Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-19 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовною заявою про визнання недійним договору купівлі-продажу майнових прав №65а від 17 квітня 2008 року, укладеного ТОВ ВБК Монолітз [PERSON] та договору купівлі продажу майнових прав №50а від 28 березня 2007 року, укладеного між ТОВ ВБК Монолітта [PERSON], так як вона згідно договорів укладених між нею, ЗАТ ДК МС-Інвестта ПП Максінабула майнові права на зазначені обєкти нерухомості, а укладені між відповідачами договори купівлі-продажу майнових прав не відповідають вимогам чинного законодавства, оскільки на момент їх укладення ТОВ ВБК Монолітне мало права на продаж майнових прав на спірні квартири. Крім того, позивачка просила визнати за нею майнові права на дві трьохкімнатні квартири, будівельні номери 77 та 128, секції відповідо 1-А, 1-Б, у житловому комплексі з прибудованою школою мистецтв за адресою: Київська область м.Обухів по вул.Лермонтова 28. Представник позивача [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі з підстав наведених у позовній заяві. Відповідач, [PERSON], будучи повідомлений належним чином про час, місце розгляду справи, в судове засідання повторно не зявився, про причини неявки суд не повідомив, заяв клопотань до суду не надав. Відповідач, [PERSON], будучи повідомлений належним чином про час, місце розгляду справи, в судове засідання повторно не зявився, про причини неявки суд не повідомив, заяв клопотань до суду не надав. Представник ЗАТ ДК МС-Інвестбудучи повідомлений належним чином про час, місце розгляду справи, в судове засідання повторно не зявився, про причини неявки суд не повідомив, заяв клопотань до суду не надав. Представник ТОВ ВБК Монолітта арбітражний керуючий [PERSON] в сдуове засідання не зявились, про час розгляду справи повідомлялись належним чином. Суд заслухавши представника позивача, дослідивши та оцінивши матеріали справи приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 16 грудня 2003 р. виконавчим комітетом Обухівської міської ради Київської області було прийнято рішення №1440 про погодження товариству з обмеженою відповідальністю Виробничий будівельний комбінат Монолітматеріалів вибору земельної ділянки площею 0,9 га, для будівництва житлового комплексу з прибудованою школою мистецтв в м.Обухів біля будинку №22 по вул.Лермонтова. На виконання даного рішення між виконавчим комітетом Обухівської міської ради Київської області та ТОВ ВБК Моноліт, відповідачем по справі, 13 січня 2004 р. було укладено договір оренди земельної ділянки площею 0,9 га під будівництво житлового комплексу. 27 травня 2005 р. між ТОВ ВБК Монолітта [PERSON] було укладено попередній договір №116/77, за умовами якого сторони зобовязалися в майбутньому укласти договір (Основний договір), відповідно до якого [PERSON] буде передано у власність одну трьохкімнатну квартиру №77, загальною площею 109,5 кв.м. на 13 поверсі житлового будинку, який буде збудовано за адресою: Київська обл., м.Обухів, будівельний майданчик у мікрорайоні №1 біля будинку по вул. Лермонтова, відповідно до умов даного договору було встановлено, що даний договір має силу попереднього договору відповідно до статті 635 ЦК України. 05 травня 2005 року між ТОВ ВБК Монолітта [PERSON] було укладено попередній договір №110а, за умовами якого сторони зобовязувалися в майбутньому укласти договір (Основний договір), відповідно до якого [PERSON] буде передано у власність одну трьохкімнатну квартиру №128, загальною площею 106,5 кв.м., на 6 поверсі житлового будинку, який буде збудовано за адресою: Київська обл., м. Обухів, будівельний майданчик у мікрорайоні №1 біля будинку по вул. Лермонтова, 22, відповідно до умов даного договору було встановлено, що даний договір має силу попереднього договору відповідно до статті 635 ЦК України. 01 червня 2005 р. між ТОВ Виробничий будівельний комбінат Монолітта ЗАТ Девелоперська компанія МС-Інвестукладено договір на інвестування будівництва житлового комплексу з прибудованою школою мистецтв № 02/06/05, згідно якого сторони погодилися здійснити спільне будівництво житлового комплексу з прибудованою школою мистецтв за адресою: Київська обл. м.