Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-27 00:00:00

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровськ від 15 квітня 2011 р., яким частково задоволено позов, посилаючись на порушення судом норм процесуального закону, незастосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи. Під час вирішення спору судом 1-ї інстанції встановлено, що позивач працював у відповідача провідним фахівцем, в зв*язку із скороченням цієї посади за його письмово заявою наказом № 23-ос був переведений на посаду викладача за контрактом, а наказом № 40 звільнений з роботи на підставі п. 6 ст. 36 КЗпПУ в зв*язку з відмовою від продовження роботи за контрактом, тобто в зв*язку із відмовою від продовження роботи зі зміною істотних умов праці. Суд прийшов до висновку, що таке звільнення є незаконним, оскільки зазначення у наказі, що позивач переводиться на посаду викладача за контрактом, не відповідає дійсним обставинам і умовам роботи викладача, позивач не приймався на роботу на контрактній основі, а переводився з посади, яку займав безстроково; не знайшов підтвердження факт впровадження раніше відповідачем контрактної форми роботи. За таких підстав суд задовольнив частково позов: визнав незаконним наказ-№23-ос в частині переведення на посаду за контрактом, скасував наказ № 40, стягнув заробіток за час вимушеного прогулу, відмовив у решті вимог, зокрема, у стягненні моральної шкоди, допустив негайне виконання рішення в частині поновлення на посаді та в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за один місяць - 979,75 грн. Апеляційний суд вважає в цілому рішення законним, таким, що ухвалене на підставі вимог ст.. 32, 36 п. 6, 235 КЗпПУ, встановлених судом обставин справи та наданих доказів. Разом з тим, у відповідних частинах рішення повинне бути змінене та скасоване з ухваленням нового рішення. Судом 1 -ї інстанції вірно встановлені обставини щодо роботи позивача у відповідача з 1971 року за безстроковим трудовим договором, останній час на посаді провідного фахівця скорочення цієї посади та переведення останнього за його згодою у вигляді письмової заяви на посаду викладача з 01.07.2008. При цьому згода позивача про переведення на дану посаду за контрактом у цій заяві відсутня. Згідно ч.З ст. 21 КЗпПУ- контракт - особлива форма трудового договору, в якому строк його дії, права, обов*язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. За правилами ч. 1, 3 ст.32 КЗпПУ - переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві допускається тільки за згодою працівника. Про зміну істотних умов праці працівник повинен бути повідомлений. У даному випадку доводи позивача про неповідомлення його своєчасно відповідачем про укладення з ним контракту і відсутність його згоди на це знайшли підтвердження, оскільки докази протилежного відсутні, а тому висновок районного суду про порушення відповідачем вимог закону, невідповідність вказівки у наказі № 23-ос про переведення позивача за контрактом дійсним обставинам - є обґрунтованим. Суд вірно визнав наказ у зазначеній частині незаконним. А за таких обставин, коли відповідачем не було додержано вимог закону про завчасне попередження позивача та його письмової згоди на переведення на іншу посаду за контрактом, зміною істотних умов праці,- суд обґрунтовано визнав незаконним наказ №40 від 12 листопада 2008р. про звільнення [PERSON] за ст.. 36 п. 6 КЗпПУ (відмова працівника від продовження роботи у зв*язку із зміною істотних умов праці). Враховуючи, що резолютивна частина рішення містить помилкову вказівку про скасування наказу, а не визнання його незаконним, рішення слід змінити та виправити неточність. Крім того, як вбачається з контракту, в ньому передбачені невигідні для працівника умови, зокрема, тимчасовий характер трудових відносин, оскільки він укладений на півтора місяці. Оскільки судом встановлено, що між сторонами не відбулося попередньої у відповідності до вимог закону домовленості про переведення позивача за контрактом, тоді як це питання вирішується угодою сторін, сторони повернуті у первісний стан і не можна виключати право та згоду позивача у майбутньому укласти контракт,- висновки суду щодо неможливості застосування до позивача контрактної форми договору та зобов'язання директора укласти з [PERSON] саме безстроковий трудовий договір є передчасними, зайвими, та такими, що відносяться до компетенції адміністрації установи. Рішення в частині зобов'язання директора школи укласти з позивачем безстроковий трудовий договір необхідно скасувати та відмовити позивачеві у таких вимогах, оскільки рішенням суду в частині визнання частково незаконним наказу 23-ос позивач і так залишився працюючим за безстроковим договором. На підставі вимог ст. 235 КЗпПУ суд вірно поновив позивача роботі викладача з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 28409,85 грн., однак в резолютивній частині рішення не зазначив про це, а тому є необхідним доповнити її вказівкою про поновлення на посаді викладача школи. Враховуючи, що в апеляційній інстанції з*ясовано, що за першим судовим рішенням Кіровського суду від 6 липня 2009р. позивач отримав в порядку негайного виконання середній заробіток в межах місячного платежу, - вказівка у рішенні про повторне негайне виконання того ж платежу повинна бути виключена. Доводи скарги про пропуск позивачем строку на оскарження одного із наказів не дають підстав для скасування рішення, оскільки обидва накази взаємопов'язані, стосуються одного і того ж спору, з якого позовна заява подана у встановлений законом строк. Твердження про незазначення у рішенні норм матеріального права, за якими розгляну розглянуто спір, не відповідає дійсності, оскільки посилання суду на норми матеріального закону маються.

Outcome: partial