Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-18 00:00:00

В квітні 2009 року [PERSON] звернулася до Роздільнянського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про визнання за нею права власності на 1/2 частину від 23/50 частини житлового будинку з господарчими спорудами, який розташований по вул. К.Маркса, 1 у м. Роздільна, Одеської області і який оформлений на праві власності за [PERSON], згідно договору купівлі-продажу від 14.04.1997 року, про визнання за нею права власності на 1/2 частину магазину «Салон Меблів», який розташований по вул. Привокзальна, 7, м. Роздільна Одеської області і який оформлений на праві власності за [PERSON], згідно Свідоцтва про право власності від 26.10.2005 року. Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 07.04.2009 року, на підставі заяви [PERSON] про забезпечення позову, накладено арешт на1/2 частину 23/50 частини житлового будинку з господарчими спорудами, який розташований по вул. К.Маркса, 1 у м. Роздільна, Одеської області, а також на1/2 частину магазину «Салон Меблів», який розташований по вул. Привокзальна, 7, м. Роздільна Одеської області. В судовому засіданні Позивач надала суду заяву від 31.08.2009 року про уточнення та доповнення позовних вимог, в якій, серед раніше заявлених вимог, просила визнати договір купівлі-продажу 11/50 частин магазина «Салон Меблів», який розташований по вул. Привокзальна, 7, м. Роздільна Одеської області від 25.08.2008 року недійсним. Оскільки по даній справі всі судді Роздільнянського районного суду Одеської області заявили самовідвід, ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 22.04.2010 року, яка була залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області, цивільну справу № 2-118/2010 було передано на розгляд [PERSON] районному суду Одеської області. Так, в судовому засіданні Позивач свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі, суду пояснила, що з [PERSON] в період перебування у зареєстрованому шлюбі за спільні кошти придбали 23/50 частини житлового будинку з господарчими спорудами, який розташований по вул. К.Маркса, 1 у м. Роздільна Одеської області, згідно договору купівлі-продажу від 14.04.1997 року, який було оформлено на імя Відповідача. Крім того в період шлюбу рішенням Роздільнянської міської ради Одеської області за № 56 від 14.10.2005 року за Відповідачем було визнано право власності на магазин «Салон Меблів», загальною площею 121,3 кв.м, який розташований по вул. Привокзальна, 7, м. Роздільна Одеської області. 26.10.2005 року на імя Відповідача було видане Свідоцтво про право власності на магазин «Салон Меблів», яке 07.11.2005 року було зареєстровано в БТІ. Також Позивач суду пояснила, що через деякий час Відповідач прибудував до торгового павільйону, який розташований по вул. Привокзальна, 7 «а» у м. Роздільна Одеської області прибудову і після закінчення будівництва, рішенням Роздільнянської міської ради Одеської області від 14.07.2008 року за Відповідачем було визнано право власності на весь магазин «Салон Меблів», загальною площею 153,2 кв.м., який розташований по вул. Привокзальна, 7 «а» у м. Роздільна Одеської області. На підставі даного рішення [PERSON] 13.08.2008 року було видане Свідоцтво про право власності, яке 28.08.2008 року було зареєстроване в БТІ. Вважає, що [PERSON] при укладенні договору купівлі-продажу 11/50 частки магазину «Салон Меблів» від 29.08.2008 року повинен був отримати її згоду і, оскільки дану згоду не отримав, таким чином порушив права Позивача і тому вважає за необхідне визнати договір купівлі-продажу 11/50 частин магазина «Салон Меблів», який розташований по вул. Привокзальна, 7, м. Роздільна Одеської області від 25.08.2008 року недійсним. Відповідач - [PERSON] та його представник за довіреністю [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнали у повному обсязі, вважають їх безпідставними, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню. Так [PERSON] в заперечення щодо задоволення першої позовної вимоги щодо визнання договору купівлі-продажу 11/50 частин магазина «Салон Меблів», який розташований по вул. Привокзальна, 7 «а», м. Роздільна Одеської області від 25.08.2008 року недійсним, суду пояснила, що рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 16.11.2006 року шлюб між [PERSON] і [PERSON] розірваний, вже після розірвання шлюбу [PERSON], на підставі рішення виконкому Роздільнянської міської ради № 166 від 09.10.2007 року «Про будівництво в місті», зробив прибудову площею 31.90 кв.м до магазина «Салон Меблів» (загальна площа якого відповідно до Свідоцтва про право власності від 26.10.2005 року становила 121, 30 кв.м), який розташований по вул. Привокзальна, 7 «а», м. Роздільна Одеської області, довівши таким чином загальну площу магазину до 153,20 кв.м., після чого отримав Свідоцтво про право власності на магазин «Салон Меблів» від 13.08.2008 року. Оскільки право власності на 11/50 частину магазина «Салон Меблів», який розташований по вул. Привокзальна, 7 «а», м. Роздільна Одеської області [PERSON] набув ні перебуваючи у зареєстрованому шлюбу з [PERSON], ні проживаючи в цей період з Позивачем однією сімєю, то дане майно а саме 11/50 частин вище вказаного магазину є його особистою приватною власністю, якою він розпорядився на власний розсуд, а саме уклав 29.08.2008 року із [PERSON] договір купівлі-продажу 11/50 частки магазину «Салон Меблів», посвідчений приватним нотаріусом Роздільнянського районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 4449. Також пояснила суду, що безпідставність позовної вимоги [PERSON] щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу підтверджується третьою вимогою Позивача, а саме [PERSON] просить визнати за нею право власності на1/2 частину магазину «Салон Меблів», який оформлений на праві власності за [PERSON] згідно Свідоцтва про право власності від 26.10.2005 року, відповідно до якого площа магазину становила 121, 30 кв.