Обухів біля будинку по вулиці Лермонтова 22. Згідно пункту 1.3. даного договору ТОВ ВБК Монолітпередало, а ЗАТ „ДК МС-Інвест прийняло на себе обовязки по фінансуванню проектування, погодженню проекту та будівництву вказаного житлового комплексу; пунктом 3.3. даного договору сторони встановили, що після завершення будівництва та введення житлового комплексу в експлуатацію останній переходить у власність ЗАТ „ДК МС-Інвест чи визначених ним третіх фізичних, юридичних осіб, а згідно пункту 3.7. договору ЗАТ „ДК МС-Інвест набуває право власності на всі площі житлового комплексу та має право реалізовувати дані площі третім особам, по узгодженню з ТОВ ВБК Монолітпоточних цін на житло. ТОВ ВБК Монолітзгідно пункту 5.1.6 договору №02/06/05 передало ЗАТ „ДК МС-Інвест права на залучення грошових коштів, матеріальних та інших активів, послуг та робіт, а також інших цінностей українських та іноземних юридичних та фізичних осіб для участі в будівництві житлового комплексу на умовах які ЗАТ „ДК МС-Інвест визначає самостійно, згідно з чинним законодавством України, протягом всього строку дії цього договору, а пунктом 5.2.1. даного договору встановлювалось, що ЗАТ „ДК МС-Інвест з дати підписання договору здійснює інвестування спорудження житлового комплексу в порядку та на умовах передбачених цим договором, який на час розгляду справи є чинним, сторонами не розірваний, судовим рішенням недійсним не визнаний. 22 грудня 2005 року між ЗАТ ДК МС-Інвестта Приватним підприємством „Максі були укладені інвестиційні договори №30/7-С, згідно якого останнє зобовязувалось проінвестувати будівництво житлового будинку за адресою: м. Одеса, вул.Сонячна 4, а ЗАТ „ДК МС-Інвест зобовязалося передати ПП „Максі у власність квартири згідно з характеристиками передбаченими п.1.2. вказаного інвестиційного договору, а саме: одну двокімнатну квартиру на 6 поверсі, в секції Б-1, площею 75, 9 кв.м., а 17 вересня 2008 року між даними підприємствами до вказаного інвестиційного договору була укладена додаткова угода, яка передбачала, що приватне підприємство бере на себе зобовязання проінвестувати будівництво житлового комплексу з прибудованою школою мистецтв за адресою: Київська обл., місто Обухів, біля будинку по вулиці Лермонтова, 22, а ЗАТ „ДК МС-Інвест зобовязується передати підприємству у власність квартири у зазначеному житловому комплексі, а саме: одну трьохкімнатну квартиру №77, секція 1А, поверх 13, загальною площею 95,87 кв.м. та одну трьохкімнатну квартиру №128, секція 1Б, поверх 6, загальною площею 96,07 кв.м.. ПП „Максі на виконання умов інвестиційних договорів та додаткових угод до них було сплачено на користь ЗАТ „ДК МС-Інвест інвестиційні внески у розмірі 318211 (триста вісімнадцять тисяч двісті одинадцять) грн. 32 коп., що підтверджується актами звірки розрахунків складеними та підписаними даними підприємствами. 17 квітня 2008 року між ТОВ ВБК Монолітта [PERSON] було укладено договір № 65а про купівлю-продаж майнових прав на одну трьохкімнатну квартиру №77, загальною площею 95,87 кв.м. у секції 1А, на 13 поверсі житлового будинку, який буде збудовано за адресою: Київська обл., м.Обухів, будівельний майданчик у мікрорайоні №1 біля будинку по вул.Лермонтова, 22. 28 березня 2007 року між ТОВ ВБК Монолітта [PERSON] було укладено договір №50а про купівлю-продаж майнових прав на одну трьохкімнатну квартиру №128, загальною площею 106,50 кв.м. у секції 1Б, на 6 поверсі житлового будинку, який буде збудовано за адресою: Київська обл., м.Обухів, будівельний майданчик у мікрорайоні №1 біля будинку по вул. Лермонтова, 22. 25 вересня 2008 року між ЗАТ ДК МС-Інвест, ПП Максі та [PERSON] були укладені договори згідно яких ПП „Максі за згодою ЗАТ „ДК МС-Інвест передало, а [PERSON] прийняла на себе усі права та обовязки, які належали ПП „Максі за інвестиційним договором від 22 грудня 2005 року № 30/7-С, разом з усіма додатками, що є невідємною частиною згаданих інвестиційних договорів. Суд встановивши обставини справи вважає, що між сторонами виникли спірні правовідносини щодо отримання позивачем у власність проінвестованих, згідно договорів, квартир в будинку не введеному відповідачем в експлуатацію. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Як розтлумачив Конституційний Суд України у своєму рішенні № 18-рп/2004 від 01 грудня 2004 року поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій ст.4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретними матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом цивільного захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально-правовим засадам. Загальні правові, економічні та соціальні умови інвестиційної діяльності на території України визначає Закон України Про інвестиційну діяльність. Згідно ст.7 Закону України Про інвестиційну діяльністьінвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися обєктами інвестицій відповідно до законодавчих актів України, інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, такими цінностями може бути майнові права на нерухоме майно. Правовою природою виникнення майнових прав у їх носія вважається загально прийнятий момент набуття права власності, визначений ст. 328 ЦК України тобто право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 177 ЦК України визначено, що до обєктів цивільних прав відносять речі, майнові права та інше. Статтею 190 ЦК України встановлено, що майном як особливим обєктом вважається річ, сукупність речей, а також майнові права та обовязки, майнові права є не споживною річчю; майнові права визнаються речовими правами, а статтею 3 Закону України Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Українівстановлюється, що майновими правами, які можуть оцінюватися, визнаються будь-які права, повязані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та права вимоги. Виходячи з цього речове право є юридичним поєднанням особи і речі, і всі субєкти визнають цей обовязок обмежуючи тим самим особисті домагання цього предмета, тим самим речове право має абсолютний характер. Фактичний зміст речового права проявляється в конкретних формах володіння річчю: обєкт тільки матеріальні речі, субєкти особи, які можуть бути субєктами цивільно-правових відносин. Речові права встановлюються законом, рішенням суду, заповітом або договором. Таким чином об'єктом цивільного права за інвестиційними договорами є закріплені майнові права, отримані в результаті інвестицій на конкретно визначену площу та якими субєкт вправі володіти, користуватися і розпоряджатися. Ці майнові права є відмінні від права власності на майно, вони не потребують державної реєстрації і охороняються законом. Згідно до ч.1 ст.510 ЦК України, сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор. При цьому, якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї (ч.2 ст.510 ЦК України). Статтею 512 ЦК України, передбачено, що Кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна боржника у зобовязанні можлива лише за згодою кредитора (ст.520 ЦК України). Враховуючи зміст правовідносин, що виникли між ЗАТ „ДК МС-Інвест, ПП Максі та [PERSON], остання з 25 вересня 2008 року набула майнові права на одну трьохкімнатну квартиру № 77, секція 1А, поверх 13, загальною площею 96,87 кв.м., одну трьохкімнатну квартиру №128, секція 1Б, поверх 6, загальною площею 97,07 кв.м. у житловому комплексі за адресою: Київська область, м.Обухів, по вул.Лермонтова, 28 (будівельний майданчик у мікрорайоні №1 біля будинку по вул.Лермонтова, 22). Судом встановлено, що ТОВ ВБК Моноліту договорах купівлі-продажу майнових прав №65а від 17 квітня 2008 року та №50а від 28 березня 2007 року виступило у якості продавця майнових прав на квартири №77 та №128 у житловому будинку за адресою: Київська область, м.Обухів, будівельний майданчик у мікрорайоні №1 біля будинку по вул.Лермонтова 22, але згідно умов укладеного 01 червня 2005 року між ТОВ ВБК Монолітта ЗАТ ДК МС-Інвестдоговору на інвестування будівництва житлового комплексу з прибудованою школою мистецтв № 02/06/05 з 01 червня 2005 року майнові права на всі площі житлового комплексу належать ЗАТ ДК МС-Інвест, яке згідно умов договору № 02/06/05 після завершення будівництва та введення житлового комплексу до експлуатації набуває право власності на всі площі житлового комплексу або визначає третіх фізичних чи юридичних осіб, які набувають право власності на відповідні площі у житловому комплексі. Крім цього з 01 червня 2005 року у відповідності до пункту 5.1.6. договору № 02/06/05 ТОВ ВБК Монолітпередало ЗАТ „ДК МС-Інвест права на залучення грошових коштів, матеріальних та інших активів, послуг та робіт, а також інших цінностей українських та іноземних юридичних та фізичних осіб для участі в будівництві житлового комплексу на умовах які ЗАТ „ДК МС-Інвест визначає самостійно, згідно з чинним законодавством України, протягом всього строку дії цього договору, тим самим право на укладання із третіми особами договорів, які передбачають виникнення у них у майбутньому прав власності на площі, що розташовуються у житловому комплексі з прибудованою школою мистецтв за адресою: Київська область, м. Обухів, будівельний майданчик у мікрорайоні №1 біля будинку по вул.Лермонтова 22, з 01 червня 2005 р. належить ЗАТ „ДК МС-Інвест. У відповідності до ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку; зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Частиною 1 та 2 ст.11 ЦК України, передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Предметом договору купівлі-продажу, у відповідності до ч.2 ст.656 ЦК України, можуть бути майнові права, при цьому до договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав. Згідно статті 658 ЦК України, право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару, а тому враховуючи положення статей 656, 658 ЦК України, право продажу майнових прав, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові майнових прав. Виходячи з вищезазначеного, відповідач, ТОВ ВБК Монолітв 2007 та 2008 роках не володіло майновими правами на квартири №77 та №128 у житловому будинку за адресою: Київська область, м.Обухів, будівельний майданчик у мікрорайоні №1 біля будинку по вул. Лермонтова, 22 та відповідно до цього не мало прав на укладення договорів купівлі-продажу майнових прав із [PERSON] та [PERSON] Згідно статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст.203 цього Кодексу, а згідно ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Частиною 3 статті 215 ЦК України, передбачено, що у разі коли недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Враховуючи, що на момент укладення між ТОВ ВБК Монолітіз [PERSON] та [PERSON] договорів купівлі-продажу майнових прав ТОВ ВБК Монолітне володіло майновими правами на ці квартири, з підстав викладених вище, договори купівлі-продажу майнових укладених між даними сторонами є недійсними з моменту їх укладення. У відповідності до статті 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, а тому [PERSON] та [PERSON] не набули майнових прав на квартири № 77 та № 128 відповідно, у житловому будинку за адресою: Київська область, м. Обухів, будівельний майданчик у мікрорайоні №1 біля будинку по вул. Лермонтова, 22. Також [PERSON] та [PERSON] не набули майнових права на дані квартири відповідно, і з підстав укладених між ними та ТОВ ВБК Монолітпопередніх договорів № 116/77 від 27 травня 2005 р. та № 110а від 05 травня 2005 р., в силу вимог статті 635 ЦК України. Наявність укладених між ТОВ ВБК Моноліт, [PERSON] та [PERSON] договорів купівлі-продажу майнових прав на квартири №77 та №128 перешкоджають [PERSON] реалізовувати свої майнові права на вказані обєкти нерухомості, що свідчить про порушення її майнових прав. Згідно до частини 1 статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 1 та 2 статті 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права та визнання правочину недійсним.

Outcome: approved