Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-20 00:00:00

У серпні 2011 р. [PERSON] предявила позов до КП «Графський парк», в якому, після уточнення позовних вимог, просила стягти з останнього на її користь середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку з жовтня 2010 р. по червень 2011 р. у загальній сумі 19967 грн. 66 коп. (обовязкові платежі з даної суми не утримано), зобовязати відповідача нарахувати й виплатити їй компенсацію втрати частини зарплати внаслідок порушення строків її виплати за цей же період у загальній сумі 441 грн. 71 коп. та відшкодувати їй 2000 грн. 00 коп. моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 09.11.2010 р. - в день звільнення позивача з роботи відповідач не виплатив їй всіх належних сум і що остаточний розрахунок з позивачем проведено лише у червні 2011 р. У звязку з затримкою остаточного розрахунку відповідач має сплатити позивачеві середній заробіток за весь період цієї затримки, нарахувати й виплатити компенсацію втрати частини зарплати внаслідок порушення строків її виплати та відшкодувати моральну шкоду. Ця шкода позивачеві спричинена роботодавцем у вигляді моральних страждань внаслідок позбавлення її права на своєчасне одержання винагороди за працю. Оскаржуваним рішенням позов частково задоволено: з КП «Графський парк» на користь [PERSON] стягнуто 16096 грн. 56 коп. середнього заробітку за затримку остаточного розрахунку і 500 грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди, у задоволенні решти позову відмовлено; з КП «Графський парк» на користь держави стягнуто 188 грн. 20 коп. судового збору. В апеляційній скарзі КП «Графський парк» просить скасувати дане рішення і відмовити у задоволенні позову. Доводи апеляційної скарги зводяться до такого: - вина відповідача у затримці остаточного розрахунку з позивачем відсутня, оскільки підприємство несвоєчасно отримує кошти з місцевого бюджету. Крім того, [PERSON] працювала директором КП «Графський парк» і саме її діяльність на цій посаді призвела до того, що на підприємстві збільшилася заборгованість його працівникам по заробітній платі. Зокрема вона мала вжити заходів до проведення з собою остаточного розрахунку в день звільнення та до отримання компенсації втрати частини зарплати внаслідок порушення строків її виплати, - у разі, якщо суд не погодиться з наведеними доводами апеляційної скарги, то при вирішенні справи необхідно врахувати розмір заборгованості по зарплаті, яка виникла на підприємстві з вини [PERSON], і що розмір спірної суми є значним. Також необхідно врахувати співмірність цієї суми порівняно з середнім заробітком [PERSON] і що остання тривалий час безпричинно не зверталася з даним позовом до суду, - факт завдання моральної шкоди у вказаний у позовній заяві спосіб є недоведеним. В письмових запереченнях на апеляційну скаргу [PERSON] просить залишити рішення суду І інстанції без змін, вважаючи його законним і обґрунтованим. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Постановляючи рішення, суд І інстанції виходив з того, що в день звільнення позивача з роботи відповідач не виплатив їй всі належні суми, у звязку з чим відповідач має сплатити позивачеві середній заробіток за затримку остаточного розрахунку та відшкодувати спричинену цією затримкою моральну шкоду у вищевказаних сумах, та що позивачем не доведено належний їй розмір компенсації відповідачем втрати частини заробітної плати внаслідок порушення строків її виплати. Дані висновки суду не відповідають нормам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини. Так, по справі встановлено наступне. Згідно з статутом КП „Графський парк, який затверджено рішенням виконкомом Ніжинської міської ради № 397 від 10.07.2003 р. та зареєстровано розпорядженням цього ж виконкому № 192 від 15.07.2003 р., засновником даного підприємства є Ніжинська міська рада в особі уповноваженого нею органу виконкому Ніжинської міської ради. Пунктом 5.2 даного статуту передбачено, що директор підприємства призначається на посаду засновником. [PERSON] працювала на посаді директора КП „Графський парк з 19.07.2010 р. по 09.11.2010 р., що підтверджується копіями укладеного між ними трудового контракту № 33 від 19.07.2010 р. та трудової книжки. Розпорядженням виконкому Ніжинської міської ради № 55 від 09.11.2010 р. [PERSON] звільнено з роботи згідно з п/п 6 п. 26 згаданого контракту та відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін (копія даного розпорядження на а.с. 8). Остаточний розрахунок з [PERSON] проведено 03.06.2011 р., що підтверджується довідкою відповідача від 03.09.2011 р. (а.с. 32) і копією відомості на виплату грошей від 03.06.2011 р. № 6 (а.с. 38). З викладеного випливають наступні висновки. В силу ст. 21 КЗпП України [PERSON] в період роботи на посаді директора КП «Графський парк» перебувала у трудових правовідносинах не з цим підприємством, а з виконкомом Ніжинської міської ради. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення провести з працівником розрахунок. Згідно з ст. 117 цього ж Кодексу, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Отже виходячи з приписів ч. 1 ст. 117 КЗпП України, належним відповідачем по всіх заявлених [PERSON] вимогах є лише власник, а не уповноважений ним орган. Таким чином, [PERSON] позовні вимоги заявлено до неналежного відповідача, а тому вони не підлягають задоволенню. Мотиви, з яких суд І інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати внаслідок порушення строків її виплати, є хибними. Так, чинне законодавство, що регулює спірні правовідносини, обовязок по нарахуванню й виплаті працівникові компенсації втрати частини заробітної плати внаслідок порушення строків її виплати покладає на роботодавця. Отже якщо із розрахунком компенсації втрати частини зарплати внаслідок порушення строків її виплати, який надано суду працівником, не погоджується роботодавець, то саме роботодавець, а не працівник, зобовязаний надати суду належні й допустимі докази про наявність або відсутність у працівника права на таку компенсацію та про її розмір. Тож оскаржуване рішення підлягає скасуванню в повному обсязі з постановленням нового рішення про відмову в позові. Відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь КП «Графський парк» необхідно стягнути 141 грн. 15 коп. на відшкодування судових витрат, понесених при зверненні до суду апеляційної інстанції.

Outcome: approved