Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-14 00:00:00

[PERSON] звернулась до Марїнського районного суду із позовною заявою про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що вона перебувала у трудових відносинах з ПАТ Красногорівський вогнетривкий заводз 09 вересня 1963 р. по 25 червня 2001 р. 25 червня 2001 року звільнена з підприємства за станом здоровя. За час виконання своїх трудових обовязків, працюючи у шкідливих для здоровя умовах, позивачка отримала професійне захворювання: силікоз першої стадії, емфізему легень. Висновком МСЕК від 06 лютого 1995 р. [PERSON] була встановлена третя група інвалідності з втратою професійної працездатності на 50 % безстроково. Позивачка звертає увагу суду на те, що у зв'язку з даним професіональним захворюванням їй протипоказана тяжка фізична праця. Крім того, [PERSON] зазначила, що ушкодженням здоров'я у вигляді професійного захворювання їй завдані моральні страждання. [PERSON] просить суд зобовязати ПАТ Красногорівський вогнетривкий заводвідшкодувати їй моральну шкоду, яку вона, з врахуванням глибини фізичних та душевних страждань, погіршення фізичних здібностей, ступеня втрати працездатності оцінила у розмірі 20 000 грн. 05 грудня 2012 року на адресу Марїнського районного суду Донецької області надійшла заява [PERSON] про уточнення позовних вимог, у якій вона просила стягнути з відповідача на свою користь в рахунок погашення моральної шкоди грошову суму у розмірі 15\~000 грн. Відповідач надав суду заперечення на позовну заяву [PERSON], відповідно до якого просить у задоволенні її позовних вимог відмовити. Вимоги заперечення обґрунтовані тим, що позивачкою пропущено строк звернення до суду. В судовому засіданні встановлено, що в період часу з 09 вересня 1963 р. по 25 червня 2001 р. позивачка та відповідач перебували у трудових відносинах. 25 червня 2001 р. [PERSON] була звільнена з займаної посади за станом здоровя. Свою моральну шкоду внаслідок професійного захворювання [PERSON] оцінила у 15\~000 грн. Позивачка в судове засідання не явилась, натомість надіслала на адресу суду заяву, відповідно до якої вона свої позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить розглянути справу у її відсутність. Представник позивачки в судовому засіданні вимоги позовної заяви [PERSON] також підтримала у повному обсязі, наполягала на їх задоволенні. Суду пояснила, що згідно висновку МСЕК серії 2-18-АЄ № 257730 від 06 лютого 1995 року позивачка визнана інвалідом третьої групи безстроково. Причиною інвалідності слугувало професійне захворювання з втратою 50 % працездатності, у звязку з чим [PERSON] потребує стороннього догляду. Вважає, що роботодавець ПАТ Красногорівський вогнетривкий заводне забезпечив належні безпечні умови праці. Через хронічний характер захворювання і відсутність надії на одужання, позивачка постійно переживає моральні та фізичні страждання, вона позбавлена можливості вести активний спосіб життя. Представник відповідача в судовому засіданні з позовними вимогами [PERSON] не погодився у повному обсязі, просив суд у їх задоволенні відмовити. Суду пояснив, що дійсно позивачка перебувала у трудових відносинах з ПАТ Красногорівський вогнетривкий заводз 09 вересня 1963 р. по 25 червня 2001 р. Згідно довідки Донецької профпатологічної медико-соціальної експертної комісії серії 2-18 АЄ № 257730 позивачці було встановлено третю групу інвалідності, згідно довідки Донецької профпатологічної медико-соціальної експертної комісії серії 2-18 АА № 045964 позивачці було встановлено ступінь втрати професійної придатності 50 %. Звертає увагу суду на те, що правовідносини по відшкодуванню шкоди позивачці виникли з моменту встановлення їй професійного захворювання, тобто з 01 жовтня 1994 р. Наказом від 20 вересня 1991 р. № 556 по Красногорівському вогнетривкому заводу ім. Леніна та Наказом від 23 червня 1995 р. № 452 по ВАТ Красногорівський вогнетривкий заводбуло призначено доплату до заробітної плати [PERSON] в порядку відшкодування шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я, повязаного за виконанням трудових обов'язків. [PERSON] вважає, що ВАТ Красногорівський вогнетривкий заводвиконало свої зобов'язання щодо відшкодування шкоди позивачці. Також вважає, що позивачкою пропущені строк звернення до суду. Дослідивши матеріали справи надані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Згідно ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Так як правовідносини між позивачкою та відповідачем виникли в 1994 році на них розповсюджується дія ЦК України в редакції (1963 р). Відповідно до ст. 440-1 ЦК України (1963 р.) моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Відповідно до ст. 172 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до ст. 12 ЗУ Про охорону праціпідприємства, які використовують працю інвалідів, зобов'язані створювати для них умови праці з урахуванням рекомендацій медико-соціальної експертної комісії та індивідуальних програм реабілітації, вживати додаткових заходів безпеки праці, які відповідають специфічним особливостям цієї категорії працівників. Відповідно до Рішення Конституційного суду України від 27 січня 2004 року № 1-9 рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров'я тощо. Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Свою моральну шкоду позивачка оцінила у 15\~000 грн. Згідно пп. 1 п. 1 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 р. N 472 власник підприємства, установи і організації (надалі - підприємство) або уповноважений ним орган (надалі - власник) несе матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків (надалі - ушкодження здоров'я), а також за моральну шкоду, заподіяну потерпілому власником фізичного чи психічного впливу небезпечних або шкідливих умов праці. Власник звільняється від відшкодування шкоди, якщо доведе, що шкода заподіяна не з його вини, а умови праці не є причиною моральної шкоди. Згідно п.9 Правил розмір відшкодування втраченого потерпілим заробітку встановлюється відповідно до ступеня втрати професійної працездатності і середньомісячного заробітку, який він мав до ушкодження здоров'я. Згідно п. 11 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 р. N 472 моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі рішення суду. Розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати 150 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян незалежно від інших будь-яких виплат. Враховуючи глибину моральних та фізичних страждань позивачки з приводу пошкодження здоровя внаслідок професійного захворювання, ступінь втрати нею професійної працездатності, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки 2 550 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди, частково задовольнивши позов. Задовольнити вимоги позивачки про стягнення з відповідача 15 000 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди суд не находить можливим, оскільки така сума не відповідає глибині моральних та фізичних страждань позивачки, ступеню втрати нею професійної працездатності внаслідок професійного захворювання та отриманої нею травми. На підставі ст. 22, 58 Конституції України, ст. 440-1 ЦК України 1963 р., ст. 173, 273-1 КЗпП України, ст. 12 ЗУ Про охорону праці, Рішення Конституційного суду України від 27.01.2004 року, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року, Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 р. N 472,

Outcome: partial