Jurisdiction: civil
Date: 2011-08-10 00:00:00

Позивач [PERSON] 10 травня 2011 року звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про поділ майна, що є обєктом спільної сумісної власності, який уточнив в поданій до суду 27 травня 2011 року заяві. В поданій до суду позовній заяві посилався на те, що з відповідачем перебував в зареєстрованому шлюбі, в 2006 році під час спільного проживання подружжям було придбано квартиру [ADDRESS]. Вказував, що квартира придбана за кошти, надані банком згідно кредитного договору, укладеного між позивачем та банківською установою, а відповідач укладала договір поруки. Вважає, що спірна квартира є спільною сумісною власністю. Просив суд поділити квартиру № 23 в місті Полтаві по вул. Кучеренка, 2/14 та виділити спірну квартиру йому, а [PERSON] грошову компенсацію у розмірі 72\~000 грн. В судовому засіданні позивач та представник позивача повністю підтримали подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в заяві обставини. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що не заперечує з приводу визнання за позивачем права власності на спірну квартиру з виплатою їй компенсації за умови, що не буде відповідати перед ПАТ Укрсоцбанкза зобовязаннями, які виникли з договору поруки від 29 листопада 2006 року. Третя особа ПАТ УкрСоцбанксвоїх представників для участі в справі не направила, будучи повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення позивача та представника позивача, відповідача, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 02 лютого 2005 року зареєстрували шлюб. Також встановлено, що шлюб між сторонами розірвано, про що зроблено відповідний актовий запис в Книзі реєстрації розірвань шлюбів № 113 від 09 квітня 2010 року. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Як встановлено дослідженими в справі доказами, відповідно до договору купівлі-продажу від 29 листопада 2006 року позивач [PERSON] прийняв у власність квартиру № 23 в м. Полтаві по вул. Кучеренка, 2/14. Спірна квартира придбана за час перебування сторін по справі в зареєстрованому шлюбі, тому згідно з нормами ст. 60 СК України, ст. 368 ЦК України вона є спільною сумісною власністю подружжя. Вказана обставина не заперечувалася відповідачем [PERSON] Також встановлено, що 29 листопада 2006 року [PERSON] було укладено кредитний договір № 729/199-Ф з Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку Укрсоцбанк, предметом якого є надання позивачу [PERSON] кредиту в сумі 22600 доларів США з цільовим призначенням для придбання двокімнатної квартири № 23 в м. Полтаві по вул. Кучеренка, 2/14. В якості забезпечення зобовязань за даним договором [PERSON] за згодою [PERSON] 29 листопада 2006 року укладено іпотечний договір № 729/199/1, за умовами якого позивач передав в іпотеку ПАТ Укрсоцбанку якості забезпечення виконання зобовязань за договором кредиту № 729/200-Ф від 29 листопада 2006 року нерухоме майно [ADDRESS]. Також судом встановлено, що 29 листопада 2006 року між ПАТ Укрсоцбанк, [PERSON] та [PERSON] укладено договір поруки № 729/199/2, згідно якого відповідач [PERSON] зобовязалася перед ПАТ Укрсоцбанк відповідати за виконання [PERSON] умов за кредитним договором від 29 листопада 2006 року. Відповідно до ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Статтями 69, 70 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За таких обставин, враховуючи, що квартира [ADDRESS] придбана сторонами по справі за час перебування в зареєстрованому шлюбі, є їх спільною сумісною власністю, суд приходить до висновку, що частки їх є рівними за відсутності домовленості між сторонами та шлюбного договору. В той же час, відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи виключно в межах заявлених вимог. Звертаючись до суду з позовними вимогами, позивач [PERSON], посилаючись на норми ст. ст. 365, 368 та 372 ЦК України, просить суд визнати за ним право власності на спірну квартиру з виплатою відповідачу [PERSON] грошової компенсації в сумі 72\~000 грн. Тим самим фактично позивач просить припинити частку відповідача у спільному майні. Статтею 365 ЦК України, на яку посилається позивач в поданій до суду заяві, передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. При цьому частиною 2 вказаної статті передбачено, що суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Частиною 3 ст. 10 ЦПК передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом. Жодна із підстав, передбачених ч. 1 ст. 365 ЦК України для позбавлення [PERSON] права на частку у спільному майні, в судовому засіданні не доведена дослідженими доказами, відповідні клопотання позивачем не заявлялися. При цьому позивач [PERSON] станом на час розгляду справи не виконав вимоги ч. 2 ст. 365 ЦК України про попередній внесок вартості частки, яку просить передати йому у власність, на депозитний рахунок суду. Крім того, як встановлено судом, станом на час розгляду справи, позивач [PERSON] повністю погасив суму кредиту згідно кредитного договору від 29 листопада 2006 року, що підтверджується повідомленням Полтавського відділення № 710 ПАТ Укрсоцбанк. При цьому запис про заборону на відчуження кв. № 23 в м. Полтаві по вул. Кучеренка, 2/14 з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек не вилучено. Перебування спірної квартири в іпотеці та наявність заборони на її відчуження, яка включена до Єдиного державного реєстру заборон, є самостійною підставою для відмови в задоволенні позовних вимог [PERSON] про поділ майна. За таких обставин вимоги [PERSON] є такими, що не підлягають задоволенню. У звязку з відмовою в задоволенні позовних вимог понесені позивачем [PERSON] судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed