Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-19 00:00:00

У листопаді 2011 року [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, який мотивувала тим, що 21 січня 1990 року помер її батько [PERSON], який на день своєї смерті мешкав в с. Синівка Липоводолинського району Сумської області по вул. Підгорянська, буд.1. Після смерті її батька відкрилася спадщина у вигляді вказаного вище домоволодіння з господарськими спорудами. [PERSON] за свого життя склав заповіт, яким усе належне йому майно розпорядився передати після його смерті його дітям, тобто фізичним особам-відповідачам та позивачці по справі. У оформленні прав на спадщину в нотаріальній конторі позивачці відмовили через те, що за свого життя її батько не оформив та не зареєстрував в органах БТІ своє право власності на зазначений вище обєкт нерухомості. Уважаючи себе спадкоємцем за заповітом після смерті свого батька, так як інші спадкоємці за заповітом відмовились від прийняття спадщини, просила суд визнати за нею право власності на спірну будівлю із господарськими спорудами як набуте позивачкою в порядку спадкування за заповітом. Позивачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутність на підставі наявних в матеріалах справи та додатково поданих доказів, просила позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач, представник Синівської сільської ради, в судове засідання не з'явився, але в своїй письмовій заяві сільський голова повідомив, що сільська рада позов визнає в повному обсязі, просить суд розглянути справу без присутності їх представника. Співвідповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявилися, подали заяви про розгляд справи у їх відсутність та про визнання позову в повному обсязі. Представник Липоводолинської державної нотаріальної контори, як третьої особи, подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник КП «Сумське міське БТІ», як третьої особи, в суд не зявився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, заяву про розгляду справи у його відсутність не подав, про причини неявки суд не повідомив. Ураховуючи те, що у справі достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає, за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі поданих сторонами доказів. Вивчивши обставини справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, з таких підстав. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивачка є рідною дочкою померлого 21 січня 1990 року [PERSON] та одночасно його спадкоємцем за заповітом після його смерті. Заповіт від імені [PERSON] посвідчено секретарем виконавчого комітету Синівської сільської ради Липоводолинського району Сумської області 15 березня 1988 року, реєстровий № 22 (а.с.6,7,8). [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] як спадкоємці за заповітом після смерті [PERSON] у адресованих Липоводолинській держнотконторі заявах, посвідченими секретарем виконавчого комітету Синівської сільської ради, відмовилися від прийняття спадщини, на день смерті їх батька спільно з ним не мешкали (а.с.11-15). Позивачка, як спадкоємець за заповітом на день смерті її батька, тобто на час відкриття спадщини, мешкала окремо від останнього, проте в одному з ним населеному пункті с.Синівка Липоводолинського району Сумської області (а.с.4). Довідкою Липоводолинської державної нотаріальної контори Сумської області від 10 лютого 2012 року № 39/01-16 підтверджено чинність заповіту від імені [PERSON] від 15 березня 1988 року (а.с.42). Згідно з довідкою виконавчого комітету Синівської сільської ради Липоводолинського району Сумської області від 22 листопада 2011 року домоволодіння № 1, розташоване за адресою в с. Синівка Липоводолинського району Сумської області, по вул. Підгорянській, рахувалось на підставі погосподарської книги за померлим [PERSON] (а.с.9). Також довідкою виконавчого комітету Синівської сільської ради Липоводолинського району Сумської області № 976 від 24 листопада 2011 року підтверджено, що рішенням загальних зборів бувшого колгоспу ім.Леніна у минулому столітті [PERSON] була виділена земельна ділянка, на якій в наступному було збудовано спірний будинок з господарськими спорудами (а.с.16). У відповідності до технічного паспорту на спірне майно, домогосподарство № 1 з господарською спорудою, розміщене за адресою в с. Синівка Липоводолинського району Сумської області, по вул. Підгорянській, складається з житлового будинку і веранди, а також сараю. При цьому, самовільно зведені будівлі у цьому домогосподарстві відсутні (а.с. 103-106). До цього, спірне домогосподарство з господарською будівлею збудовано з дотриманням нормативно-правовим актам з питань пожежної безпеки, відповідає санітарним нормам і правилам, не чинить перешкод іншим особам (сусідам) (а.с.55,68,82). При вирішенні цього спору, суд виходить з таких положень закону чинного на час виникнення спірних правовідносин зі спадкування. Згідно з ч.1 ст.524 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця (ст.525 ЦК УРСР). У відповідності до ч.1 ст.534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Осіб, які мають право на обовязкову частку в спадщині (ст.535 ЦК УРСР), судом не встановлено, проте матеріалами справи підтверджено, що позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом; осіб, які є спадкоємцями за законом, під час розгляду даної справи не виявлено. Частиною 3 ст.563 ЦК УРСР визначено, що особисте майно членів колгоспного двору після їх смерті переходить до спадкоємців на загальних підставах. Так, згідно ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до ч.1,2 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ст.1221 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Частиною 1 ст.1251 ЦК України передбачено, що якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою, службовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Частиною 3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Статтями 1217, 1218 ЦК України визначено, що спадкуванням здійснюється за заповітом; до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином, визнання відповідачами предявленого позову не суперечить закону, не порушує права свободи чи інтереси інших осіб, а вимоги позивачки суд вважає обґрунтованими. Також судом достовірно встановлено, що через відсутність правовстановлюючого документу на спадкове домоволодіння [PERSON] не може отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вказане домоволодіння та зареєструвати право власності на вказану нерухомість в органах БТІ, хоча в силу заповіту є спадкоємницею померлого батька, а тому її право на спадщину підлягає захисту саме у спосіб шляхом визнання за нею права власності на вищевказане спірне домоволодіння з господарською будівлею, як набуте в порядку спадкування після смерті 21 січня 1990 року її батька [PERSON]. Також позивачка просить не проводити розподіл судових витрат згідно з вимогами ст.88 ЦПК України, тобто не відшкодовувати понесені нею судові витрати з відповідачів, тому суд вважає за можливе не розглядати це питання при розподілі судових витрат по даній справі.

Outcome: approved