Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-27 00:00:00

Позивач звернувся з вказаним позовом до суду, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що він є пенсіонером, учасником ліквідації наслідків на ЧАЕС, інвалідом 2 групи, постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії. У відповідності до вимог ст.ст. 49, 50, ч. 4 ст. 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофивін має право на отримання пенсії по інвалідності у розмірі не нижче восьми мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком, виходячи з мінімальної пенсії за віком. Відповідно до підпункту 15 пункту 28 розділу II Закону України Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів Українивід 28.12.2007 р. № 107-У1 до статті 54 Закону № 796-ХІІ внесені зміни, згідно яких у всіх випадках розміри пенсій для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987-1990 роках та осіб, евакуйованих у 1986 році із зони відчуження не можуть бути нижчими по II групі інвалідності - 150 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Оскільки рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 р. у справі Щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України на 2008 рікбуло визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення підпункту 12, підпункту 15, пункту 28 розділу II Закону України Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів Українипід 28.12.2007 р. № 107-VI, просить стягнути з Держави України в особі Державного казначейства України на підставі ст. 1175 ЦК України завдану йому майнову шкоду в сумі 107106,93 гривень, що відповідає недоотриманій сумі пенсії та судові витрати по справі. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явились, але від представника позивача надійшла заява, якою він просив розглянути справу за їх відсутності. Відповідач - Державне казначейство України в судове засіданні представника не направило, надали заперечення проти позову, в якому міститься клопотання про розгляд справи у відсутності їх представника. Представник третьої особи - Управління ПФУ в Біляївському районі в судове засідання з`явився, хоча про час і місце слухання справи був повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши письмові докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню, входячи з наступного. По справі встановлено, що [PERSON] є пенсіонером, учасником ліквідації наслідків на ЧАЕС, інвалідом 2 групи, постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії і має право на отримання пенсії по інвалідності у розмірі не нижче восьми мінімальних пенсі за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком, виходячи з мінімальної пенсії за віком. Обов`язок по проведенню зазначених виплат покладено на Управління пенсійного фонду України у Біляївському районі Одеської області. Пунктом 15 розділу 28 Закону України „Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів Українивизначено, що у всіх випадках розміри пенсій для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987- 1990 роках та осіб, евакуйованих у 1986 році із зони відчуження не можуть бути нижчими по II групі інвалідності - 150 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення п. 15 р. 28 Закону України Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України. Вищевказані обставини і стали підставою для звернення позивача з позовом до держави Україна в особі Державного казначейства України про відшкодування шкоди, заподіяної актом, що визнаний неконституційним, згідно до припису ч. З ст. 152 Конституції України, як норми прямої дії. Частиною 3 ст. 152 Конституції України передбачено, що матеріальна чи моральна шкода, завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними відшкодовується державою у встановленому законом порядку. Відповідальність держави за зобов`язаннями визначено у Главі 11 ЦК України та ст.ст. 1173-1175 ЦК України, якими встановлено правило про відшкодування шкоди, завданої фізичній або юридичній особі, незаконними рішеннями, діями або бездіяльністю органу державної влади посадових чи службових осіб цих органів та шкоди, завданої у результаті прийняття органом державної влади нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований. Відповідальність держави встановлено також і деякими іншими законами. Проте, закон, в якому визначений порядок відшкодування державою шкоди завданої актами і діями, що в подальшому визнані неконституційними, відсутній. Відповідно до ст.ст. 170, 176 ЦК України, якими передбачено, що держава здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, а тому в деліктних правовідносинах зобов`язання держави виконує Державне Казначейство України на яке постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2005 року у покладена функція по здійсненню управління наявними коштами Державного бюджету України. Встановивши фактичні обставини, суд приходить до висновку, що правові підстави для стягнення матеріальної шкоди відсутні, оскільки позивачем в судовому засіданні не доведено відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України факту заподіяння шкоди законами, положення яких в подальшому були визнані неконституційними, виходячи з визначень шкоди за ст. 22 ЦК України та вини відповідача у її заподіянні. \~ \~ \~

Outcome: dismissed