Jurisdiction: civil
Date: 2012-02-29 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, уточненим в ході розгляду справи (а.с. 73), до [PERSON], [PERSON], [PERSON], яка діє своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина [PERSON] з вказаними позовними вимогами, в обґрунтування яких зазначила наступне. 08 травня 2011 року помер [PERSON], з яким позивач у період з 17 травня 1975 року по 04 серпня 1995 року перебувала у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають дітей - відповідачів по справі [PERSON] та [PERSON] [PERSON] є дружиною [PERSON], а неповнолітній [PERSON] їх сином. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить квартира [ADDRESS], право власності на яку зареєстроване за спадкодавцем, та яка була набута колишнім подружжям під час шлюбу. В липні 2011 року діти спадкодавця [PERSON] та [PERSON] звернулися до Двадцять першої київської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини. Позивач також звернулася до нотаріальної контори з приводу видачі їй свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, на що в усній формі нотаріус їй відмовив, у звязку з тим, що шлюб між позивачем та [PERSON] розірвано. Враховуючи те, що пайовий внесок за квартиру був повністю сплачений житлово-будівельному кооперативу подружжям у період шлюбу, позивач просила суд визнати вищевказану квартиру спільною сумісною власністю її та [PERSON]; визнати, що її частка та частка [PERSON] в квартирі є рівними; визнати за нею право власності на Ѕ частину квартири. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини викладені в позові. Відповідачі проти задоволення позовних вимог не заперечували. Представники третіх осіб в судове засідання не зявились, про день, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника Головного управління юстиції у м.Києві надійшла заява про розгляд справи без участі представника управління та ухвалення рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Суд, заслухавши пояснення сторін та представника позивача, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. 17 травня 1975 року між позивачем та [PERSON] зареєстровано шлюб, який розірвано 04 серпня 1995 року. Від шлюбу вони мають дітей [PERSON] та [PERSON] 14 листопада 1979 року виконавчим комітетом Київської міської ради народних депутатів [PERSON] видано ордер на право заняття квартири [ADDRESS]. Згідно довідки ЖБК Арсеналець-14від 03 вересня 2008 року [PERSON] є членом ЖБК Арсеналець-14з 14 листопада 1979 року, є власником спірної кооперативної квартири та повністю сплатив паєнакопичення за квартиру 01 січня 1992 року. Позивач зареєстрована у спірній квартирі з січня 1980 року та постійно в ній проживає разом з дітьми [PERSON] та [PERSON], які також в цій квартирі зареєстровані. 17 грудня 2008 року Головне управління житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації посвідчило, що спірна квартира на праві приватної власності належить [PERSON] 30 грудня 2008 року [PERSON] зареєстрував право власності на спірну квартиру в Київському міському БТІ. 08 травня 2011 року [PERSON] помер. З спадкової справи вбачається, що в липні 2011 року з заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулися його діти [PERSON] та [PERSON] В жовтні 2011 року з заявою про прийняття спадщини звернулася [PERSON], яка на час смерті приходилася спадкодавцю дружиною, та [PERSON], який народився у 1996 році від шлюбу спадкодавця з [PERSON] У вересні 2011 року до нотаріальної контори звернулась позивач з заявою, в якій вона просить не видавати спадкоємцям свідоцтво про право на спадщину, оскільки вона заявляє своє право на Ѕ частину вищевказаної квартири, в звязку з чим звернулась з відповідним позовом до суду. Згідно ст.15 Закону України Про власність, яка діяла на час придбання спірної квартири, член ЖБК, який повністю сплатив свій пайовий внесок за квартиру, набуває на неї право власності. В ст.16 цього Закону зазначено, що майно нажите подружжям за час шлюбу є їхньою спільною сумісної власністю та відносини щодо здійснення ними свого права регулюються цим Законом і Кодексом про шлюб та сімю України (далі КпШС України). Відповідно до ч.3 ст.384 ЦК України у разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником. За змістом ч.1 ст.22 КпШС України, яка діяла на час придбання спірної квартири, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Стаття 28 цього Кодексу визначала, що у разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Стаття 60 СК України містить такі ж положення. Стаття 28 КпШС України встановлювала, що в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Стаття 70 СК України також вказує на те, що у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. З урахуванням викладеного судом встановлено, що спірна квартира набута [PERSON] за час перебування у шлюбі з позивачем та є їхньою спільною сумісною власністю, частки квартири позивача та [PERSON] є рівними. За таких обставин, позовні вимоги про визнання за позивачем права власності на Ѕ частину спірної квартири є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Оскільки судом задовольняються вищезазначені позовні вимоги саме у звязку з тим, що суд прийшов до висновку, що спірна квартира була спільною сумісною власністю подружжя, частки вказаного майна позивача та [PERSON] є рівними, окремому задоволенню позовні вимоги про визнання квартири спільною сумісною власністю позивача та [PERSON] та визнання часток в квартирі рівними не підлягають. На підставі ст.ст. 22, 28 КпШС України, ст.ст. 15, 16 Закону України Про власність, що діяли на час виникнення спірних правовідносин, ст.ст. 60, 70 СК України, ст. 384 ЦК України,

Outcome: partial