Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-02 00:00:00

У липні 2011 року позивач звернувся до суду з позовом до комунального підприємства Теплоелектроцентраль про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації втрати частини заробітку у зв'язку з порушенням строків її виплати, моральної шкоди. Позивач зазначав, що працювала у комунальному підприємстві Теплоелектроцентраль, те на порушення вимог КЗпП України заробітна плата не сплачувалася, тому позивач просить гягнути на її користь заборгованість із заробітної плати в розмірі 1 173 грн. 88 коп., компенсацію у розмірі 1 026 грн. 91 коп., моральну шкоду в розмірі 5 000 грн. 00 коп. В судове засідання позивач не зявився, але надав письмову заяву в якій просив розглянути позовні вимоги у його відсутність. Відповідач про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки свого представника суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що позивач працював у комунальному підприємстві «Теплоелектроцентраль» та була звільнена, але на порушення Законодавства України заборгованість о заробітній платі не сплачена. Згідно ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів. Стаття 116 КЗпП України вказує, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що алежать йому від підприємства, у станови, організації, провадиться в день звільнення. Якщо рацівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або повноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплати не оспорювану ним суму. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, ри відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або повноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли пір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, а також відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці» та на підставі вимог п. 2 Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1997 року № 1472 - працівникам у разі затримки на один і більше місяців виплати грошових доходів проводяться компенсаційні виплати. Довідка №12 від 05.05.2011 року, яка надана комунальним підприємством Теплоелектроцентраль позивачу вказує, що заборгованість по заробітній платі складає 1 026 грн. 91 коп. Таким чином, суд приходить до висновку, що на користь позивача необхідно стягнути заборгованість із заробітної плати та компенсацію. Суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог, щодо відшкодування моральної шкоди, так як позивачем пропущено строк звернення до суду. Згідно зі ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Виходячи з вище наведеного судові витрати необхідно стягнути з відповідача.

Outcome: partial