Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-14 00:00:00

ПАТ «КРЕДІ [PERSON]» звернувся до суду із позовом до [PERSON], Третя особа: [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, посилаючись на те, що між АТ «ІНДУСТРІАЛЬНО-ЕКСПОРТНИМ БАНКОМ»та [PERSON] 15.12.2005 року було укладено Кредитний договір №218\\05-ф, згідно якого позичальнику відкрито було кредитну лінію в сумі 200 000 євро, зі сплатою 16,5 відсотків річних окремими траншами 70000 євро позичальник отримала 15.12.2005 року, решта суми за заявою [PERSON] було надано 30000 євро 23.12.2005 року,100 000 євро 26.12.2005 року. Позивач зазначала, що позивач мала повертати кредит згідно із графіком з 15.12.2005 року до 12.12.2008 року. Позивач зазначав, що з метою забезпечення виконання зобов»язань за вказаним кредитним договором, 15.12.2005 року між громадянкою [PERSON], як майновим поручителем було укладено Договір іпотеки, згідно якого [PERSON] передала в іпотеку Банку нерухоме майно: квартиру №39, будинку.17 по вул. Котельникова в м. Києві, загальною площею 132,9 кв.м, житловою площею 80,4 кв.м, заставною вартістю 1 274 280,00 грн. Позивач зазначав, що у зв»язку із невиконанням позичальником [PERSON] зобов»язань за вищевказаним кредитним договором станом на 29.09.2011 року виникла заборгованість у розмірі 435 285,євро 44 євроцнети. Позивач зазначав,що надіслав позичальнику та іпотекодавцю вимоги про повернення кредитної заборгованості, які були проігноровані останніми, а тому у порядку ст.33 Закону України «Про іпотеку»просить суд позов задовольнити та надати право позивачу на звернення стягнення на нерухоме майно, квартиру №39, будинку.17 по вул. Котельникова в м. Києві, з метою погашення кредитної заборгованості за Кредитним договором №218\\05-ф від 15.12.2005 року у розмірі 435 285 євро 44 євроценти. В судовому засіданні представник позивача за основним позовом підтримав заявлені позовні вимоги просив суд позов задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача позов не визнав, просив у задоволенні основаного позову відмовити, подав до суду зустрічний позов позовом [PERSON] до ПАТ «КРЕДІ [PERSON]»Третя особа: [PERSON] про визнання договору іпотеки недійсним, посилаючись на те, що на момент вчинення Договору іпотеки сторонами порушено вимоги ч.1 ст. 203 ЦК України, а тому договір іпотеки є недійсним з моменту його укладення, оскільки оспорюваний Договір іпотеки від 15.12.2005 року укладений із порушенням ст. 18 Закону України «Про іпотеку»не містить всіх істотних умов договору передбачених законом. Позивач за зустрічним позовом зазначав, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 24.11.2009 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 14.04.2010 року та ухвалою Верховного Суду України від 01.07.2010 року в задоволенні позовних вимог відповідачу було відмовлено на підставі, що оскаржуваний Договір іпотеки на думку суду є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення, а вимоги щодо його недійсності відповідачем не заявлялись. Позивач за зустрічним позовом зазначав, що вважаючи Договір іпотеки від 15.12.2005 року укладеним, сторони договору дійшли згоди про умови необхідні для договорів даного виду. Посилаючись на п.2 ч.1 ст. 18 Закону України «Про іпотеку»редакції 05.06.2003 року передбачає, що іпотечний договір повинен містити умови про зміст та розмір основного зобов»язання, строк і порядок його виконання і чинна редакція не містила визначень зобов»язаня з посиланням на правочин який його встановлює, а ч.3 ст.6 ЦК України не дозволяє сторонам Договору іпотеки відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а тому вважає що сторони Договору іпотеки дійшли згоди, що іпотека служить для забезпечення зобов»язань за Кредитним договором№218\\05-ф від 15.12.2005 року. Позивач за зустрічним позовом зазначав, що на момент укладення Договору іпотеки, вона не має кредитних зобов»язань перед позивачем за основним позовом, не укладала та не підписувала вищевказаний кредитний договір, не отримувала грошові кошти від позивача за основним позовом ні на умовах визначених Договором іпотеки, а тому вважає що недійсне зобов»язання не підлягає забезпеченню у порядку ч.2 ст.548 ЦК України, оскільки оспорюваним Договором іпотеки забезпечуються кредитні зобов»язання між позивачем та відповідачем неіснуючі на момент його укладення, ні на теперішній час, спірний Договір іпотеки не відповідає вимогам ст. 3 Закону України «Про заставу», ч.3 ст. 3,ст.18 Закону України «Про іпотеку»,ч.1 ст.203 ЦК України і підлягає визнанню недійсним. В судовому засіданні представник відповідача за основним позовом, позивача за зустрічним позовом підтримав вимоги зустрічного позову просив суд зустрічний позов задовольнити. В судовому засіданні представник позивача за основним позовом, проти задоволення зустрічного позову заперечувала, повідомила суду, що Договір іпотеки від 15.12.2005 року (а.с.84-86) укладений з дотриманням вимог ст. 18 Закону України «Про іпотеку», містить всі істотні умови, які випливають із Кредитного договору №218\\05-ф, про зміст та розмір основного зобов»язання п.1.1 Договору іпотеки (а.с.84), строк і порядок його виконання п.1.1 Договору іпотеки ( а.с.84), а тому вважає зустрічний позов необґрунтованим, не доведеним та таким що не підлягає задоволенню судом. Третя особа: [PERSON], належним чином повідомлена у судове засідання не з»явилась, про свою участь у судовому засіданні суд не повідомила. Дослідивши матеріали справи, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, судом встановлено наступне. Судом встановлено, що між АТ «ІНДУСТРІАЛЬНО-ЕКСПОРТНИМ БАНКОМ»та [PERSON] 15.12.2005 року було укладено Кредитний договір №218\\05-ф, згідно якого позичальнику відкрито було кредитну лінію в сумі 200 000 євро, зі сплатою 16,5 відсотків річних з графіком повернення кредиту з 15.12.2005 року до 12.12.2008 року( а.с.7-12) Судом встановлено, що 15.12.2005 року між громадянкою [PERSON], як майновим поручителем було укладено Договір іпотеки, згідно якого [PERSON] передала в іпотеку Банку нерухоме майно: квартиру №39, будинку.17 по вул. Котельникова в м. Києві, загальною площею 132,9 кв.м, житловою площею 80,4 кв.м, заставною вартістю 1 274 280,00 грн.( а.с.84-86). Судом встановлено, що позичальник [PERSON] свої зобов»язання за Кредитним договором №218\\05-ф, на підставі рішення Святошинського районного суду м. Києва від 29.03.2010 року ( а.с.99-101)суду не виконала. Судом встановлено, що згідно рішення Святошинського районного суду м. Києва від 24.11.2009 року (а.с.67,68), залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 14.04.2010 року та ухвалою Верховного Суду України від 01.07.2010 року в задоволенні позовних вимог відповідачу було відмовлено на підставі, що оскаржуваний Договір іпотеки на думку суду є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Суд не погоджується із твердженнями представника позивача за зустрічним позовом та вимогами зустрічного позову вважаючи їх необґрунтованими, що при укладені Договору іпотеки від 15.12.2005 року не були дотримані вимоги ст. 18 Закону України «Про іпотеку», оскільки вказане спростовується змістом Договору Іпотеки від 15.12.2005 року ( а.с.84-86). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов»язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов»язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов»язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов»язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов»язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 627 ЦК України - сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом; Згідно ст.18 Закону України «Про іпотеку», чинного на час укладння Договору іпотеки від 15.12.2005 року Іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Іпотечний договір повинен містити такі істотні умови:1) для іпотекодавця та іпотекодержателя - юридичних осіб відомості про:для резидентів - найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код в для нерезидентів - найменування, місцезнаходження та державу, де зареєстровано особу;для іпотекодавця та іпотекодержателя - фізичних осіб відомості про:для громадян України - прізвище, ім'я, по батькові, та індивідуальний ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів;для іноземців, осіб без громадянства - прізвище, ім'я, по батькові (за наявності), адресу постійного місця проживання за межами України;2) зміст та розмір основного зобов'язання, строк і порядок його виконання 4) посилання на заставної або її відсутність.Іпотечний договір може містити інші положення, зокрема, визначення вартості предмета іпотеки, посилання на документ, що підтверджує право власності іпотекодавця на предмет іпотеки, відомості про обмеження та обтяження прав іпотекодавця на предмет іпотеки, визначення способу звернення стягнення на предмет іпотеки. Іпотечний договір та договір, що обумовлює основне зобов'язання, можуть бути оформлені у вигляді одного документа. Цей документ за формою і змістом повинен відповідати вимогам, встановленим у цій статті, та вимогам, встановленим законом, для договору, який визначає основне зобов'язання. У разі якщо іпотекою забезпечується повернення позики, кредиту для придбання нерухомого майна, яке передається в іпотеку, договір купівлі-продажу цього нерухомого майна та іпотечний договір можуть укладатися одночасно. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Вимоги щодо п.2 ч.1 ст. 18 Закону України «Про іпотеку», які набрали чинності після їх оприлюднення, та не діяли на час укладення спірного Договору іпотеки від 15.12.2005 року встановлено, що Іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Іпотечний договір повинен містити такі істотні умови: 1) для іпотекодавця та іпотекодержателя - юридичних осіб відомості про:для резидентів - найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код в для нерезидентів - найменування, місцезнаходження та державу, де зареєстровано особу; для іпотекодавця та іпотекодержателя - фізичних осіб відомості про:для громадян України - прізвище, ім'я, по батькові, та індивідуальний ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів;для іноземців, осіб без громадянства - прізвище, ім'я, по батькові (за наявності), адресу постійного місця проживання за межами України; 2) зміст та розмір основного зобов'язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов'язання;4) посилання на видачу заставної або її відсутність.У разі відсутності в іпотечному договорі однієї з вказаних вище істотних умов він може бути визнаний недійсним на підставі рішення суду.Іпотечний договір може містити інші положення, зокрема, визначення вартості предмета іпотеки, посилання на документ, що підтверджує право власності іпотекодавця на предмет іпотеки, відомості про обмеження та обтяження прав іпотекодавця на предмет іпотеки, визначення способу звернення стягнення на предмет іпотеки. Як вбачається із Договору іпотеки від 15.12.2005 року (а.с.84-86) п.1.1 Договору передбачено зміст та розмір основного зобов'язання, строк і порядок його виконання, посилання на документ, що підтверджує право власності іпотекодавця на предмет іпотеки, відомості про обмеження та обтяження прав іпотекодавця на предмет іпотеки, визначення способу звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому суд не погоджується із твердженнями представника позивача за зустрічним позовом, що укладені Договору іпотеки від 15.12.2005 року не були дотримані вимоги ст. 18 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ст.33. Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.У разі порушення провадження у справі про відновлення платоспроможності іпотекодавця або визнання його банкрутом або при ліквідації юридичної особи - іпотекодавця іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання основного зобов'язання, якщо іпотекодержатель і правонаступник іпотекодавця не досягнуть згоди про інше. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Звернення стягнення на майно, що є предметом іпотеки і належить державному чи комунальному підприємству або підприємству, більш як 50 відсотків акцій (часток, паїв) якого перебуває у державній власності, здійснюється на підставі рішення суду. Якщо предметом іпотеки є два або більше об'єкти нерухомого майна, стягнення звертається в обсязі, необхідному для повного задоволення вимог іпотекодержателя. Якщо предметом іпотеки є об'єкти, які належать різним особам, та задоволення отримується за рахунок частини переданого в іпотеку майна, ті іпотекодавці, на майно яких було звернено стягнення, мають право на пропорційне відшкодування від іпотекодавців, на майно яких не зверталось стягнення, і набувають прав іпотекодержателя на частину майна, на яку не було звернено стягнення, для забезпечення такого відшкодування. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідач за основним позов та її представник не довели суду доказами, та не повідомила про підстави звільнення від доказування ( ст. 611 ЦПК України), що [PERSON] виконала зобов»язання за Кредитнм договором №218\\05-ф, згідно якого позичальнику відкрито було кредитну лінію в сумі 200 000 євро, зі сплатою 16,5 відсотків річних з графіком повернення кредиту з 15.12.2005 року до 12.12.2008 року, у тому числі за рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 29.03.2010 року (а.с.99-101), а тому суд вважає, що настали наслідки невиконання боржником основного зобов'язання та право іпотекодержателя ПАТ «КРЕДІ [PERSON]» задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, за рішенням суду. Представник відповідача за основним позовом просив суд застосувати до вимог позивача за основним позовом строк позовної давності, посилаючись на те, що позивач його пропустив, оскільки у нього було право на задоволення своїх вимог шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, у разі порушення зобов»язань за Кредитнм договором №218\\05-ф, що передбачено графіком погашення заборгованості. Суд не погоджується із такими твердженнями представника відповідача за основним позовом, і вважає що позивачем за основним позовом, не було порушено строку звернення до суду із основним позовом, виходячи із вимог п.5 ст. 261 ЦК України, та умов вищевказаних Кредитного договору та Договору іпотеки, де встановлено термін користування кредитом до 12.12.2008 року. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають відшкодуванню з відповідача за основним позовом, що підтверджено платіжним дорученням від 29.11.2011 року №176443( а.с.5). На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial