Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про понукання виконати забовязання за договорами позики та стягнення судових витрат. В позові [PERSON] вказала, що 02.11.2005р. позивач уклала договір позики з [PERSON] за №3 на суму 1000 доларів США. Строк повернення позики 2.11.2006р. 01.12.2005р. позивач уклала договір позики за №4 процентної позики на суму 1000 доларів США. Строк повернення позики 01.12.2006р. За вказаними договорами позикодавець забовязався перерахувати суму позики в безготівковому порядку на поточний рахунок позивача, у якої на час укладання договорів був відкритий рахунок в ВОД АТ [PERSON] Авальу м.Вінниця. Однак, відповідач станом на червень 2011р. взяті на себе забовязання не виконав в насоідок чого позивачка звернулася до суду з позовом щодо спонукання відповідача виконати забовязання за договорами позики та стягнення судових витрат. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала в межах заявлених та уточнених вимог та суду додала, що гроші відповідач за їх домовленістю повинен був перерахувати на наступний день після укладання договорів, однак вказаних дій не провів. Суду показала, що не зверталася з позовом раніше оскільки вважала, що відповідач виконає взяті на себе забовязання. Замість цього відповідач звернувся до суду з заявою в порядку судового наказу, щодо стягнення позики за вказаними договорами у судовому порядку. Вважає, що строк звернення до суду не пропустила, так як відповідач звернувшись до суду з позовом щодо стягнення заборгованості зупинив вказаний строк, в наслідок чого його продовження не потребується. Відповідач в особі свого представника [PERSON] позов не визнав. Представник суду показала, що гроші за договорами позики були передані позивачці відповідачем відразу після їх укладення. Ніякої домовленості щодо переведення коштів на поточний рахунок у банківській установі не було, гроші було передано у доларах позивачу на руки, після підписання договору. Однак, в подальшому позивач позику не повернула, в звязку з чим відповідач звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу. Заяву було задоволено та стягнуто гроші за договорами позики. Частково суму заборгованості за виконавчим листом була позивачкою сплачено. Пізніше, позивач з метою уникнення обовязку повернути заборгованість кілька разів зверталася до суду з позовами щодо оспорювання договорів позики, але в задоволенні позовних вимог позивачці було відмовлено. В звязку з вказаним представник відповідача просить в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне: 02.11.2005р. [PERSON] уклала договір позики з [PERSON] за №3 на суму 1000 доларів США, під 12 відсотків річних. Строк повернення позики 2.11.2006р. 01.12.2005р. позивач уклала договір позики за №4 процентної позики на суму 1000 доларів США, під 18 відсотків річних. Строк повернення позики 01.12.2006р. Відповідно до п.3 договору позики від 02.11.2005р. позикодавець забовязався перерахувати суму позики в безготівковому порядку на поточний рахунок позивача, що у договорі не є визначеним. Відповідно до п.3 договору позики від 01.12.2005р. позикодавець забовязався перерахувати суму позики в безготівковому порядку на поточний рахунок позивача, що у договорі не є визначеним. Спірні правовідносини регулюються ст.1046,1047 ЦК України. За ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. В силу ст.1047 ЦК України оговір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Визначаючись щодо заявлених вимог, суд виходить з того, що за ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. За ст.61 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно ст.610 ЦК України порушення забовязання є його невиконання або невиконання з порушенням умов, визначених змістом забовязання (неналежне виконання). Оцінюючи викладені в позові та особистих поясненнях обставини судового спору, суд виходить з того, що факт отримання позивачкою коштів за договорами позики від 02.11.2005 року № 3 та від 01.12.2005 року № 4 в сумі 2000 доларів США було доведено в судовому провадженні, за результатами якого 15.03.2007 року Вінницьким районним судом було видано судовий наказ № 2н-67/07. За змістом даного наказу з Боржника [PERSON] стягнуто на користь Стягувача [PERSON] 21 855 грн. боргу та судові витрати. Наказ набув законної сили та був прийнятий до виконання. Ухвалою Вінницького районного суду від 15.02.2008 року позивачці було відмовлено у поновленні строку про подання заяви про скасування судового наказу. Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 31.03.2008 року апеляційна скарга [PERSON] на ухвалу Вінницького районного суду була залишена без розгляду в звязку з пропуском строку. 22.12.2008 року [PERSON] звернулась до Вінницького районного суду з заявою про перегляд видачі судового наказу за нововиявленими обставинами. Ухвалою Вінницького районного суду від 19.01.2009 року в задоволенні заяви було відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 23.02.2009 року апеляційна скарга [PERSON] була відхилена, ухвала Вінницького районного суду від 19.01.2009 року залишена без змін. Згідно копії довідки відділу ДВС Вінницького РУЮ за № 264/02 від 27.01.2009 року зазначено, що залишок боргу по судовому наказу № 2н-67/07, виданого 15.03.2007 року Вінницьким районним судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] станом на 27.01.2009 року становить 17 362 грн. 50 коп. Частина заборгованості таким чином, є стягнутою. Доказу незаконності дій ВДВС РУЮ по стягненню частини заборгованості суду не надано, за власними поясненнями позивачки дії ВДВС РУЮ нею до суду не оскаржувалися. Таким, чином у відповідності до дії ст.61 ЦПК України вищевказаний судовий наказ від 15.03.20007р. є для суду преюдиціальним, факт наявності заборгованості позивачки перед відповідачем за договорами позики від 02.11.2005р. та від 1.12.20005р. є суду доведеним. Крім того, суд враховує, що з моменту укладання договорів у 2005р. позивач не оспорювала факту його належного виконання зі сторони відповідача до моменту видачі наказу, хоча за власними показами позивачки [PERSON] підтвердила, що днем виконання договору, а саме, передачі грошових коштів є наступний день після укладання договорів, відповідно 3.11.2005р. та 2.12.2005р. За ст. 256,257 ЦК України строк звернення до суду складає відповідно 3 роки. За ст.256 ЦК України позовна давність це строк в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.71 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається з закінченням строку, встановленого законом або судом. Позивачка звернулася до суду з пропуском трирічного строку звернення до суду, поновлення строку на звернення з вищевказаним позовом не бажає, подала заяву, за якою вважає, що процесуальний строк звернення до суду не пропустила. Представник відповідача посилається на пропущення позивачкою передбаченого законом строку звернення до суду. Враховуючи вказане, та недоведеність позивачкою невиконання відповідачем свої забовязань за договорами позики від 2.11.2005р. та 1.12.2005р. суд вважає, позов не доведеним та таким, що до задоволення не підлягає. В звязку з відмовою в задоволенні позову за положенням ст.88 ЦПК України слід також відмовити у стягненні судових витрат.

Outcome: dismissed