Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-17 00:00:00

У березні 2011 р. прокурор звернувся до суду в інтересах Держави з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди заподіяної незаконним звільненням працівника. Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 30.11.2010 року визнано незаконним наказ Новоград-Волинського промислово-економічного технікуму №74 від 26.03.2010 р. про звільнення [PERSON] з посади бухгалтера-касира, у звязку із втратою довіри відповідно до п. 2 ст. 41 КЗпП України, та поновлено на посаді із стягненням з Новоград-Волинського промислово-економічного технікуму на користь [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 9933,10 грн. та 1000 грн. моральної шкоди. Посилаючись на те, що оскільки Новоград-Волинським промислово-економічним технікумом, якій є державною установо, відшкодовано на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду, внаслідок видачі незаконного наказу директором Новоград-Волинського промислово-економічного технікуму [PERSON], прокурор просить стягнути з [PERSON], на користь Новоград-Волинського промислово-економічного технікуму кошти в сумі 10933,10 грн.. В судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримав. Відповідач та його представник позов не визнали, посилаючись на те, що шкода державі не заподіяна. Представник Новоград-Волинського промислово-економічного технікуму в судовому засіданні позов не підтримав, оскільки вважає, що шкода державі не заподіяна. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд дійшов наступного висновку. Судом установлено, що наказом директора Новоград-Волинського промислово-економічного технікуму [PERSON] від 26 березня 2010 року №74 було звільнено із займаної посади бухгалтера-касира [PERSON] з втратою довіри відповідно до п.2 ст.41 КЗпП України. Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 30 листопада 2010 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 15.02.2011 р., зазначений наказ визнано незаконним та поновлено [PERSON] на посаді з 26 березня 2010 року та стягнуто на її користь заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 9933 грн. 10 коп. та 1000 грн. на відшкодування моральної шкоди /а.с.3-6/. На виконання судового рішення Новоград-Волинським промислово-економічним технікумом виплачено на користь [PERSON] 9 139 грн. 17 коп., у грудні 2010 року 1\~272,22 грн. та у лютому 2011 року - 6\~866,95 грн. середнього заробітку і 1000 грн. на відшкодування моральної шкоди /а.с.7-10/. Відповідно до п. 8 ст. 134 КЗпП України, п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», п. 33 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено обов'язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної установі у зв'язку з оплатою незаконно звільненому працівнику часу вимушеного прогулу, покладається на службову особу, за наказом якої звільнення працівника здійснено з порушенням закону. При цьому винна в незаконному звільненні особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з її вини установі. Пункт 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» розяснює, що під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов'язків, грошові виплати. Суд не бере до уваги лист Міністерства освіти і науки, молоді та спорту від 18.05.11 р. №1/11-3834 та твердженнями представника Новоград-Волинського промислово-економічного технікуму, що шкода закладу та державі не заподіяна, оскільки згідно рішення Конституційного Суду України від 8 квітня 1999 року № 3- рп/99 (справа №1-1/99) визначено, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, інтереси держави можуть співпадати повністю, частково, або не співпадати взагалі з інтересами державних органів, державних підприємств, установ, організацій або з інтересами господарських товариств з частиною державної власності у статутному капіталі. Прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, у чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Згідно довідки з єдиного державного реєстру підприємств та організацій України технікум є державним закладом /а.с. 16/. Доказів, які б давали суду підстави у відповідності до ч. 2 ст. 137 КЗпП України зменшити розмір покриття шкоди, відповідачем в судовому засіданні не надано, із зазначеним клопотанням він до суду не звертався. Таким чином, оскільки [PERSON] згідно наказу директора Новоград-Волинського промислово-економічного коледжу була звільнена з посади незаконно, а технікум є державною установою та останнім було проведено зайві, тобто викликані внаслідок видачі відповідачем зазначеного наказу, грошові виплати, тому суд приходить до висновку, що на відповідача [PERSON] слід покласти обов'язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної установі у зв'язку з оплатою [PERSON] середнього заробітку за часу вимушеного прогулу в сумі 9933,10 грн.. Щодо стягнення з відповідача [PERSON] 1000 грн. на відшкодування моральної шкоди, яка була сплачена [PERSON] Новоград-Волинським промислово-економічним технікумом, то суд приходить до висновку, що в цій частині позов задоволенню не підлягає, оскільки трудовим законодавством визначено, а саме п. 8 ст. 134 КЗпП України, що у даному випадку прямою дійсною шкодою є грошові суми, виплачені звільненому чи переведеному працівникові за період вимушеного прогулу. Також відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача в доход держави слід стягнути витрати на інформаційно-технічне забезпечення в сумі 120 грн. та судовий збір в сумі 99,33 грн. \~ Враховуючи вище викладене,

Outcome: partial