Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-20 00:00:00

Позивач в період з 05 січня 2011 року перебував в трудових відносинах з відповідачем, працюючи на посаді головного інженера. При цьому наказом №238-ОК від 27 липня 2011 року позивач був звільнений за власним бажанням на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України у звязку з систематичним невиконанням адміністрації підприємства умов колективного договору в частині своєчасної виплати заробітної плати. В поданому позові позивач посилається на те, що при звільнені відповідачем були порушені вимоги ст.116 КЗпП України, а саме своєчасно у встановлений діючим трудовим законодавством строк не були проведені розрахунки та не були виплачені належні позивачу суми при звільненні, які фактично були виплачені лише 02 вересня 2011 року. У звязку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку по день проведення фактичного розрахунку у розмірі 3367 грн. Справу просив розглянути без його участі. Представник відповідача згідно наданої заяви позов не визнав, справу просив розглянути без його участі. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає необхідним позов задовольнити частково з наступних підстав. Так, згідно ст.10 п.3 та ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Крім того, відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В суді із наданих позивачем доказів було встановлено, що сторони дійсно з 05 січня 2011 року перебував в трудових відносинах з відповідачем, працюючи на посаді головного інженера. При цьому наказом №238-ОК від 27 липня 2011 року позивач був звільнений за власним бажанням на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України у звязку з систематичним невиконанням адміністрації підприємства умов колективного договору в частині своєчасної виплати заробітної плати. Вищезазначені встановлені судом обставини підтверджуються також письмовими доказами на а.с.2-7. Також судом встановлено, що при звільнені відповідачем своєчасно не були сплачені належні позивачу розрахункові суми заробітної плати, розмір яких на день звільнення складав 12 161 грн.15 коп., що підтверджується відповідною довідкою на а.с.16. При цьому остаточний розрахунок з позивачем був зроблений відповідачем лише 02 вересня 2011 року, про свідчать відповідні докази на а.с.17-21. Враховуючи вищенаведене та вирішуючи позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день проведення фактичного розрахунку, суд вважає, що затримка виплати належних позивачу сум при його звільненні була здійснена з вини адміністрації підприємства, яка мала можливість своєчасно виплатити позивачу належну тому при звільнені заробітну плату, а тому позовні вимоги в цієї частині позову підлягають задоволенню. Вирішуючи позов таким чином суд з метою визначення розміру суми, яку потрібно стягнути з відповідача на користь позивача, враховує надану відповідачем довідку про розмір середньомісячної зарплати позивача у розмірі 2525 грн.25 коп. та середньоденної зарплати позивача у розмірі 129 грн.50 коп. (а.с.15). Крім того судом враховується, що з дня звільнення позивача (27.07.2011р.) та до остаточного розрахунку з ним (02.09.2011р.) минуло один місяць та пять робочих днів. У звязку з чим розмір суми, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, буде дорівнювати: 2525,25 + 129,50х5 = 3\~172 грн.75 коп. При цьому суд зазначає, що позивачем помилково був підрахований загальний розмір суми, що підлягає стягненню з відповідача на його користь. Вирішуючи позов таким чином суд враховує, що позивач згідно Декрету КМУ Про державне митозвільнений від сплати судових витрат при зверненні до суду з позовом, у звязку з чим суд вважає необхідним відповідно до вимог ст.89 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави держмито у розмірі 51 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільних справ у розмірі 120 грн. На підставі викладеного, ст.ст.116,117,233 КЗпП України,

Outcome: partial