Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача виконавчого комітету Крюківщинської сільської ради, про визнання права користування житлом та постановлення на реєстраційний облік, посилаючись на те, що 14.09.1989 р. його батька, [PERSON], було прийнято на роботу до Радгоспу «Крюківщина» по переводу з Радгоспу «Тарасівський». У зв'язку з тим, що на момент прийняття його батька в Радгоспі «Крюківщина», сім'я його потребувала поліпшення житлових умов, батько в порядку ч. З ст. 34 ЖК України став на облік для одержання житла. 12.10.1995 року на підставі спільного засідання адміністрації та профспілкового комітету радгоспу «Крюківщина» Виконавчим комітетом Крюківщинської [PERSON] народних депутатів Києво-Святошинського району Київської області його батьку було видано ордер на житлове приміщення, на підставі якого його сім'я, а саме, батько, він та мати вселилися в зазначену в ордері спірну квартиру , на момент вселення в спірну квартиру він був неповнолітнім, оформлення згоди батька не відбувалось. Житлове приміщення, передане у користування було певний час непридатне до користування. Спільними зусиллями його сім'ї та за особистий кошт вони декілька разів капітально ремонтували та вдосконалювали квартиру, створюючи належні умови для проживання. В 1999 році шлюб між його батьками було розірвано. Мати виїхала з спірної квартири , а він разом зі своїм батьком продовжували проживати в квартирі однією сім'єю. Крім того, він перебуває на військовому обліку в Києво-Святошинському райвійськкоматі, де в особовій справі містяться відомості про моє місце проживання саме за адресою: [ADDRESS]., сплачує комунальні послуги своєчасно та в повному обсязі, послуги з постачання електроенергії та газопостачання. Його право користування квартирою не визнається Виконавчим комітетом Крюківщинської сільської ради, внаслідок чого він позбавлений можливості укласти новий договір найму житлового приміщення. Тому просив визнати за ним право на користування жилим приміщенням, а саме квартирою № 4 по вул. Мічуріна, буд. 10-А в селі Крюківщина Києво-Святошинського району Київської області, а також зобов'язати Сектор громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України в Київській області зареєструвати його за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав. Відповідач в судове засідання не з»явився, згідно заяви представника просив слухати справу у його відсутність, позовні вимоги визнає. Третя особа сектор у сектор громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Києво-святошинського РВ ГУ МВС України у Київській області в судове засідання не з»явилась, про день слухання справи повідомлена, згідно заяви просить слухати справу у їхню відсутність, вирішити справу згідно діючого законодавства. Суд вислухавши осіб, які приймають участь в справі, вивчивши матеріали справи, позов задовольняє з наступних підстав: Судом встановлено, що 14.09.1989 р. батька позивача, [PERSON], було прийнято на роботу до Радгоспу «Крюківщина». У зв'язку з тим, що на момент прийняття батька позивача в Радгосп «Крюківщина», їхня сім'я потребувала поліпшення житлових умов, батько в порядку ч. З ст. 34 ЖК України став на облік для одержання жилих приміщень у будинках державного і громадського фонду. Відповідно до ст. 53 ЖК України, жилі приміщення в будинках громадського житлового фонду надаються громадянам за спільним рішенням органу відповідної організації та її профспілкового комітету з наступним повідомленням виконавчому комітетові відповідно районної, міської, районної в місті, селищної, сільської [PERSON] народних депутатів про надання жилих приміщень для заселення. 12.10.1995 року на підставі спільного засідання адміністрації та профспілкового комітету радгоспу «Крюківщина» Виконавчим комітетом Крюківщинської [PERSON] народних депутатів Києво-Святошинського району Київської області батьку позивача було видано ордер на житлове приміщення № 000346, на право зайняття спірної квартири. Відповідно до ст. 65 ЖК України, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. 15.10.1995 р., на підставі вищезазначеного ордеру сім»я позивача вселилися в спірну квартиру , а , скільки на момент вселення позивач був неповнолітнім, в порядку ч. 1 ст. 65 ЖК України, оформлення згоди батька не відбувалось. Станом на дату подачі позовної заяви ордер є дійсним, ніким не скасований. Відповідно до ч. 2 ст. 65 ЖК України, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Те, що позивач набув прав користування спірною квартирою, свідчать його постійне проживання у спірній квартирі, що підтверджується актом депутата Крюківщинської [PERSON] від 17.06.2011 року та довідкою Крюківщинскьої [PERSON] №855 від 2206.2011 року, також позивач сплачує комунальні послуги, послуги з постачання електроенергії та газопостачання.. Але особистий рахунок № 4094 досі лишається оформленим на померлого батька позивача, [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 6 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Таким чином, внаслідок невизнання права позивача відповідачем користування житловим приміщенням він позбавлений можливості стати на реєстраційний облік та зареєструватися за місцем свого постійного проживання як того вимагають положення ч.І ст. 6 вищезазначеного Закону. , що є порушенням його прав та законних інтересів. Невизнання права користування квартирою порушує житлові права та положення ч. 1 ст. 310 ЦК України. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивача, оскільки вони відповідають вимогам ст.57-59 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved