реєстрація землеволодінь та землекористувань це складова частина автоматизованої системи державного земельного кадастру, яка складається з компютерної бази даних, що містять відомості про складання та видачу державних актів на право власності на земельну ділянку та право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, порядок, функціонування і ведення якої встановлює Держкомзем України. Державний акт на право власності на земельну ділянку складається у двох примірниках, підписується посадовими особами в такій послідовності : начальник державного органу земельних ресурсів, голова (керівник) органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади та особа, що здійснила реєстрацію акта. У відповідності до п.п. 10,23 Постанови Пленуму ВСУ Про судову практику у справах про спадкування№ 7 від 30.05.2008 р., право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця - державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. Стаття 49 Закону України Про нотаріатпередбачає, що нотаріус або інша посадова особа, які здійснює нотаріальні дії, відмовляють у здійсненні нотаріальної дії, якщо, зокрема здійснення такої дії суперечить закону. Нотаріус не приймає для здійснення нотаріальних документи, якщо вони не відповідають вимогам законодавства та на прохання особи, якому відмовлено у здійсненні нотаріальної дії, повинні викласти підстави відмови у письмовій формі. Пунктом 216 Інструкції Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами Українипередбачено видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна, у тому числі наявності чи відсутності податкової застави та інших застав за даними відповідних реєстрів. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки) нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності, а в місцевостях, де інвентаризація не проводилась, довідку відповідного органу місцевого самоврядування. Крім того, ст.ст. 3,6,15,18 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень№ 1878-VI від 11.02.2010 р. передбачено що державна реєстрація прав є обовязковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно. Права не нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону виникають з моменту такої реєстрації. Державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобовязаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом. Будь-які правочини щодо нерухомого майна (відчуження, управління, іпотека тощо) укладаються, якщо право власності на таке майно, зареєстровано згідно з вимогами цього Закону, за місцем розташування обєкта нерухомого майна в межах території, на якій діє відповідний орган державної реєстрації прав. Систему органів державної реєстрації прав становить спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади з питань державної реєстрації прав Міністерство юстиції України, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері державної реєстрації прав, та його територіальні органи, які є органами державної реєстрації прав. Державній реєстрації підлягають виключно заявлені права за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Свідоцтво про право власності на нерухоме майно підписується державним реєстратором прав і засвідчується печаткою. Суд встановив, що 14.07.2010 р. померла матір [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЖД № 219286 від 15.07.2010 р. та свідоцтвом про народження позивача серії 1-ЖД № 176406, виданого повторно 21.05.2003 р. (а.с. 7,8). За життя [PERSON], нею був складений і нотаріально-посвідчений заповіт від 29.01.2010 р. (реєстр. № 76), в якому все своє майно, яке на день смерті буде їй належати, з чого б воно не складалось, та де б воно не знаходилось, та все те, на що вона буде матиме право, [PERSON] заповідала позивачу (а.с. 41). Після смерті своєї матері [PERSON], померлої 14.07.2010 р., відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) площею 0,1286 га, що розташована за адресою : Одеська область, Овідіопольський район, с. Молодіжне, вул. Ювілейна, 5, яка згідно рішення Молодіжненської с/р Овідіопольського району Одеської області № 70 від 29.05.1997 р., була виділена їй у постійне користування у розмірі 0,12 га, а згідно рішення цієї ж Молодіжненської с/р № 1769-V від 19.02.2010 р., було затверджено технічну документацію щодо складання документів для посвідчення державного акту на право власності на земельну ділянку, який був виданий вже після смерті [PERSON] 19.11.2010 р. на її ім.`я, а також спадщина у вигляді самовільно побудованого житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за цією ж адресою, який згідно рішення виконкому Молодіжненської сільради № 24 від 24.12.1998 р. був узаконений та актом Державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом обєкту від 11.01.1999 р., був введений в експлуатацію і за життя [PERSON], був виготовлений технічний паспорт на вказаний будинок, на який померла [PERSON] не встигла оформити право власності (а.с. 9-16). 02.11.2010 р., позивач звернувся до приватного нотаріуса Овідіопольського РНО Одеської області [PERSON] з заявою про прийняття вищевказаної спадщини в порядку спадкування за нотаріально-посвідченим заповітом, який був складений ще за життя [PERSON] 29.01.2010 р., після цього, нотаріусом була заведена спадкова справа № 73/2010. Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину, нотаріусом було письмово відмовлено позивачу у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, що підтверджується матеріалами вищезазначеної спадкової справи (а.с. 31-50). Також, у вказаній спадковій справі мається довідка Молодіжненсьої с/р № 486 від 23.09.2010 р., з якої випливає, що разом із [PERSON] за адресою : с. Молодіжне, вул. Ювілейна, 5, проживала однією сім`єю, вела спільне господарство та була зареєстрована її донька відповідачка [PERSON] з 18.08.1992 р. по день смерті [PERSON] 14.07.2010 р. (а.с. 40). Як встановив суд, відповідачка [PERSON], після смерті [PERSON], до нотаріальної контори з питання прийняття спадщини не зверталась та заяви про прийняття спадщини не подавала, що вона підтвердила в судовому засіданні, а також, як встановив суд, до нотаріуса, після смерті [PERSON] не звертався, спадщину не приймав і [PERSON], який є сином померлої [PERSON] та проживав окремо від своєї матері, що підтверджується спадковою справою. Крім цього, 01.12.2010 р., до Овідіопольської районної державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини, після смерті [PERSON], померлої 14.07.2010 р., звернулися її діти відповідачі [PERSON] та [PERSON], після чого, нотаріусом була заведена спадкова справа № 346/2010 р. Однак, як з`ясував суд - ніякої письмової відповіді нотаріуса щодо неможливості видачі таких свідоцтв про право на спадщину після смерті [PERSON], як і свідоцтв про право на спадщину за законом відповідачі [PERSON] та [PERSON] не отримали, що підтвердила в суді їхня представниця та підтверджується матеріалами спадкової справи № 346/2010, в якій маються лише самі заяви відповідачів про прийняття спадщини та пропозицію нотаріуса, надати відповідачам всі необхідні документи для прийняття спадщини, чого відповідачами зроблено не було (а.с. 59-66). Аналізуючи приписи статті 1218 ЦК України, суд дійшов висновку до складу спадщини входять лише ті права та обовязки, носієм яких за життя був сам спадкодавець і які належали йому на законних підставах, тому, не набуття права власності на річ спадкодавцем не дає законних підстав для виникнення такого права у спадкоємців померлого. В судовому засіданні було встановлено та підтверджено сторонами, що за своє життя, спадкодавець [PERSON] не отримала державного акту на право власності на земельну ділянку, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) площею 0,1286 га, що розташована за адресою : Одеська область, Овідіопольський район, с. Молодіжне, вул. Ювілейна, 5, та у відповідності до норм ст.ст. 125,126 ЗК України та вищенаведеної Інструкції Про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на землю…- відповідно не набула на неї права власності, як то передбачено нормами чинного законодавства, а тому, на думку суду, не мала права її заповідати та вказана ділянка не може входити до спадкової маси, після смерті [PERSON] Також, суд з`ясував, що спадкодавець [PERSON] за життя - не отримала свідоцтва про право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за тією ж адресою : Одеська область, Овідіопольський район, с. Молодіжне, вул. Ювілейна, 5, зважаючи на приписи вищевказаного Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяженьта відповідно не набула права власності на спірний спадковий будинок, проти чого не заперечували сторони по справі. Відповідно, вказаний спірний будинок також не є предметом спадкової маси, після смерті [PERSON] У звязку з викладеним, суд вважає необґрунтованими та безпідставними вимоги позивача щодо визнання за ним в порядку спадкування на спірні земельну ділянку і житловий будинок та такими, що задоволенню не підлягають. Крім того, суд не бере до уваги як належний та допустимий доказ набуття права власності на спірну землю - державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий на ім.`я [PERSON] серії ЯК № 591967 від 19.11.2010 р., враховуючи, що вказаний акт був виданий через 4-ри місяці після смерті [PERSON], померлої 14.07.2010 р. та зважаючи на приписи ст.ст. 25,328 ЦК України, якими визнання права власності за померлими фізичними особами не передбачено чинним законодавством та є незаконним. На думку суду, нотаріусом було правомірно та у відповідності з чинним законодавством відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] на земельну ділянку та житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами - у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно і як з`ясував суд, дії нотаріуса щодо відмови у видачі свідоцтва, позивачем оскаржені не були (а.с. 50). В свою чергу, відповідачі [PERSON], [PERSON], звернувшись до нотаріуса з заявами про отримання свідоцтв про право на спадщину за законом на спадковий будинок - не надали жодних документів, зазначених нотаріусом у своєму листі про надання необхідних документів для отримання спадщини, не отримали відповідного свідоцтва та не отримали письмової відмови нотаріуса у видачі свідоцтв про право на спадщину, як і не отримала свідоцтва про право на спадщину і відповідачка [PERSON] Отже, з огляду на викладене, суд дійшов висновку в безпідставності та необґрунтованості позовних вимог, які не були підтверджені жодними належними та допустимими доказами по справі та у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на все спадкове майно, на думку суду, в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Outcome: dismissed