м і яке вони отримали в період шлюбу, і не просить визнати за нею право власності на 'А частину магазину «Салон Меблів» загальною площею 153,20 кв.м. Крім того, представник Відповідача - [PERSON] суду пояснила, що вимоги [PERSON] про визнання за нею права власності на1/2 частину від 23/50 частини житлового будинку і визнання за нею право власності на1/2 частину магазину «Салон Меблів», не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, Позивач у своїй позовній заяві посилається на норми Сімейного кодексу України та Цивільного кодексу України, якими передбачено, що майно, набуте подружжям під час шлюбу вже є їх спільної сумісною власністю, тому додаткове визнання права власності на майно, яке вже є спільною сумісною власністю взагалі безпідставне, вимог щодо поділу майна в натурі [PERSON] не заявлено. Відповідач - [PERSON] до суду не зявилася, надала суду заяву, в якій просила відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] та слухати справу за її відсутності. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, давши оцінку наданим доказам в обґрунтування і заперечення позову, суд вважає, що позов [PERSON] не підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Так, судом встановлено, що [PERSON] перебувала із [PERSON] у шлюбі, зареєстрованому 14.07.1990 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Роздільнянського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 114. В період перебування у зареєстрованому шлюбі [PERSON] із [PERSON] придбали 23/50 частини житлового будинку з господарчими спорудами, який розташований по вул. К.Маркса, 1 у м. Роздільна Одеської області, згідно договору купівлі-продажу від 14.04.1997 року, який було оформлено на імя Відповідача, проти чого Позивач не заперечувала. 26.10.2005 року відповідно до рішення Роздільнянської міської ради Одеської області за № 56 від 14.10.2005 року на імя Відповідача, проти чого [PERSON] також не заперечувала, було видане Свідоцтво про право власності на магазин «Салон Меблів», яке 07.11.2005 року було зареєстровано в БТІ. Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 16.11.2006 року шлюб між [PERSON] і [PERSON] розірваний, вже після розірвання шлюбу [PERSON], на підставі рішення виконкому Роздільнянської міської ради № 166 від 09.10.2007 року «Про будівництво в місті», зробив прибудову площею 31.90 кв.м до магазина «Салон Меблів» (загальна площа якого відповідно до Свідоцтва про право власності від 26.10.2005 року становила 121, 30 кв.м), який розташований по вул. Привокзальна, 7 «а», м. Роздільна Одеської області, довівши таким чином загальну площу магазину до 153,20 кв.м., після чого отримав Свідоцтво про право власності на магазин «Салон Меблів» від 13.08.2008 року, яке 28.08.2008 року було зареєстроване в БТІ. У відповідності до ч.І ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). [PERSON] не надала суду доказів, що 11/50 частин магазину «Салон Меблів», який розташований по вул. Привокзальна, 7 «а», м. Роздільна Одеської області [PERSON] набув перебуваючи з нею у шлюбі, тому оскільки право власності на 11/50 частину магазина «Салон Меблів», який розташований по вул. Привокзальна, 7 «а», м. Роздільна Одеської області [PERSON] набув ні перебуваючи у зареєстрованому шлюбу з [PERSON], ні проживаючи в цей період з Позивачем однією сімєю, то дане майно, а саме 11/50 частин вище вказаного магазину є особистою приватною власністю [PERSON], якою він розпорядився на власний розсуд, а саме уклав 29.08.2008 року із [PERSON] договір купівлі-продажу 11/50 частки магазину «Салон Меблів», посвідчений приватним нотаріусом Роздільнянського районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 4449, і згода [PERSON] на відчуження даної частини магазину, яка передбачена ст. 369 Цивільного кодексу України, відповідно, потрібна не була. Також безпідставність позовної вимоги [PERSON] щодо визнання недійсним договору купівлі- продажу підтверджується третьою вимогою Позивача, а саме [PERSON] просить визнати за нею право власності на 'А частину магазину «Салон Меблів», який оформлений на праві власності за [PERSON] згідно Свідоцтва про право власності від 26.10.2005 року, відповідно до якого площа магазину- становила 121, 30 кв.м і яке вони отримали в період шлюбу, і не просить визнати за нею право власності на 'А частину магазину «Салон Меблів» загальною площею 153,20 кв.м. Безпідставними є і вимоги [PERSON] щодо визнання за нею права власності на1/2частину від 23/50 частини житлового будинку з господарчими спорудами, який розташований по вул. К.Маркса, 1 у м. Роздільна, Одеської області і який оформлений на праві власності за [PERSON], згідно договору купівлі-продажу від 14.04.1997 року, про визнання за нею права власності на 1/2 частину магазину «Салон Меблів», який розташований по вул. Привокзальна, 7 «а», м. Роздільна Одеської області і який оформлений на праві власності за [PERSON], згідно Свідоцтва про право власності від 26.10.2005 року, оскільки не відповідають можливим способам захисту цивільних прав і інтересів, визначених ст.. 16 Цивільного кодексу України. Відповідно до ч.З ст. 368 Цивільного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що майно, а саме 23/50 частини житлового будинку з господарчими спорудами, який розташований по вул. К.Маркса, 1 у м. Роздільна, Одеської області і магазин «Салон Меблів», який розташований по вул. Привокзальна, 7 «а», м. Роздільна Одеської області загальною площею 121, 30 кв.м набуте [PERSON] і [PERSON] за час шлюбу, а тому є їхньою спільною сумісною власністю, додаткове визнання права власності на майно, яке вже є спільною сумісною власністю подружжя законом не передбачено. Безпідставним є і посилання Позивача на ст. 70 Сімейного кодексу України, яка передбачає рівність часток у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки вимог [PERSON] щодо поділу сумісно придбаного з [PERSON] майна до суду не заявлено, що підтвердила Позивач під час судового засідання.

Outcome: dismissed