Jurisdiction: civil
Date: 2011-08-03 00:00:00

Прокурор в інтересах Обухівської районної державної адміністрації Київської області звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що в ході перевірки законності відведення у власність громадян земельних ділянок на території Обухівського району встановлено, що розпорядженнями позивача №96 від 01.02.2008 року та №506 від 07.04.2008 року було надано дозвіл на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення індивідуального садівництва та затверджено його 56-ти громадянам, в т.ч. і відповідачам [PERSON] та [PERSON] в адміністративних межах Української міської ради Обухівського району Київської області. На підставі вказаних розпоряджень відповідачі 21.05.2008 року отримали державні акти на право приватної власності на земельні ділянки та відчужили їх [PERSON] на підставі договорів купівлі-продажу від 13.08.2008 року. Земельні ділянки, які були отримані відповідачами, відносяться до земель водного фонду. Крім того, спірні земельні ділянки відносяться до земель лісового фонду, лісового заказника місцевого значення Стугна, погодження на їх вилучення уповноваженими органами не приймалось, тим самим відповідачі не мали права на отримання даних земельних ділянок у власність, їх відчуження, а тому прокурор просить в судовому порядку визнати недійсними державні акти відповідачів, договори купівлі-продажу земельних ділянок, витребувати земельні ділянки на користь держави та визнати за позивачем право власності на них. В судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві. Представник Обухівської районної державної адміністрації Київської області [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та пояснила, що позивачем приймалися розпорядження щодо передачі відповідачам земельних ділянок, про віднесення земель наданих відповідачам до земель лісового та водного фонду їм стало відомо при розгляді справи в суді, а тому просить позовні вимоги прокурора задовольнити в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання повторно не зявились, про час розгляду справи були повідомлені належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомили, заяв, клопотань не подали. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав через їх безпідставність та необґрунтованість, подав суду письмові заперечення, пояснив, що спірні земельні ділянки [PERSON] правомірно придбала у інших відповідачів за відплатними договорами, при переоформленні права власності виготовлялась технічна документація, виносились в натурі межі земельної ділянки, будь-яких претензій щодо неправомірного користування нею земельними ділянками не було. Вказані земельні ділянки не відносяться ні до водного, ні до лісового фонду, а тому просить в позові відмовити повністю. Суд, вислухавши прокурора, представників позивача та відповідача [PERSON], дослідивши та оцінивши письмові докази по справі, встановив наступне. 01 лютого 2008 року розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації Київської області №96 надано дозвіл на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 56 громадянам, в т.ч. [PERSON], [PERSON], площею 0,12 га кожному для ведення індивідуального садівництва за рахунок земель запасу в адміністративних межах Української міської ради Обухівського району Київської області, що підтверджується копією розпоряджень та додатком до нього. 07 квітня 2008 року розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації Київської області №506 затверджено проект із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 56 громадянам, в т.ч. відповідачам [PERSON], [PERSON] по 0,12 га кожному для ведення індивідуального садівництва за рахунок земель запасу в адміністративних межах Української міської ради Обухівського району Київської області, що підтверджується копією розпорядження та додатком до нього. 21 травня 2008 року [PERSON] та [PERSON] на підставі вказаного розпорядження отримали кожний державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1200 га, що розташована на території Української міської ради Обухівського району Київської області для ведення індивідуального садівництва, що підтверджується копією акту серії ЯЖ №217224 та ЯЖ №217223 відповідно. 13 серпня 2008 року відповідачі відповідно до договорів купівлі-продажу відчужили [PERSON] спірні земельні ділянки загальною площею 0,24 га. 08.09.2009 року [PERSON] на підставі вказаних договорів отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №691940 площею 0,24 га, що розташована на території Української міської ради Обухівського району Київської області з цільовим призначенням - ведення індивідуального садівництва. 31 травня 2011 року ухвалою Київського окружного адміністративного суду позовну заяву заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Головного управління Держкомзему в Київській області, Дніпровського басейнового управління водних ресурсів до Обухівської районної державної адміністрації Київської області про скасування розпоряджень №96 від 01 лютого 2008 року та №506 від 07 квітня 2008 року було залишено без розгляду. Суд встановивши обставини справи, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.125 ЗК України, право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документу, що посвідчує право власності на земельну ділянку, а згідно ст.126 ЗК України встановлено, що право власності на земельну ділянку посвідчується державними актами. Статтею 116 ЗК України, громадяни набувають право власності земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених Земельним кодексом України; набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність; безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним Кодексом України, а згідно статті 118 даного кодексу встановлено, що громадянин, зацікавлений у одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної державної адміністрації або ради за місцем знаходження земельної ділянки; у заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання; відповідна адміністрація або рада розглядає заяву і в разі згоди на передачу земельної ділянки надає дозвіл на розробку проекту її відведення Відповідно до ст.14 Конституції України право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону, а згідно ст.19 Конституції України - органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, таким чином основним документом, який підтверджується право власності особи на земельну ділянку є відповідний державний акт на право приватної власності на земельну ділянку. В ході розгляду справи встановлено та не спростовується позивачем, що відповідачі звернулися із заявами про надання їм земельних ділянок для ведення садівництва до позивача і він своїм розпорядженням №96 від 01 лютого 2008 року, відповідно до статті 118 ЗК України надав дозвіл на розробку проекту відведення земельних ділянок. Як вбачається з висновку державної експертизи землевпорядної документації Головного управління земельних ресурсів у Київській області від 20.03.2008 року №16-196е, за результатами проведення державної експертизи розробленого ТОВ НВК Горизонтпроекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 56-м громадянам для ведення індивідуального садівництва в адміністративних межах Української міської ради встановлено, що даний проект землеустрою відповідає вимогам чинного законодавства України, встановленим нормам і правилам, оцінюється позитивно. Розпорядженням №506 від 07 квітня 2008 року позивач, Обухівська районна державна адміністрація, затвердила даний проект, передала у власність відповідачів земельні ділянки та надала дозвіл на виготовлення відповідачам державних актів на право власності на землю, тобто тим самим позивач передав у власність відповідачів земельні ділянки згідно ЗК України. Наведені вище обставини вказують на правомірне отримання відповідачами оспорюваних державних актів та відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання їх недійсними. При цьому суд враховує, що станом на час розгляду справи розпорядження позивача №96 від 01.02.2008 року та №506 від 07.04.2008 року чинні, що визнається сторонами та доказуванню не підлягає. Відповідно до норм ст.59, 69 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. В обґрунтування позову та доводів про знаходження спірних земельних ділянок у межах прибережної захисної смуги та віднесення їх до земель водного фонду та до заказника Стугнапрокурор та представник позивача посилались на лист Київводгоспу №345 від 18.03.2011 року, ДП Київського лісового господарства№02-280 від 16.03.2011 року із схемами-викопіюваннями земельних ділянок. Однак з такими доводами суд погодитись не може, оскільки вони спростовуються наданою представником відповідача довідкою Відділу держкомзему у м.Українка №15-01/1590 від 20.06.2011 року, що згідно статистичної звітності форми 6-зем земельна ділянка, яка належить [PERSON] знаходиться на території Української міської ради рахується як землі для ведення індивідуального садівництва та листом №23-03/573 від 20.06.2011 року, що проект землеустрою щодо встановлення прибережно-захисної смуги річки Стугна до Відділу держкомзему у м.Українка не надходив та на зберіганні не значиться. З викопіювань з програмного забезпечення ведення державного реєстру земель, опису точок контура земельної ділянки [PERSON] вбачається, що вказана земельна ділянка не накладається і не знаходиться в межах ДП Київське лісове господарство, заказник Стугна. Вказані обставини та знаходження земельної ділянки відповідачки на відстані 29 м. від урізу води також підтверджується актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 03.08.2011 року спеціалістів відділу держкомзему у м.Українка Обухівського району Київської області з доданим планом-схемою земельної ділянки. Згідно ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків, а згідно ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою ст. 203 ЦК України, а саме зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Як вбачається з копій оспорюваних договорів купівлі-продажу, вказані вище вимоги дотриманні 13.08.2008 року при укладенні правочинів між відповідачами. Крім того, при укладанні договорів відповідачі мали необхідній обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їх внутрішній волі; правочини були спрямовані на реальне настання правових наслідків перехід права власності на нерухоме майно від відповідачів [PERSON]П та [PERSON] до відповідачки [PERSON], тим самим договори були укладені відповідно до ЦК України, що вказує на їх правомірність та безпідставність вимог позивача. Враховуючи вищезазначене, оцінюючи пояснення сторін, матеріали справи суд вважає за необхідне відмовити також в задоволенні позовних вимог щодо визнання договорів купівлі-продажу недійсними та в задоволенні іншої частини позовних вимог прокурора, так як дані вимоги є похідними від вимог в задоволенні яких судом відмовлено.

Outcome: dismissed