Jurisdiction: civil
Date: 2011-08-21 00:00:00

15 березня 2011 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа ВГІРФО Ленінського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації, в якому посилалися на те, що будівля гуртожитку, розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Коксова, буд. 2в є власністю ВАТ «Дніпрококс». [PERSON] як робітнику підрядної організації ДКХР на підставі спеціального ордеру від 05 січня 1978 року, виданого ВАТ «Дніпрококс» була надана тимчасова прописка та койко-місце у гуртожитку за адресою: м. Дніпропетровськ, пров. Коксовий, буд. 25 (нині вул. Коксова, буд. 2в). З 1979 року та по теперішній час [PERSON] не проживає у гуртожитку. Позивач просив суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням гуртожитку ВАТ «Дніпрококс», розташованому за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Коксова, 2в; зобовязати ВГІРФО Ленінського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області зняти [PERSON] з реєстрації місця проживання. Представник позивача надала суду заяву, в якій просила справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. До суду надійшло повідомлення ВГІРФО Ленінського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області з проханням розглядати справу без участі їх представника. На підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідача. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що гуртожиток, розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Коксова, 2в на підставі наказу № 12/7 ЗВП від 05 червня 2001 року Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області та Переліку нерухомого майна № 12/7-4013 від 08 грудня 2000 року належить ВАТ «Дніпрококс», правонаступником якого відповідно до Статуту є ПАТ «Євраз Дніпропетровський металургійний завод ім. Петровського». [PERSON] як робітнику підрядної організації ДКХР на підставі спеціального ордеру від 05 січня 1978 року, виданого ВАТ «Дніпрококс» була надана тимчасова прописка та койко-місце у гуртожитку за адресою: м. Дніпропетровськ, пров. Коксовий, буд. 25 (нині вул. Коксова, буд. 2в). На теперішній час [PERSON] звільнено з посади, що підтверджується довідкою ВАТ «Дніпрококс». Відповідач з 1979 року у вищезазначеному гуртожитку не проживає, що підтверджується актом від 14 лютого 2011 року. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку. Відповідно до ст. 124 ЖК України робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до ч. 1 ст. 132 ЖК України сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, що вчились у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у звязку з роботою чи навчанням. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В силу ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Також, в силу ст. 6 вищезазначеного Закону, громадянин України зобовязаний протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання проводиться за рішенням суду. Однією з підстав зняття з реєстрації є позбавлення права користування жилим приміщенням.

Outcome: approved