Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-16 00:00:00

28.08.2006 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа по справі Товарна біржа «Нерухомість-Південь» про визнання договору купівлі-продажу [ADDRESS] дійсним та визнання права власності у звязку з втратою правовстановлюючого документа на квартиру, мотивуючи тим, що 26 листопада 1998 р. між ним та відповідачем [PERSON] було укладено і зареєстровано на біржі договір купівлі-продажу квартири без подальшого нотаріального посвідчення. Оскільки на час подання позову до суду виникла необхідність розпорядитися квартирою позивач і просив задовольнити його вимоги. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 28.09.2006 року позов [PERSON] було задоволено в повному обсязі. Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 09.06.2009 року рішення суду було скасовано та призначено справу до розгляду в загальному порядку. В подальшому до участі у справі у якості третіх осіб були долучені [PERSON] та [PERSON]. Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 08 листопада 2010 року в одне провадження з первісним позовом було обєднано зустрічний позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про застосування наслідків нікчемного правочину, визнання недійсними договорів купівлі-продажу спірної квартири, визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на спірну квартиру. Вказаний позов [PERSON] мотивував тим, що спірна квартира була придбана за його грошові кошти, а оскільки договір купівлі-продажу квартири було укладено на біржі, то він є нікчемним і сторони повинні бути повернуті в первісний стан, а за таких обставин договір купівлі-продажу спірної квартири, укладений між [PERSON] та [PERSON] належить визнати недійсним. Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 лютого 2011 року в одне провадження з первісним позовом було обєднано зустрічний позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на квартиру. Вказаний позов [PERSON] мотивував тим, що оскільки позивач за зустрічним позовом [PERSON] оспорює його право власності на спірну квартиру, заявляє вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу, який було укладено між [PERSON] та [PERSON] 23 січня 2007 року та визнання за [PERSON] права власності на вказану квартиру, то він і просить суд визнати за ним право власності на спірну квартиру. Допитаний в судовому засіданні позивач [PERSON] свої вимоги підтримав та просив їх задовольнити, а саме визнати договір купівлі - продажу квартири від 26 листопада 1998 року дійсним та визнати за ним право власності на квартиру. Що стосується обґрунтування вимог про визнання права власності на квартиру з підстав втрати правовстановлюючого документа, пояснив, що ніяких документів не втрачав. Зустрічний позов третьої особи [PERSON] не визнав та просив залишити його без задоволення. Позовні вимоги за зустрічним позовом [PERSON] визнав та не заперечував проти їх задоволення, а саме визнання за останнім права власності на спірну квартиру. Відповідач [PERSON] до суду не явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. У ході розгляду справи, в лютому 2010 року до суду була надана заява [PERSON] про слухання справи за його відсутності з поясненнями, що він визнає позовні вимоги за зустрічним позовом третьої особи [PERSON] та просить їх задовольнити. Що стосується позову [PERSON], то просить залишити його без задоволення. Третя особа представник Товарної біржі «Нерухомість-Південь» до суду також не явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Третя особа [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнав та просив відмовити в їх задоволенні. Заявлені вимоги за своїм зустрічним позовом уточнив та остаточно просив суд визнати договір купівлі-продажу квартири, укладеному між [PERSON] та [PERSON] 26 листопада 1998 року нікчемним, застосувати наслідки нікчемного правочину, визнати недійсним договір купівлі-продажу спірної квартири, укладеному між позивачем [PERSON] та [PERSON] 23 січня 2007 року, визнати дійсним договір купівлі-продажу спірної квартири між ним і [PERSON] та визнати за ним право власності на квартиру. Зустрічний позов [PERSON] просив залишити без задоволення. Третя особа [PERSON] проти задоволення позовних вимог позивача [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири від 26 листопада 1998 року не заперечував, що стосується вимог про визнання права власності на спірну квартиру, то в цій частині вимог просив відмовити. Зустрічний позов [PERSON] не визнав і просив відмовити в повному обсязі. Свій зустрічний позов підтримав та просив задовольнити. Заслухав сторони, свідків, дослідивши матеріали справи, судом встановлено: 26 листопада 1998 року на Товарній біржі «Нерухомість-Південь» за реєстровим № 2700 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Вказаний договір 11.12.1998 року було зареєстровано в КП ММБТІ за № 17868. Як встановлено в суді, вказана квартира була придбана не з метою мешкання в ній, а з метою зайняття підприємницькою діяльністю сином позивача третьою особою по справі [PERSON], який познайомившись з відповідачем [PERSON] вирішив придбати належну йому на праві власності квартиру [ADDRESS], передав гроші в рахунок придбання квартири, але сам договір купівлі-продажу на прохання [PERSON] був підписаний його батьком позивачем [PERSON] Як пояснив у суді [PERSON] на той час вказані обставини його задовольняли і він ніяких претензій до батька [PERSON] не заявляв. Про те, що [PERSON] не заперечував проти підписання позивачем [PERSON] договору купівлі-продажу спірної квартири за покупця свідчить запис в Договорі про внесення змін та доповнень до договору купівлі-продажу нерухомого майна від 26.11.1998 р., п. п. 2.2-2.3, який до суду надав сам [PERSON], і який підписаний ним та відповідачем [PERSON] Як вбачається, предметом вищевказаного договору між [PERSON] та [PERSON] було доповнення та зміни пункту 5 укладеного на біржі Договору купівлі-продажу нерухомого майна № 2700 від 26.11.1998 року п.1.1, а саме: « Квартира продана за 3000 (три тысячи) гривен, которые получены «Продавцом» до подписания настоящего договора и принадлежит новому собственнику [PERSON]». Строк дії договору про внесення змін був передбачений [PERSON] та [PERSON] до 31.12.1998 р. п. п. 6.1, тобто до вказаного строку необхідно було належним чином внести відповідні зміни до договору купівлі-продажу квартири від 26.11.1998 року і саме стосовно запису про покупця, але цього зроблено не було (а. с. 83). Стосовно самого цього договору в цілому, суд не визнає його угодою в розумінні статті 41 ЦК України. В листопаді 2003 року [PERSON] був засуджений судом до позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому майна і знаходився під вартою. В серпні 2006 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання вищевказаного договору купівлі-продажу квартири дійсним, отримав рішення суду і 23.01.2007 року уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу квартири, який був посвідчено приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] за № 667 та зареєстровано в реєстрі за №44. Як пояснив в судовому засіданні позивач [PERSON] квартиру він вирішив продати з метою надати матеріальну допомогу родині свого сина [PERSON] та йому самому, оскільки останній знаходився в місцях позбавлення волі. Як пояснив допитаний у суді свідок [PERSON] йому відомо, що позивач вирішив продати квартиру тільки після того, як отримав згоду свого сина [PERSON] Свідок також вказав, що на той час сам орендував спірну квартиру до 2006 року за договором з [PERSON], тому [PERSON] навіть просив свідка не перешкоджати продажу квартири, оскільки потрібні були грошові кошти. В вересні 2007 року [PERSON] звільнився і повернувся до м. Миколаєва. 29.04.2009 року [PERSON] звернувся до Заводського районного суду м. Миколаєва з заявою про перегляд рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 28.09.2006 року, а в подальшому подав зустрічну позовну заяву з метою визнання за ним права власності на спірну квартиру. Що стосується вимог позивача [PERSON]: Судом встановлено, що усі суттєві умови за договором купівлі-продажу спірної квартири № 2700 від 26.11.1998 року сторонами були повністю виконані, відповідач [PERSON] повністю отримав грошові кошти (п. 5 Договору а. с. 7), спірна квартира була передана покупцю [PERSON], який в подальшому зареєстрував договір та переоформив особові рахунки на квартиру, користувався нею, але від подальшого нотаріального посвідчення договору [PERSON] відмовився ( письмова заява [PERSON] від 14 квітня 2010 року а. с. 66), тому договір на підставі ст. 220 ч. 2 ЦК України 2004 р. може бути визнаний дійсним, а заявлені позивачем вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Інші заявлені позивачем вимоги - стосовно визнання за ним права власності на квартиру, з підстав втрати правовстановлюючого документа на неї, задоволенню не підлягають, оскільки не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи. Стосовно заявлених позовних вимог третьої особи [PERSON]: Що стосується доводів третьої особи [PERSON] про нікчемність біржового договору купівлі-продажу квартири як такого, що не посвідчений нотаріально з посиланням на статті 220 та 657 ЦК України, то відповідно до пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України вимоги статей 220 та 657 ЦК України не розповсюджуються на угоди, укладені до 01.01.2004 р. Крім того, на момент укладення вказаного договору купівлі-продажу квартири сторонами було дотримано всіх вимог, які були встановлені законодавством, що діяло на той час та в подальшому договір було зареєстровано в відповідному реєстрі. Так, відповідно до частини 2 статті 15 Закону України «Про товарну біржу» -угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Згідно пункту 9 додатку № 1 до Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 121 від 09.06.1998 р.(зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26.06.1998 р. за № 399/2839) правовстановлювальним документом, на підставі якого провадилася державна реєстрація права власності на обєкти нерухомого майна на той час міг бути, зокрема, договір купівлі-продажу, міни, зареєстровані на біржі, тому на підставі договору купівлі-продажу квартири, який уклали [PERSON] і [PERSON] 26.11.1998 р. на біржі, 11.12.1998 року за покупцем [PERSON] було належним чином зареєстровано право власності на квартиру. Згідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року п. 4 Судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Крім того, відповідно до п. 13 Постанови « … Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК повязується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обовязків для сторін… У звязку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, в том числі заявлені в зустрічному позові у справах про визнання договорів недійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню.». А з урахуванням викладеного, суд вважає, що підстави для задоволення позовних вимог третьої особи [PERSON] про застосування наслідків нікчемного правочину - договору купівлі-продажу квартири № 2700 від 26.11.1998 року, визнання дійсним договору купівлі продажу квартири між [PERSON] та [PERSON] і визнання за [PERSON] права власності на спірну квартиру - відсутні. Крім того, відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України загальний строк позовної давності складає 3 роки. Відповідно до пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України до позовів про визнання заперечуваного правочину недійсним і про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, право на предявлення якого виникло до 01 січня 2004 року, застосовується позовна давність, встановлена для відповідних позовів законодавством, що діяло раніше, тобто статтею 71 Цивільного кодексу в ред. 1964 року, згідно якої загальний строк позовної давності також складає 3 роки. Оскільки оскаржувані угоди було укладено 26.11.1998 року і 23.01.2007 року, строки позовної давності для визнання вказаних угод недійсними, застосування наслідків їх недійсності, а також визнання за [PERSON] права власності на квартиру - спливли. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Про сплив позовної давності і застосуванні її наслідків в судовому засіданні настоювали третя особа [PERSON] та його представник. Що стосується позовних вимог заявлених третьою особою [PERSON] про визнання права власності на спірну квартиру: Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. А з урахуванням вищевикладеного, а також положень ст. 88 ЦПК України, суд вважає позовні вимоги [PERSON] такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: partial