Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-14 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення середнього заробітку за час затримки заробітної плати та моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначила, що 06 грудня 2010 року вона була прийнята на роботу на посаду директора функціонального підрозділу Донецького філіалу згідно наказу № 14-к від 06 грудня 2010 року. Згідно наказу №59-к від 07 листопада 2011 року вона була звільнена за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України. Однак при звільненні з нею не був зроблений розрахунок по заробітної платні, не зважаючи на те, що заборгованість по заробітної платні утворилась з жовтня 2011 року по день звільнення. При ознайомленні з наказом про її звільнення, їй трудова книжка видана не була, а отримала її тальки після звернення до Міністерства праці та соціальної політики України. Сума заборгованості складає приблизно 629,79 гривень, допомога по звільненню 340,91 гривень, а також відпускні 1119,12 гривень, а також з 07 листопада по день отримання трудової книжки, тобто за 10 робочих днів, що складає приблизно 620 гривень, однак відповідач не надав необхідних документів, які б підтверджували суму боргу, хоч вона зверталась з заявою про видачу документів які б стверджували суму боргу по заробітної платні. Загальна сума боргу по заробітної платні складає 2709,82 гривень. Крім того, вважає, що діями відповідача їй також спричинена моральна шкода, оскільки вона була позбавлена коштів до існування та не могла забезпечити як себе, так і свою родину необхідними речами, зокрема придбанням продуктів харчування, речей, не могла оплатити комунальні послуги. Моральну шкоду вона оцінює у 3000 гривень. Просила суд стягнути з відповідача на її користь суму заборгованості по заробітної платні –2709,82 гривень, середній заробіток за час затримки заробітної плати по дань фактичного вручення трудової книжки, середній заробіток за час затримки заробітної плати по день фактичного розрахунку, та моральну шкоду у розмірі - 3000 гривень. В судовому засіданні позивачка надала уточнення до позовної заяви, та просила суд стягнути з відповідача на її користь суму середнього заробітку за час затримки заробітної плати по день фактичного розрахунку –у сумі 4801,85 гривень, та моральну шкоду у розмірі 3000 гривень. Уточненні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідач ПП «Укртранстінвест» в особі Донецького філіалу до судового засідання не з’явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома, своїх заперечень до суду не надіслав, тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення в заочному порядку, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши позивачку, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 06 грудня 2010 року позивачка була прийнята на роботу на посаду директора функціонального підрозділу Донецького філіалу згідно наказу № 14-к від 06 грудня 2010 року (а.с.4). Згідно наказу №59-к від 07 листопада 2011 року позивачка була звільнена за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України. Судом встановлено, що до наступного часу позивачкою не отримана сума середнього заробітку за час затримки заробітної плати по день фактичного розрахунку. Відповідно до роз’яснень, що містяться в п.20 постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»від 24.12.1999 р. № 13, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв’язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред’явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи –по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Зазначена норма передбачає вину як умову відповідальності підприємства. При цьому обов’язок по доказуванню наявності чи відсутності вини в затримці розрахунку при звільненні лежить на власнику чи уповноваженому ним органові. Крім того, діями відповідача позивачці також спричинена моральна шкода, оскільки вона була позбавлена коштів до існування та не могла забезпечити як себе, так і свою родину необхідними речами, зокрема придбанням продуктів харчування, речей, не могла оплатити комунальні послуги. Моральну шкоду позивачка оцінює у 3000 гривень. Згідно до ст. 237-1 Кодексу законів про працю України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Виходячи з положень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.195 року №4 “Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди”, відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. З урахуванням, глибини моральних страждань, принципів розумності, достатності, справедливості суд вважає необхідним стягнути з ПП «Укртранстінвест» в особі Донецького філіалу на користь позивачки суму моральної шкоди - 300 гривень. Також з відповідача у відповідності до ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» необхідно стягнути судові витрати, а саме: судовий збір у сумі 214,60 гр. На підставі ст. ст. 47, 116, 117, 237-1 Кодексу законів про працю України,

Outcome: partial