Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-06 00:00:00

[PERSON], звертаючись з позовом до суду, просить розірвати договір довічного утримання, укладений 05 грудня 2006 року між [PERSON], як відчужувачем, та [PERSON], як набувачем, з передачею у власність [PERSON] належних позивачу 2/3 частини квартири [ADDRESS]; повернути позивачу належні їй 2/3 частини квартири у власність та зняти заборону на її відчуження. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, пояснила, що 05 грудня 2006 року між нею та [PERSON], її сином, було укладено договір довічного утримання, відповідно до якого позивач передала у власність відповідачу 2/3 частини квартири [ADDRESS]. Відповідно до умов договору, відповідач зобовязувався забезпечувати позивача, як літню людину, утриманням та доглядом. Всупереч умовам укладеного договору, відповідач не виконав взяті на себе зобовязання надавати позивачу матеріальну допомогу, взагалі її не відвідує, по господарству не допомагає. Позивач є особою похилого віку, отримує мінімальну пенсію, хворіє, її доходів не вистачає для придбання достатнього харчування та проведення необхідного лікування, крім того позивач на даний час проживає в селі, несе великі затрати на газове опалення і на утримання садиби, що потребує значних затрат. Позивач зазначила, що укладаючи договір довічного утримання сподівалась на допомогу відповідача, однак відповідач самоусунувся від виконання своїх обовязків, тому позивач вимушена звернутись з даними позовом про розірвання договору довічного утримання. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав, викладених у позовній заяві та пояснень, наданих позивачем в судовому засіданні. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав, пояснив, що дійсно між ним та його матірю, позивачем по справі, було укладеного договір довічного утримання, відразу після укладення договору відповідач надав матері матеріальну допомогу, приїздив до неї у село, однак в подальшому відповідач втратив роботу, мав інші сімейні проблеми, які не давали змогу матеріально допомагати матері, тому звернення позивача до суду вважає обґрунтованим, визнає факт невиконання ним умов договору довічного утримання та підтримує позов про розірвання договору. Відповідно до положень частини четвертої статті 174 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Відповідно до частини першої ст.755 Цивільного кодексу України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обовязків, незалежно від його вини. Відповідно до ст.744 Цивільного кодексу України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужував) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобовязується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Судом встановлено що, 05 грудня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір довічного утримання, відповідно до умов якого [PERSON] передала у власність [PERSON] 2/3 частини квартири [ADDRESS]. (а.с.9) На момент укладання цього договору, 2/3 частини квартири [ADDRESS] належали [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації житла Харківської районної у місті Києві державної адміністрації в м. Києві 08 жовтня 1997 року. Договір довічного утримання (догляду), за яким передається набувачеві у власність нерухоме майно, підлягає державній реєстрації. (ч.2 ст.745 Цивільного кодексу України) Як зясовано в судовому засіданні, та не заперечується відповідачем, на час розгляду судової справи набувач за договором довічного утримання [PERSON] зареєстрував право власності на 2/3 частини квартири [ADDRESS], що підтверджується реєстраційним посвідчення №027854 від 02 лютого 2007 року, яке видане Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна.(а.с.12) Відповідно до умов пункту 6 Договору довічного утримання, набувач ([PERSON]М.) зобовязувався: залишити в безкоштовне довічне користування Відчужувачу ([PERSON]І.) зазначену квартиру; повністю утримувати Відчужувача , забезпечити йому необхідне харчування, одяг, забезпечити необхідний догляд і медичну допомогу; вартість необхідної допомоги визначається сторонами у сумі 100,00 грн. щомісячно. Відповідно до частини першої ст.755 Цивільного кодексу України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обовязків, незалежно від його вини. Як вбачається з матеріалів справи, підтверджується поясненнями позивача, відповідач порушивши умови Договору довічного утримання від 05 грудня 2006 року, належним чином не утримує позивача, самоусунувся від надання позивачу матеріальної допомоги на її утримання, всі витрати на лікування та утримання житла, що було предметом договору, позивач несе самостійно, ці обставини визнані відповідачем, тому відповідно до положень ч.1 ст.61 Цивільного процесуального кодексу України, не підлягають доказуванню. Оцінивши наведені сторонами доказами, суд приходить до висновку, що відповідачем було порушено умови спірного договору довічного утримання, що стало підставою звернення позивача з даним позовом до суду з вимогою про розірвання договору довічного утримання. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для розірвання договору довічного утримання від 05 грудня 2006 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений державним нотаріусом Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрований в реєстрі за номером №4-2071, у звязку із неналежним виконанням відповідачем умов зазначеного договору. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:\~\~\~ визнання права;\~\~ визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування\~ збитків\~ та\~ інші\~\~ способи\~\~ відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади,\~ органу\~ влади\~ Автономної\~ Республіки\~ Крим\~ або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Приймаючи до уваги,\~ що законом не передбачений такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів як зняття заборони на відчуження обєкта нерухомого майна, яка накладена державним нотаріусом Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори, про що внесено відомості до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна реєстраційний номер №4164682, при цьому слід виходити з положень непорушності права володіння, користування та розпорядження обєктом права власності та можливість припинення права власності лише у випадках передбачених чинним законодавством, а відновлення порушених прав власника може здійснюватись у порядку, визначеному чинним законодавством, тому суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині зняття заборони на відчуження квартири є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує до сплати відповідачем на користь позивача судових витрат по сплаті судового збору в сумі 80,40 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120,00 грн., які сплачено позивачем при зверненні до суду з даним позовом. На підставі вище викладеного,

Outcome: partial