Jurisdiction: civil
Date: 2011-08-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Нікморсервіс-Ніколаєв» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. На обґрунтування своїх вимог зазначав, що з 22 червня 2006 року він працював у відповідача на посаді докера - механізатора 2-го класу. За час роботи він завжди дотримувався робітничої дисципліни, тому не погодився на пропозицію керівництва звільнитися за власним бажанням. Але йому було сказано, що його знайдуть за що звільнити. 16 грудня 2010 року він виконував роботу по розвантаженню стаціонарним краном вагонів на причалі №9. Після обіду приблизно о 13.20 електричний струм на причалі був відключений. Дотримуючись техніки охорони праці, він залишив кран і пішов в приймальню директора щоб підписати заяву про надання відпустки. Але його звинуватили в безпідставному залишенні робочого місця і знову запропонували звільнитися за домовленістю сторін. Отримавши його незгоду, керівництво видало наказ про звільнення від 16 грудня 2010 року №128, яким [PERSON] був звільнений за п.З ст.40 КЗпП України. Вважає звільнення незаконним і безпідставним, оскільки трудової дисципліни не порушував і згоди профспілковий комітет на його звільнення не давав. В звязку з чим просив суд ухвалити рішення, яким зобовязати ТОВ «Нікморсервіс-Ніколаєв» поновити його на посаді докера - механізатора 2-го класу, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу 5357,82 грн., а також 4 000,00 грн. моральної шкоди. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали обставини зазначені у позові. Збільшили позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу до 33 589,23 грн.. Пояснили, що ті порушення, за які позивач раніше притягувався до дисциплінарної відповідальності є наслідком недотримання самим роботодавцем умов праці та норм виробітки, які є завищеними. На підприємстві взагалі склалася репресивна політика, у відповідності до якої відбуваються масові звільнення. Зазначили, що звільнення відбулося без попереднього погодження з профспілковим комітетом. На виконання ухвали суду, щодо розгляду цього питання на засіданні, профспілковий комітет згоди не надав, тому є всі підстави для задоволення позову. Представник відповідача проти позову заперечував. Вказував на те, що [PERSON] неодноразово порушував трудову дисципліну, що підтверджується відповідними наказами. Його звільнення без погодження з профспілковим комітетом було вимушеною мірою, оскільки його безвідповідальне ставлення до техніки безпеки приносило не тільки матеріальні збитки підприємству, а і становило загрозу для інших працівників. Заслухавши пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного. Відповідно до п.З ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором aбo правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. [PERSON] працював в ТОВ «Нікморсервіс-Ніколаєв» на посаді докера-механизатора 2-го класу. Наказом 48/1 від 27 квітня 2009 року про порушення трудової дисципліни. [PERSON] за халатне відношення до роботи та спричинення матеріальної шкоди був позбавлений надбавки за неперервний стаж роботи та 100% премії за квітень 2009 року. Наказом № 21 від 05 березня 2010 року про порушення трудової дисципліни [PERSON] за неодноразові грубі порушення при експлуатації перевантажувальної техніки відсторонений від керування всіма механізмами, що перебувають на балансі «Нікморсервіс». Наказом №127 від 14 грудня 2010 року про дисциплінарне стягнення [PERSON] за порушення вимог «Інструкції з охорони праці кранівника портального крану» оголошена догана. Наказом № 128 від 16 грудня 2010 року він був звільнений з роботи з 16.12.2010 р. за систематичне невиконання без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку за п.З ст.40 КЗпП України. Статтею 151 КЗпП України передбачено, що працівник тоді вважається таким, що не мав дисциплінарного стягнення, якщо з дня накладення дисциплінарного стягнення протягом року працівника не буде піддано новому дисциплінарному стягненню. З матеріалів справи вбачається, що строки накладення дисциплінарного стягнення передбачені ст.148 КЗпП України були дотримані, аналогічне встановлено і в листі Територіальної державної інспекції праці у Миколаївській області від 14.01.2011 року № С-277-01. З усіма наказами [PERSON] був ознайомлений, від нього були відібрані пояснення, які підтверджують наявність обставин, що були підставою для видання вище зазначених наказів. Ці ж обставини підтверджуються і показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Накладення дисциплінарних стягнень [PERSON] не оскаржував в порядку передбаченому законодавством. До показань свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] суд відноситься критично, оскільки їх показання стосовно збирання керівництвом підприємства негативної інформації відносно [PERSON] не мають документального підтвердження і до того ж не спростовують наявності наказів про дисциплінарне стягнення. Відповідно до 4.9 ст.43 КЗпП України, якщо розірвання трудового договору з працівником проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до виборного органу первинної профспілкової організації, суд зупиняє провадження у справі, запитує згоду виборного органу первинної профспілкової організації і після її одержання або відмови виборного органу первинної профспілкової організації в дачі згоди на звільненні працівника розглядає спір по суті. Крім того у розясненях, викладених у абз.5 п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 p., №9, зазначено, що суд встановивши, що звільнення працівника проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до профспілкового органу, зупиняє провадження у справі, запитує згоду виборного органу первинної профспілкової організації і після її одержання або відмови виборного органу первинної профспілкової організації в дачі згоди на звільненні працівника розглядає спір по суті. Не буде суперечити закону, якщо до профспілкового органу в такому випадку звернеться власник чи уповноважений ним орган або суддя при підготовці справи до судового розгляду. На виконання ухвали Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 лютого 2011 року, головою профспілкового комітету працівників морського транспорту Миколаївського морського торгівельного порту [PERSON] на адресу суду направлено витяг з протоколу засідання профкому від 31.03.2011 року № 3/40, яким не надана згода на звільнення [PERSON] з посади докера-механізатораТОВ «Нікморсервіс-Ніколаєв» за ст. 40 КЗпП України. У відповідності до ст. 43 КЗпП України та ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). Тобто відмова в ненаданні згоди повинна ґрунтуватися на відповідних нормах чинного трудового законодавства та ділових (професійних) якостях працівника. Як вбачається з наданого суду витягу з протоколу, свою незгоду профспілковий комітет основує на упередженому відношенні керівництва до [PERSON] та на відповідних умовах праці на підприємстві, що на думку суду не є належним обґрунтуванням. Оскільки згідно Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» профспілки, їх об'єднання здійснюють контроль за виконанням колективних договорів, угод. У разі порушення роботодавцями, їх об'єднаннями, органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування умов колективного договору, угоди профспілки, їх об'єднання мають право направляти їм подання про усунення цих порушень, яке розглядається в тижневий термін. У разі відмови усунути порушення або недосягнення згоди у зазначений термін профспілки мають право оскаржити неправомірні дії або бездіяльність посадових осіб до місцевого суду. Також профспілки мають право на проведення незалежної експертизи умов праці, а також об'єктів виробничого призначення, що проектуються, будуються чи експлуатуються, на відповідність їх нормативно-правовим актам з питань охорони праці, брати участь у розслідуванні причин нещасних випадків і профзахворювань на виробництві та давати свої висновки про них. Тобто у разі існування на підприємстві обставин, на які посилається профспілковий комітет, необхідні були б бути документальні підтвердження зазначених і встановлених профспілкою порушень. На підставі викладеного суд вважає не обґрунтованою відмову профспілкового комітету і не вбачає підстав для задоволення позовних вимог, щодо поновлення [PERSON] на посаді докера-механізатора, та як наслідок не підлягають задоволенню і позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Outcome: dismissed