Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-14 00:00:00

В лютому 2011 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON], про визнання права власності на частку земельної ділянки. В позовній заяві зазначено, що 31 липня 2002 р. за письмовим договором купівлі-продажу нерухомого майна №484, зареєстрованим на Універсальній Товарно-Сировинній Біржі, визнаним рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 жовтня 2008 р. дійсним, позивачка [PERSON] придбала у відповідачки [PERSON] 39/100 часток житлового будинку №73 (сімдесят три) по вулиці Пушкінській в місті Вознесенськ Миколаївської області. Власником 61/100 частки вищезазначеного житлового будинку є [PERSON] на підставі рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 01 лютого 2007 р. За даним будинком для його обслуговування закріплена земельна ділянка, розміром 0,0644 га, власниками якої вказані [PERSON] та [PERSON], згідно Державного Акту на право приватної власності на землю від 01 лютого 1995 р. На теперішній час позивачка не може належним чином оформити право власності на відповідну часткуземельну ділянку, оскільки попередні власники обумовленого будинку померли. Посилаючись на норми Земельного кодексу України, що діяв на час укладення договору купівлі - продажу нерухомого майна, якими передбачено, що при відчуженні житлового будинку за цивільно - правовими угодами до набувача переходить і право власності на земельну ділянку, позивачка просила позов задовольнити. Ухвалою судді Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 лютого 2011 р. до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучено Відділ Держкомзему у місті Вознесенськ Миколаївської області. Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 31 жовтня 2011 р. залучено до участі в справі в якості відповідача [PERSON] міську Раду Миколаївської.області, оскільки [PERSON] вибула з процесу у звязку зі смертю. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, на їх задоволенні наполягала. При цьому, надала пояснення, аналогічні викладеним в позові. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги визнав, проти задоволення позову не заперечував. . Представник відповідача - [PERSON] міської Ради Миколаївської області, в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, направив на адресу суду письмову заяву, відповідно до якої позовні вимоги визн^Ь та просив розглянути справу у його відсутність. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Відділу Держкомзему у місті Вознесенськ Миколаївської області, в судове засідання не явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, згідно поданої до суду письмової заяви просив розглянути справи у його відсутність. Ухвалою суду справа розглянута у відсутність представника відповідача та представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, оскільки в справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши та оцінивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, відповідно до вимог ст.11 ЦПК України, судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Так, з матеріалів цивільної справи судом встановлено, що житловий будинок №73 (сімдесят три), що знаходиться в місті Вознесенськ Миколаївської області по вулиці Пушкінській є обєктом права приватної спільної часткової власності, зокрема: 39/100 часток вказаного будинку належали [PERSON] на підставі письмового договору купівлі - продажу, посвідченого Першою [PERSON] державною нотаріальною конторою Миколаївської області 21 червня 1988 р. за р. №1396, дублікат якого виданий Другою [PERSON] державною нотаріальною конторою 24 квітня 1999 р. за р. №422. В подальшому власником вказаної частки будинку стала [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Другою [PERSON] державною нотаріальною конторою Миколаївської області 24 квітня 1999 р. та зареєстрованого в реєстрі за №423; 61/100 частка даного будинку належала [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Першою [PERSON] державною нотаріальною конторою 05 грудня 1985 р. -за р. №2860. Судом також встановлено, що співвласники житлового будинку №73 (сімдесят три), що розташований по вулиці Пушкінській в місті Вознесенськ Миколаївської області [PERSON] та [PERSON] 24 січня 1995 р. звернулися із спільною заявою до [PERSON] міської Ради Миколаївської області про передачу їм у приватну власність земельної ділянки, яка розташована за вищевказаною адресою. 27 січня 1995 р. рішенням виконавчого комітету [PERSON] міської Ради народних депутатів Миколаївської області за №12 було передано в приватну власність [PERSON] та [PERSON] земельну ділянку по вулиці Пушкінській №73 (сімдесят три) в місті Вознесенськ Миколаївської області, площею 0,0644 га для обслуговування вказаного житлового будинку. На підставі зазначеного рішення виконавчого комітету, співвласники будинку отримали державний акт на право приватної власності на землю. Згідно відповіді Відділу Держкомзему у місті Вознесенськ Миколаївської області за №0205 від 04 березня 2011 р., право власності на земельну ділянку за адресою: Миколаївська область, місто Вознесенськ, вулиця Пушкінська, №73 (сімдесят три) зареєстровано за [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до чинного на час видачі Державного Акту на право приватної власності на землю від 01 лютого 1995 р., ЗК України (ст.42 ЗК України) використання та розпорядження земельною ділянкою, що належить громадянам на праві спільної сумісної власності, визначається власниками цих об'єктів і земельної ділянки, пропорційно розміру їх часток в спільній власності на вказаний будинок, будівлю, споруду. В п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ від 16 квітня 2004 р. №7, зазначено, що якщо до вирішення спору між співвласниками житлового будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру йо^о (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. Враховуючи те, що земельна ділянка є частиною житлового комплексу, який являє собою єдиний комплекс нерухомого майна, утворений земельною ділянкою в установлених межах, розміщеним на ній житловим будинком або його частиною разом зі спорудами та інженерними мережами, які утворюють цілісний майновий комплекс, частки у спільній сумісній власності на земельну ділянку підлягають визначенню відповідно до часток у спільній частковій власності на житловий будинок. Отже, відповідно до часток в житловому будинку, [PERSON] фактично належало 39/100 часток земельної ділянки, а [PERSON] 61/100 частка земельної ділянки, площею 0,0644 га, що була передана останнім у власність для обслуговування житлового будинку. В подальшому, відбулися зміни власників обумовленого будинку, а саме: власником 61/100 частки житлового будинку став [PERSON] на підставі рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 01 лютого 2007 р., а власником 39/100 частки будинку стала позивачка [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу нерухомого майна від 31 липня 2002 р., визнаним рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 28-жовтня 2008 р. дійсним. При цьому, щодо попередніх власників, яким належали 39/100 часток вищевказаного будинку, судом встановлено наступне. З копії актового запису про смерть №625 від 19 жовтня 1998 р. вбачається, що [PERSON] померла 18 жовтня 1998 р. в місті Вознесенськ Миколаївської області. Після її смерті відкрилась спадщина до складу якої увійшли також 39/100 часток житлового будинку №73 (сімдесят три) по вулиці Пушкінській в місті Вознесенськ Миколаївської області, що належали останній на праві власності на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого Першою [PERSON] державною нотаріальною конторою 21 червня 1988 р, за р. №1396, дублікат якого виданий Другою [PERSON] державною нотаріальною конторою 24 квітня 1999 р. за р. №422. Відповідно до заповіту, посвідченого 03 вересня 1998 р. приватним нотаріусом Вознесенського міського та районного нотаріального округу Миколаївської області [PERSON], за реєстровим №2850, [PERSON] заповідала все своє майно, з чого б воно не складалося та де б воно не знаходилось [PERSON]. З копії спадкової справи №281/98, яка була заведена 10 листопада 1998 р. Першою [PERSON] державною нотаріальною конторою Миколаївської області після смерті [PERSON], вбачається, що [PERSON] 24 квітня 1999 р. за реєстром №423 отримала Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 39/100 часток спадкового житлового будинку та 14 листопада 2000 р. за реєстровим №894 отримала Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на грошові внески. За таких обставин та з врахуванням вимог ст.ЗО ЗК України, що діяв на час виникнення спірних правовідносин, [PERSON] перейшло і право власності на 39/100 часток обумовленої земельної ділянки, але остання не посвідчила належним чином це право та не отримала на це правовстановлюючий документ - Державний акт на право власності на землю. З копії договору купівлі - продажу нерухомого майна від 31 липня 2002 р., визнаним рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 жовтня 2008 р. дійсним, судом встановлено, що позивачка [PERSON] придбала у [PERSON] 39/100 часток житлового будинку №73 (сімдесят три), який розташований по вулиці Пушкінській в місті Вознесенськ Миколаївської області, та раніше належав продавцю на праві власності на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Другою [PERSON] державною нотаріальною конторою Миколаївської області 24 квітня 1999 р. та зареєстрованого в реєстрі за №423 (спадкова справа №281/98). Також, за позивачкою [PERSON] визнано право власності на 39/100 часток вищевказаного будинку. З копії актового запису про смерть №162 від 29 березня 2011 р., складеного Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту [PERSON] Вознесенського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області, вбачається, що 29 березня 2011 р. в місті Вознесенськ Миколаївська область померла [PERSON]. З довідки Першої [PERSON] державної нотаріальної контори Миколаївської області №1015/01-16 від 24 жовтня 2011 р., а також відповідей приватах нотаріусів, судом встановлено, що спадкова справа після смерті [PERSON], померлої 29 березня 2011р. не заводилась. З заявами про прийняття спадщини та/або відмову від спадщини ніхто не звертався. Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України юрисдикція суду поширюється на всі правовідносини, які виникають у державі. Ст.55 Конституції України гарантує судовий захист прав і свобод людини і громадянина. Тобто, будь - які цивільні права та інтереси, які охороняються законом, можуть заслуговувати на судовий захист. Відповідно до ст.120 ЗК України 2001 р. при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно - правових угод, тобто якщо відчужується будівля і споруда, яка розташована на земельній ділянці, що належить на праві власності, то до набувача переходить право власності і на земельну ділянку, тому позивачка [PERSON], згідно вимог п."а" ч.З ст.152 ЗК України має право на пред'явлення позову про визнання права власності на земельну ділянку, виходячи з положень даної статті, а вибір способу захисту належить позивачу. Ст.16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права і інтересу, а тому обраний позивачкою спосіб захисту цивільного права шляхом визнання за нею права власності на земельну ділянку є вірним і може бути застосований судом. На підставі викладеного та з врахуванням неможливості оформлення іншим шляхом право власності на частку земельної ділянки за [PERSON], що знайшло своє підтвердження в судовому засіданні, суд приходить до висновку про можливість визнати за останньою право власності на 39/100 часток земельної ділянки, площею 0,0644 га, розташованої на території [PERSON] міської Ради Миколаївської області, яка була передана для обслуговування житлового будинку N^73 (сімдесят три) по вулиці Пушкінській в місті Вознесенськ Миколаївської області. У відповідності зі ст.88 ЦПК України судові витрати сплачено при подачі позовів до суду

Outcome: approved