Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-14 00:00:00

29 квітня 1972 року під час виконання трудових обовязків позивач, який працював на посаді заправника краю скляних виробів Попаснянського скляного заводу, отримав ушкодження здоровя внаслідок нещасного випадку на виробництві, після чого комісією, яка була створена на підприємстві, був складений акт за формою Н-1 про нещасний випадок на виробництві. При цьому на підставі висновків МСЕК позивачу був встановлений ступень стійкої втрати професійної працездатності у розмірі 20%. Починаючи з 2001 року відповідач відповідно до вимог ст.21 Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та профзахворюваннястав щомісячно сплачувати позивачу страхові виплати у звязку з втратою 80% працездатності на виробництві. Але, на підставі постанови від 15.01.2011р. №1217/287/287/18 відповідач припинив нарахування та виплату щомісячних страхових виплат, посилаючись при цьому на те, що акт за формою Н-1 про нещасний випадок на виробництві, складений відносно позивачки, хоча і був підписаний членами комісії та скріплений печаткою підприємства, але був заповнений чорнилами різного кольору, що на думку відповідача ставить під сумнів легітимність всього акту про нещасний випадок. Посилаючись на вищезазначені обставини, позивач в поданому позові зазначає, що в дійсний час посадові особи, які складали акт про нещасний випадок, в трудових відносинах із Попаснянським склозаводом не перебувають, при цьому матеріали розслідування нещасного випадку, який стався з нею, не збереглися, у звязку з чим неможливо встановити причину складання такого акту про нещасний випадок на виробництві та скласти новий акт. А тому в поданому позові позивач просить суд визнати легітимним акт за формою Н-1 про нещасний випадок на виробництві №6 від 30 квітня 1972 року, який був складений посадовими особами Попаснянського склозаводу відносно позивача та зобовязати відповідача починаючи з 01 січня 2011 року поновити позивачу виплату страхових виплат на підставі цього акту з подальшим перерахунком щомісячних страхових виплат з 01 березня кожного року відповідно до вимог ст.29 Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та профзахворювання. Справу просив розглянути без його участі. Представник відповідача згідно наданої письмової заяви позовні вимоги визнав в повному обсязі, справу просив розглянути без його участі. Суд, дослідивши надані сторонами письмові докази, вважає необхідним позов задовольнити в повному обсязі з наступних підстав. Так, згідно ст.10 п.3 та ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. При цьому, предметом позову є існуючи між сторонами правовідносини в частині призначення та виплати відповідачем страхових виплат у звязку з нещасним випадком, який стався з позивачем під час виконання трудових обовязків відповідно до вимог діючого законодавства України. Із наданих сторонами письмових доказів судом було встановлено, що 29 квітня 1972 року під час виконання трудових обовязків позивач, який працював на посаді заправника краю скляних виробів Попаснянського скляного заводу, дійсно отримав ушкодження здоровя внаслідок нещасного випадку на виробництві, після чого комісією, яка була створена на підприємстві, був складений акт за формою Н-1 про нещасний випадок на виробництві. При цьому на підставі висновків МСЕК позивачу був встановлений ступень стійкої втрати професійної працездатності у розмірі 20%. Вищезазначені обставини підтверджуються наступними письмовими доказами: - копією паспорту та трудової книжки позивача (а.с.3-4), відповідно до яких позивачка в період з 20 квітня 1971 року по 16 жовтня 1973 року дійсно перебувала у трудових відносинах із Попаснянським склозаводом, працюючи на посаді заправника краю скляних виробів; - копією акту про нещасний випадок на виробництві №6 від 30.04.1972р. та довідкою МСЕК про встановлення ступеню стійкої втрати позивачкою професійної працездатності у розмірі 20% (а.с.5-7). Крім того, судом встановлено, що починаючи з 2001 року відповідач відповідно до вимог ст.21 Закону Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та профзахворюваннястав щомісячно сплачувати позивачу страхові виплати у звязку з втратою 20% професійної працездатності на виробництві. Але, на підставі постанови від 15.01.2011р. №1217/287/287/18 (а.с.8) відповідач припинив нарахування та виплату щомісячних страхових виплат, посилаючись при цьому на те, що акт №6 за формою Н-1 про нещасний випадок на виробництві від 30.04.1972р., хоча і був підписаний членами комісії та скріплений печаткою підприємства, але був заповнений чорнилами різного кольору, що на думку відповідача ставить під сумнів легітимність всього акту про нещасний випадок. Разом з тим судом встановлено, що в дійсний час посадові особи, які складали акт про нещасний випадок, в трудових відносинах із Попаснянським склозаводом не перебувають, при цьому матеріали розслідування нещасного випадку, який стався з нею, не збереглися, у звязку з чим неможливо встановити причину складання такого акту про нещасний випадок на виробництві та скласти новий акт. Враховуючи вищенаведені обставини у сукупності, суд вважає, що відповідач, який протягом фактично девяти років визнавав акт за формою Н-1 легітимним та нараховував і сплачував позивачу страхові виплати, формально припинив виплату позивачу страхових виплат. А тому суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Вирішуючи позов таким чином суд враховує, що відповідно до вимог Декрету КМУ Про державне митосторони звільнені від сплати судових витрат, у звязку з чим суд вважає необхідним понесені по справі судові витрати віднести на рахунок держави. На підставі викладеного, Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності№ 1105 від 23.09.1999р.,

Outcome: approved