overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів. В позові зазначає, що 1.10.2010 року розірвав шлюб із відповідачкою. Від шлюбу мають дочку [PERSON] [INFO]. Відповідно до рішення Літинського райсуду від 11 квітня 2011р. із [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дочки стягнуто аліменти у твердій грошовій сумі 600грн. щомісячно. На даний час позивач не працює, тому просить змінити розмір аліментів та стягнути з нього аліменти на утримання дитини в сумі 306гривень щомісячно до досягнення повноліття. Сторони в судове засідання не зявились, подали заяви в яких просять справу розглянути без їх участі. Вивчивши документи, які є в матеріалах справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Із копії свідоцтва про народження (а.с.5) встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON] [INFO]. Відповідно до копії рішення (а.с.7) встановлено, що із [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дочки стягнуто аліменти у твердій грошовій сумі 600грн. щомісячно. Копія трудової книжки (а.с.8-9) свідчить, що [PERSON] звільнений з посади та на даний час не має постійного місця роботи. Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу . Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ст..184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ст.. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що з відповідачем спільного життя не склалося, вони припинили вести спільне господарство, понад півтора року проживають окремо, шлюб носить формальний характер, а тому подальше збереження шлюбу з відповідачем вважає неможливим. У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав повністю, посилаючись на мотиви, викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, хоча про час, день та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. За згодою позивача, на підставі ст.224 ЦПК України суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши та оцінивши докази у справі, суд встановив такі обставини. Сторони уклали шлюб 01 березня 2007 року, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ИД №025070 виданим відділом РАЦС Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України, актовий запис №229 від 01.03.2007року. Від шлюбу у сторін дітей немає. Судом встановлено, що у сторін внаслідок непорозумінь склалися неприязні стосунки. Подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї є неможливим. Позивач миритись не бажає і збереження шлюбу суперечить його інтересам, категорично заперечує проти надання терміну для примирення. За таких обставин суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-19 00:00:00

В провадженні Літинського районного суду Вінницької області знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про зміну розміру аліментів. В позові позивачка зазначає, що з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі, який в 1999 році розірвали. Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 22.03.2007 року на користь позивачки було стягнуто аліменти з [PERSON] на утримання доньки [PERSON], 26.07.1995 року в твердій грошовій сумі в розмірі 200 гривень з моменту подачі заяви до суду і до її повноліття. Позивачка надала до суду письмову заяву, в якій просить дану справу розглянути за її відсутності, в звязку із важким матеріальним становищем, позов підтримує в повній мірі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково, та пояснив, що 500 гривень для нього занадто велика сума для сплати аліментів, тому просить зменшити її до 310 гривень. Відповідно до ст.. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.. 184 цього Кодексу. Відповідно до ст.. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя якогось із них та в інших випадках Відповідно до ст.180, 184 СК України батьки зобов*язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, яка підлягає індексації, відповідно до закону. Тому на підставі викладеного, суд вважає, що позов є обґрунтований та такий, що підлягає до задоволення, та стягнення з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі, відповідно до ст. 184 СК України та судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що з відповідачем спільного життя не склалося, вони припинили вести спільне господарство, впродовж тривалого часу проживають окремо, шлюб носить формальний характер, а тому подальше збереження шлюбу з відповідачем вважає неможливим. У судове засідання позивач не з'явилась, однак нею подано нотаріально завірену заяву в якій просить суд позов задовольнити, справу слухати у її відсутності. Представник позивача у судовому засіданні заявлені вимоги підтримала повністю, посилаючись на мотиви, викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про час, день та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. За згодою позивача, на підставі ст.224 ЦПК України суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши та оцінивши докази у справі, суд встановив такі обставини. Сторони уклали шлюб 08.06.1958 року, що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії 1-ИД №270013 виданим відділом ЗАГСу Тернопільського міськвиконкому, актовий запис №664 від 08.06.1995року. Від шлюбу у сторін неповнолітніх дітей немає. Судом встановлено, що у сторін внаслідок непорозумінь склалися неприязні стосунки. Подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї є неможливим. Позивач миритись не бажає і збереження шлюбу суперечить його інтересам, категорично заперечує проти надання терміну для примирення. За таких обставин суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-19 00:00:00

Позивачка заявлені позовні вимоги мотивує тим, що вона та відповідач перебували в шлюбі по 06.08.1997 р. Від спільного шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. З 01.09.2010 р. син сторін, [PERSON], навчається на денному відділенні в Сумському національному університеті. Згідно договору про підготовку фахівців з вищою освітою від 20.08.2010 р. навчання платне і становить 36840 грн. за весь строк навчання. Тому позивачка просить стягувати з відповідача аліменти у розмірі ј частини з усіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з 10.05.2011 року, на утримання їх сина, до закінчення його навчання, до 30.06.2014 р. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Третя особа [PERSON] позовні вимоги підтримує. Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі по 06.08.1997 р. (а.с. 3). Від спільного шлюбу мають сина [PERSON], [INFO] (а.с. 4). З 01.09.2010 р. третя особа по справі, [PERSON], навчається на денному відділенні в Сумському національному університеті, термін навчання з 01.09.2010 р. по 30.06.2014 р. (а.с. 12). Згідно договору про підготовку фахівців з вищою освітою від 20.08.2010 р. навчання платне і становить 36840 грн. за весь строк навчання, стипендію [PERSON] не отримує (а.с. 6, 12). Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Суд вважає, що відповідач зобовязаний утримувати свого повнолітнього сина, так як він продовжує навчання і у звязку з цим потребує матеріальної допомоги, а тому необхідно стягувати з відповідача аліменти у розмірі ј частини з усіх видів його заробітку щомісячно на утримання сина [PERSON], [INFO], до закінчення його навчання, тобто по 30.06.2014 р. року, але не більше як до досягнення ним 23 років, починаючи з 01.06.2011 р. дня предявлення позову до суду.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому вказала, що 08 червня 2002 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем, від даного шлюбу мають неповнолітню дитину: доньку Валерію, [INFO]. З березня 2011 року між позивачкою та відповідачем припинені сімейно-шлюбні відносини. Вважає, що причиною розірвання сімейно-шлюбних відносин є те, що вони постійно сварилися з різних причин, за несхожістю характерів, що привело до повного розриву відносин. Суперечки про місце проживання дитини між нею та відповідачем не існує, примирення не можливе. Просить шлюб з відповідачем розірвати, витрати звязані з розірванням шлюбу покласти на нього. Відповідач [PERSON], будучи належним чином судом повідомлений про місце і час розгляду справи, до суду не зявився і не повідомив суд про причину своєї неявки. Приймаючи до уваги, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд згідно зі ст.224 ЦПК України вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі, з наступних підстав. Встановлено, що сторони у теперішній час не проживають разом, шлюбні відносини фактично припинені. Враховуючи викладене, суд вважає, що сімя між позивачкою і відповідачем розпалася, примирення між ними неможливе, а тому шлюб підлягає розірванню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-19 00:00:00

У липні 2011 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування пред*явлених позовних вимог представник позивача вказав, що з відповідачем 15 липня 2008 року було укладено кредитний договір № 014/81-60/104-08Д та йому був наданий кредит у сумі 10.000 доларів США строком на 36 місяців зі сплатою по 14 липня 2011 року та зі сплатою 16,90% річних. Однак взяті на себе зобов*язання відповідач виконав у неповному обсязі. Станом на 18 липня 2011 року заборгованість складає 2.427,63 долари США, що по курсу Національного Банку України 19.350 гривень 68 копійок. Вказана заборгованість не погашена. Відповідач в односторонньому порядку припинив повертати кредит та сплачувати відсотки за користування кредитом, чим порушив умови договору. Просить позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з*явився. Судом про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Суду про поважність причини неявки у судове засідання не повідомив. При таких обставинах суд, відповідно до ст. 224 ЦПК України, вважає можливим слухати справу у відсутність відповідача. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. У судовому засіданні було встановлено, що між позивачем та [PERSON] 15 липня 2008 року було укладено кредитний договір. Згідно укладеного договору відповідачу було надано на споживчі потреби 10.000 доларів США зі строком погашення до 14 липня 2011 року. Разом з тим, відповідач в односторонньому порядку та в порушення укладеного договору припинив повертати кредит та сплачувати відсотки. Тому утворилась заборгованість у загальній сумі 19.350 гривень 68 копійок, яку позивач і просить суд стягнути з відповідача на його користь. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України Якщо договором встановлений обов*язок позичальника повернути позику частинами /з розстроченням/, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно зі ст. 1054 ЦК України «За кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобов*язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти». Відповідно до ст. 629 ЦК України «Договір є обов'язковим для виконання сторонами». Згідно зі ст. 625 ЦК України «Боржник, який прострочив виконання грошового зобов*язання, на вимогу кредитора зобов*язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом». При таких обставинах суд, оцінюючи всі зібрані по справі докази у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги необхідно задовольнити. Задовольняючи позов, суд вважає, що понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-19 00:00:00

21 жовтня 2008 року померла мати сторін по справі [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на земельну ділянку на території Носачівської сільської ради Смілянського району Черкаської області площею 2, 76 га, що належала померлій на підставі державного акту на право приватної власнотсі на землю серії ЧР №13-13-89 від 31 березня 2001 року. Сторони спадщину прийняли, оскільки у встановлений законом шестимісячний строк звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини. За життя [PERSON] склала заповіт, за яким заповіла відповідачу на випадок своєї смерті майновий сертифікат на право на змельну частку (пай). Посилаючись на вказані обставини і те, що оформити спадщину у нотаріуса позивач не може, оскільки на день смерті спадкодавиця замість сертифікату отримала державний акт про право власності на земельну ділянку, позивачі звернувся до суду із позовом про визнання за ними права власності на спадкову земельну ділянку в порядку спадкування за законом в рівних частках. Сільский голова с. Носачів надіслав до суду письмову заяву, в якій він від імені сільської громади позов визнав повністю та просить справу розглянути за відсутності представника Носачівської сільської ради. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Відповідно до ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Із повідомлення завідувача Смілянської держнотконтори від 11 жовтня 2011 року вбачається, що після смерті [PERSON] із заявами про прийняття спадщини зверталися позивачі. Враховуючи, що позивачі прийняли спадщину, проте нотаріально оформити спадщину вони не можуть, за кожним із них в рівних частках відповідно до положень ст.ст. 1261, 1269 ЦК України слід визнати право власності на спадкову земельну ділянку. На підставі наведеного, ст.ст. 1265, 1268, 1274 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, в якому зазначила, що 07.02.2000 року вона уклала шлюб з [PERSON] Від цього шлюбу мають неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO], яка проживають разом з нею і перебувають на її утриманні. Спільне життя з відповідачем не склалось. Вони припинили сімейні відносини та спільне мешкання і ведення спільного господарства. Подальше проживання з відповідачем вважає неможливим, у зв'язку з чим вона прийняла рішення розірвати шлюб. За час проживання в шлюбі вони придбали будинок № 19 по вулиці Толстого в с. Новгородське м. Дзержинська Донецької області, що підтверджується договором купівлі-продажу від 07.05.2002 року. Домовленості між сторонами про добровільний поділ майна між сторонами не досягнуто. Крім того, добровільно матеріальну допомогу на утримання дітей відповідач їй не надає. Просить шлюб з відповідачем розірвати, стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі 1\\2 частини з усіх видів його доходу, визнати за нею та [PERSON] право власності на будинок № 19 по вулиці Толстого в с. Новгородське м. Дзержинська Донецької області по 1\\2 частині кожному. В судовому засідання позивачка наполягала на задоволенні заявлених вимог. Відповідач в суді з позовом згодний. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. В судовому засіданні встановлено, що подальше сумісне проживання сторін та збереження шлюбу є неможливими. Відповідно ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 183 Сімейного Кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Тому з відповідача на користь позивачки слід стягнути аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1\\3 частини від доходу відповідача, але не менш ніж тридцять відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З матеріалів справи вбачається, що за час шлюбу сторони придбали жилий будинок № 19 по вулиці Толстого в с. Новгородське, м. Дзержинська, Донецької області. Згідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Суд вважає за необхідне поділити зазначений жилий будинок на рівні частини - по 1\\2 частині кожному з подружжя.