Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить визнати за ним право власності на ? частину квартири [ADDRESS]. При цьому позивач вказує на те, що перебував з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі з 21.02.1997 року, який розірвано між ними на підставі рішення суду від 04.10.2011 року. Як зазначає позивач, під час шлюбу ними було придбано квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 21.06.2001 року. Хоча право власності на квартиру зареєстровано за відповідачкою, квартира придбана під час шлюбу та за їх спільні кошти. Посилаючись на викладені обставини та вимоги ст.ст. 60-74 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 355-372 ЦК України, [PERSON] просить задовольнити його вимоги. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги визнала частково. При цьому підтвердила, що квартира [ADDRESS] була придбана під час шлюбу з позивачем за їх спільні кошти. Однак, вважає, що за нею має бути визнано право власності не на ? частину спірної квартири, як просить позивач, а її частка власності у спірній квартири має бути збільшена з урахуванням того, що з нею проживають двоє їх спільних дітей, які знаходяться на її повному утриманні. При цьому позивач не утримує дітей матеріально, має заборгованість по аліментах, крім того, захоплюється гральними автоматами. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного. Судом встановлено, що сторони є колишнім подружжям, перебували в зареєстрованому шлюбі з 21.02.1997 року, який на підставі рішення Деснянського районного суду м.Києва від 04.10.2011 року розірвано між ними (а.с. 10-15). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Від спільного життя сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які після розірвання шлюбу батьків проживають з матір»ю, відповідачкою у справі, в квартирі [ADDRESS] (а.с.7,8,9). Під час перебування сторін у шлюбі, на підставі договору купівлі-продажу від 21.06.2001 року сторони придбали трикімнатну квартиру [ADDRESS], право власності на яку зареєстровано за відповідачкою [PERSON] (а.с.6). На теперішній час на спірній житловій площі зареєстровані чотири особи: сторони по справі та двоє їх синів (а.с. 16). Відповідно до вимог ст.ст. 60,63 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вони також мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Як встановлено судом, спірне майно - квартира [ADDRESS] була придбана сторонами під час їх спільного життя та є їх спільною сумісною власністю, проти чого не заперечує і відповідачка. Згідно ч.1 ст. 70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідачка [PERSON], визнаючи право спільної сумісної власності з позивачем на квартиру [ADDRESS], просить відступити від засади рівності часток подружжя та збільшити її частку у зазначеній квартирі, посилаючись на те, що після розірвання шлюбу з позивачем з нею залишилися проживати двоє їх неповнолітніх дітей, а позивач на утримання дітей коштів не надає, аліменти сплачує в розмірі, недостатньому для їх утримання та виховання, крім того витрачає кошти на гральні автомати. Вказані доводи відповідачки суд не приймає до уваги, виходячи з наступного. Так, відповідно до положень ч.2,3 ст. 70 Сімейного Кодексу України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім»ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім»ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд дійшов до висновку, що відповідачкою не доведено істотні обставини, які б давали підстави для збільшення її частки у спірній квартирі, а саме: не надано доказів протиправної поведінки позивача, зокрема, про те, що він не дбав про матеріальне забезпечення сім»ї під час їх спільного життя; витрачав кошти чи спільне майно на шкоду інтересам сім»ї, для задоволення своїх особистих потреб, або зловживав алкоголем. Інших обставин, що мають істотне значення при вирішення спору про поділ майна, відповідачкою не зазначено та не надано доказів на їх підтвердження. Крім того, суд враховує, що самого факту проживання двох неповнолітніх дітей разом з відповідачкою недостатньо для збільшення її частки у спірній квартирі. В той же час [PERSON] не доведено, що позивачем порушуються інтереси неповнолітніх дітей, він ухиляється від сплати аліментів або суми, які стягуються за рішенням суду, недостатньо для покриття половини затрат, які несе мати на виховання та утримання дітей. В обґрунтування зазначених доводів відповідачкою надано до суду лише рішення Деснянського районного суду м.Києва від 21.02.2012 року про стягнення з позивача на користь [PERSON] аліментів на утримання двох дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 25.11.2011 року (а.с.30-31). Інших доказів в обґрунтування своїх доводів відповідачкою не надано. При таких обставинах підстав для збільшення частки відповідачки [PERSON] у спільній частковій власності квартирі [ADDRESS] суд не вбачає. На підставі викладеного, суд прийшов до висновку, що спірна квартира була придбана сторонами під час шлюбу, за спільні кошти подружжя, тому вона є спільною власністю сторін. Таким чином, при поділі майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, згідно ч.1 ст. 70 Сімейного Кодексу України суд вважає частки позивача та відповідачки рівними, тому вимоги [PERSON] про визнання права власності на ? частину спірної квартири суд вважає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved