Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-26 00:00:00

В грудні 2010 року позивач звернувся до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] з обмеженою відповідальністю Фірми Комінцентр - сервіс Лтд про стягнення заборгованості по заробітній платі, вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог в позовній заяві позивач та представник позивача в судовому засіданні посилалися на те, що 30.07.2007 року [PERSON] був прийнятий на посаду водія в ТОВ Фірми Комінцентр - сервіс Лтд. 24 квітня 2008 року був переведений на посаду начальника ділянки розбиранняі його заробітна плата склала 2000 грн. З квітня 2009 року відповідач перестав сплачувати належну йому заробітну плату та в липні 2009 року заборгованість відповідача перед ним склала 8000 грн. У звязку з невиконанням відповідачем обовязків по виплаті йому заробітної плати 31 липня 2009 року він був звільнений з займаної посади за власним бажанням. В порушення вимог законодавства ні в день звільнення, ні пізніше відповідач не виплатив йому заборгованість по заробітній платі та вихідну допомогу при звільненні, в звязку з чим він вимушений був звернутися до суду. За час розгляду справи відповідачем було надано до суду бухгалтерську довідку №132 від 10.12.2009 року, відповідно до якої заборгованість ТОВ фірма Комінцентр сервіс Лтд по заробітній платі перед ним станом на 01.12.2009 року складає 1896 грн. 31 коп. Проте це не відповідає дійсності, оскільки розмір належної йому щомісячної виплати становив 2000 грн., з квітня по липень 2009 року заробітна плата йому не виплачувалась, а подання відповідачем довідки свідчить про намагання уникнути відповідальності за несвоєчасну виплату йому заробітної плати у дійсному її розмірі. Вважає, що відповідач повинен сплатити йому заборгованість по заробітній платі за період з квітня 2009 року по липень 2009 року у розмірі 8000 грн., вихідну допомогу у розмірі 6000 грн. та 30000 гривень середньої заробітної плати за час затримки виплати на момент подання позову. Крім того діями відповідача йому завдано моральну шкоду, яка ним оцінена в розмірі 20000 грн. Просили суд: стягнути із відповідача заборгованість по заробітній платі в розмірі 8000 гривень; вихідну допомогу у розмірі 6000 гривень, середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати у розмірі 30000 грн.; стягнути моральну шкоду в розмірі 20000 грн. Представник відповідача, діючий на підставі доручення позовні вимоги визнав частково в частині стягнення залишку не отриманої заробітної плати в сумі 1896 грн. 31 коп. та вихідної допомоги в розмірі 1980 грн. 51 коп. Вказав, що в іншій частині позовні вимоги є безпідставними і просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки та стягнення моральної шкоди. Суд вислухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 30 липня 2007 року [PERSON] був прийнятий на роботу водієм до ТОВ Фірми Комінцентр - сервіс Лтд на підставі наказу № 17к від 30.07.2007 року ( а.с.46). Відповідно до наказу № 1 к від 22.03.2008 року згідно до заяви [PERSON] був переведений з 24.03.2008 року на посаду начальника ділянки розбирання ( а.с. 47). Відповідно до заяви від 28.07.2009 року [PERSON] просив звільнити його за власним бажанням відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП України за систематичне невиконання власником законодавства про працю ( а.с.49). Наказом № 14 від 31 липня 2009 року [PERSON] було звільнено за власним бажанням ст.38 КЗпП України ( а.с.48), трудова книжка отримана [PERSON] 03.08.2009 року ( а.с. 112-114). Згідно до штатного розпису ( а.с.67-87) посадовий оклад начальника ділянки розбирання : з 01.04.2008 року - 700 грн., з 01.06.2008 року 700 грн., з 01.10.2008 700 грн., з 01.12.2008 року 700 грн., з 01.03.2009 року - 700 грн., з 01.04.2009 року 700 грн., з 01.07.2009 року 700 грн. Відповідно до ч.2 ст.94 КЗпП України розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Згідно до ч.2 ст.97 КЗпП України форма і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій передбачених законодавством, генеральною та галузевими ( регіональними) угодами. Позивачем в позовній заяві заявлені вимоги щодо виплати йому не доплаченої заробітної плати за квітень - липень 2009 року в розмірі 8000 грн., оскільки як він вважає йому нараховувалася заробітна плата в розмірі 2000 грн. в місяць, та не була виплачена при звільненні. Згідно довідки ТОВ Фірми Комінцентр - сервіс Лтдвід 11.05.2011 року №73 заборгованість по заробітній платі [PERSON] станом на 01 грудня 2009 року складає 1896 грн. 31 коп. ( а.с.34), заборгованість по заробітній платі підтверджується і узагальненою відомістю ( а.с.36). Отримання [PERSON] заробітної плати в розмірі відповідно до штатного розкладу підтверджується платіжними відомостями, видатковими касовими ордерами ( а.с. 88-110). Як вбачається із Актів від 03.08.2009 року і 29.04.2010 року складених працівниками ТОВ Фірми Комінцентр - сервіс Лтд[PERSON] відмовився отримувати заробітну плату в розмірі 1896 грн. 31 коп., в звязку не згодою з сумою її нарахування ( а.с. 115,116). Відповідно до припису прокурора Бабушкінського району від 12.01.2011 року №34 вих11 прокуратурою проведено перевірку щодо додержання законодавства України про оплату праці на підприємстві. Перевіркою встановлено, що в порушення ст.24 Закону України Про оплату праці, ст.ст.115,116 КЗпП України, внаслідок невиплати заробітної плати звільненому працівнику підприємства, гр. [PERSON] виникла заборгованість на суму 1436,39 грн. ( а.с.161). Наказом ТОВ Фірми Комінцентр - сервіс Лтд №02 від 12 січня 2011 року головного бухгалтера притягнуто до дисциплінарної відповідальності за несвоєчасне депонування не отриманої [PERSON] заробітної плати ( а.с.163), депонування заробітної плати здійснено 12.01.2011 року ( а.с.50). Виходячи із вищевикладеного, суд критично відноситься до тверджень позивача та його представника щодо розміру його посадового окладу в сумі 2000 грн. та приходить до висновку, що саме з вини позивача тривалий час не була отримана заробітна плата в звязку з його не погодженням з сумою кінцевого розрахунку, тому суд приходить до висновку про стягнення з відповідача заборгованості по виплаті заробітної плат в розмірі 1896 грн. 31 коп. Позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати у розмірі 30000 грн. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що оскільки між [PERSON] і ТОВ Фірми Комінцентр - сервіс Лтдбув спір про розмір заробітної плати, саме позивачем тривалий час не отримувалася заробітна плата, кошти на виплату заробітної плати знаходилися в касі підприємства і лише 12.01.2011 року були депоновані, то суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в цій частині позову. Позивачем заявлено вимогу, щодо стягнення із відповідача вихідної допомоги в розмірі 6000 грн. Відповідно до ст.44 КЗпП України, при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору ( ст.38 і 39) - працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. В судовому засіданні встановлено, що відповідачем дійсно не своєчасно проводилася виплата заробітної плати та підприємством не виконувалися вимоги законодавства про працю, а тому суд приходить до висновку про законність вимог позивача щодо стягнення вихідної допомоги в розмірі тримісячного середнього заробітку в розмірі 1980 грн. 51 коп. . Відповідно до довідки про заробітну плату [PERSON] його середня заробітна плата складає 660 грн.17 коп. ( а.с.35), виходячи із середнього заробітку вихідна допомога в розмірі тримісячних заробітних плат складає 660 грн. 17 коп. х 3 = 1980 грн.51 коп. Позивачем заявлені позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди в розмірі 20000 грн. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України , відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного ( міського) суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Відповідно до ст.234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 суд може поновити ці строки. Згідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України Про практику розгляду судами трудових спорів від 06 листопада 1992 року №9 встановлені статтями 228,233 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобовязаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести в рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити пропущений строк. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Як вбачається із матеріалів справи [PERSON] був звільнений з посади 31.07.2009 року, трудова книжка ним отримана 03.08.2009 року, з даним позовом щодо виплати заборгованості по заробітній платі звернувся до суду в грудні 2010 року. В судовому засіданні встановлено, що позивач до грудня 2010 року звертався до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою про стягнення заборгованості по заробітній платі, ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 липня 2010 року в звязку з повторною неявкою позовна заява [PERSON] залишено без розгляду. Ухвала не оскаржувалася. [PERSON] не надано суду доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду, тому суд не вбачає підстав для поновлення строку та відмовляє в задоволені позову в цій частині за спливом часу на звернення до суду. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.88 ЦПК України, оскільки позивач при подачі позовної заяви був звільнений від сплати судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення, позовні вимоги задоволені частково, то з відповідача підлягають стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 51 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення в розмірі 120 грн.

Outcome: partial