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-19 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом мотивуючи тим, що вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі, але тривалий час проживають окремо, однак він не надає належної матеріальної допомоги на утримання дитини, яка проживає з нею. Просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частини від його заробітку (доходу) але не менше 30 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. В судовому засіданні позивачка позов підтримала і в своїх поясненнях підтвердила обставини викладені в позовній заяві. Просить позов задовольнити. Відповідач позов не визнав пояснивши, що він час від часу надає допомогу дитині у вигляді продуктів харчування (сільгосппродукція). Вислухавши пояснення сторін, дослідивши обставини справи, надані докази та давши їм оцінку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі і мають дитину сина [PERSON] [INFO], батьком якого є відповідач, що підтверджується, свідоцтвом про шлюб, свідоцтвом про народження дитини. Як вбачається з показів сторін та довідки Буринської міської ради сторони проживають окремо, а дитина знаходиться на утриманні позивачки. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків передбачених ст.184 цього Кодексу. При таких обставинах, суд вважає, що відповідач, відповідно до Закону, повинен надавати матеріальну допомогу на утримання своєї неповнолітньої дитини. При визначенні розміру аліментів які необхідно стягувати з відповідача на утримання дитини, суд приймаючи до уваги його матеріальне становище, те, що він не працює та матеріальне становище дитини і позивачки, а також стан їх здоровя, вважає, що розмір аліментів на утримання дитини повинен становити 1/3 частини заробітку (доходу) [PERSON], але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Посилання відповідача на відсутність можливості сплачувати аліменти у звязку з тим, що він не працює та іноді надає допомогу позивачці продуктами, суд до уваги не приймає, оскільки це не звільняє його від обовязку утримувати дитину, при цьому суд враховує, що позивач має молодий вік, працездатний і на думку суду замовчує отримання фактичних доходів.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-19 00:00:00

У серпні 2011 року [PERSON] звернувся з позовом про визнання права власності в порядку спадкування за законом, мотивуючи свої вимоги тим, що 07.12.2007 р. померла його матір - [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді квартири спільного заселення № 21 по вул. Будівельників, 6 в м. Миколаєві. Спадкоємцем за законом є позивач по справі. ПРоте при зверненні позивачем до нотконтори для отримання Свідоцтва про право на спадщину йому було рекомендовано звернутися до суду, оскільки у правовстановлюючих документах померлої на зазначену квартиру існують розбіжності. Посилаючись на вищевикладене, позивач просив суд визнати за ним право власності зазначену спірну квартиру, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої 07.12.2007 р. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідно до заяви, представник відповідача просив розглянути справу без його участі, визнавши заявлені вимоги. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. [PERSON] є сином [PERSON]. Кімната, житловою площею 17 кв.м., у квартирі спільного заселення № 21 будинку № 6 по вул. Будівельників в м. Миколаєві належала на праві власності [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу № 9404 від 12 листопада 1998 року. 07 грудня 2007 р. [PERSON] померла. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді кімнати у квартирі спільного заселення № 21 будинку № 6 по вул. Будівельників в м. Миколаєві. Позивач прийняв спадщину після смерті матері, оскільки на час відкриття спадщини він проживав разом з нею однією сімєю, що встановлено рішенням Ленінського районного суду м.Миколаєва від 12.11.2010 року.. Однак при зверненні до нотконтори для отримання Свідоцтво про право на спадщину йому Постановою нотаріуса було відмовлено, оскільки відповідно до правовстановлюючих документів існують розбіжності, а саме не зазначено, що квартира є спільного заселення. Враховуючи, що позивач позбавлений можливості отримати Свідоцтво про право власності в порядку спадкування, факт належності померлій [PERSON] спадкового майна встанволено судом, відповідач не заперечує проти задоволення позовних вимог, суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню. На підставі ст.ст. 392, 1216-1220, 1258, 1261, 1268 ЦК України,

Outcome: approved