Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] сільської ради Броварського району Київської області, [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку за адресою: Київська область, Броварський район, с. Зазимє, вул. Садова. 15 площею 0,25 га, що належала [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії !-КВ № 109196 виданого 19 лютого 1998 року, що зареєстрований в Книзі реєстрації записів державних актів на право приватної власності на землю за № 114. Свій позов обґрунтовував тим. що [PERSON] та [PERSON] одружились 08 травня 1993 року, про що в Книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за № 500 та підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу V-БК № 253239 від 08 травня 1993 року. Позивач є сином [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії VI БК № 445348 від 24 жовтня 1990 року. Рішенням виконавчого комітету [PERSON] сільської ради народних депутатів від 29 липня 1997 року вирішено передати у приватну власність [PERSON] земельну ділянку площею 0, 25 га, розташовану на території е.Зазимя, по вул. Садовій, 19. 19 лютого 1998 року [PERSON] виданий Державний акт на право приватної власності на землю серії І-КВ № 109196 на вказану земельну ділянку, із цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку. 08 жовтня 1999 року між [PERSON] та позивачем в інтересах якого діяла мати [PERSON]. укладений договір купівлі-продажу жилого будинку з відповідними надвірними будівлями, що знаходиться за адресою Київська область. Броварський район, с. Зазимє, вул. Садова. 15 посвідчений державним нотаріусом Броварської районної державної нотаріальної контори [PERSON] J1.M.. зареєстрований в реєстрі за № 2-3934. Позивач посилаючись на вимоги ст. ст. ЗО. 67 Земельного Кодексу України від 18 грудня 1990 року, та оскільки в п. 6 вищезазначеного договору мітиться посилання на те, що сторонам цього договору розяснено зміст ст. 30 ЗУ України, вважає, що при переході права власності на житловий будинок разом з ним до нього перейшло і право власності на спірну земельну ділянку. 27 січня 2011 року [PERSON]JI. помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ОК№ 209444. Спадкоємцями за законом [PERSON] є позивач [PERSON] та дружина [PERSON], сини від першого шлюбу [PERSON] та [PERSON] Позивач зазначає, що оскільки вищезазначена земельна ділянка на час смерті [PERSON] в силу ст. 30 ЗК України 1990 року належала позивачу, зазначена земельна ділянка не входить в склад спадкового майна. Спадкоємці [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не визнають право власності позивача на спірну земельну ділянку, вважаючи, що вона є складовою спадщини. За таких обставин позивач звернувся до суду з позовом в якому просить визнати за ним право власності на земельну ділянку за адресою: Київська область, Броварський район, с. Зазимє, вул. Садова. 15 площею 0,25 га. що належала [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії I- КВ № 109196 виданого 19 лютого 1998 року, що зареєстрований в Книзі реєстрації записів державних актів на право приватної власності на землю за № 114. Позивач в судове засідання не зявився, про день час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити. В обґрунтування позовних вимог пояснення надав аналогічні змісту позовної заяви та з врахуванням поданих уточнень. Відповідачі [PERSON]. [PERSON] та їх представник [PERSON], в судове засідання не зявились, про день, час та місце розгляд\' справи були повідомлені належним чином, поважність причин неявки в судове засіданні суду невідомі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, до суду надала заяву в якій просить справу розглядати у її відсутності. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Броварського району Київської області в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду наданий лист в якому зазначається, що з позовною заявою ознайомлені, проти визнання права власності на земельну ділянку за [PERSON] заперечень не мають, просили справу розглядати без участі представника у звязку з завантаженістю. Суд вислухавши представника позивача, повно і всебічно зясувавши обставини в справі, обєктивно дослідивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, знаходить позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 08 травня 1993 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб про що в Книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено відповідний актовий запис за № 500. що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії V-БК № 253239 від 08 травня 1993 року виданий відділом ЗАГС Шевченківського району м. Києва. Позивач [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії V1-BK № 445348 виданого 24 листопада 1990 року, та відповідно внесений запис в Книгу реєстрації актів про народження за № 582. Як вбачається з матеріалів справи 19 лютого 1998 року [PERSON] виданий Державний акт на право приватної власності на землю серії І-КВ № 109196 на земельну ділянку площею 0,25 га за адресою Київська область. Броварський район, с. Зазимє, вул. Садова, 19 із цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, який виданий на підставі рішення виконавчого комітету [PERSON] сільської ради народних депутатів від 29 липня 1997 року. Вказаний Державний акт на право приватної власності на землю зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за№ 114. 08 жовтня 1999 року між [PERSON] та позивачем в інтересах якого діяла мати [PERSON], укладений договір купівлі-продажу жилого будинку з відповідними надвірними будівлями, що знаходиться за адресою Київська область. Броварський район, с. Зазимє, вул. Садова. 15 посвідчений державним нотаріусом Броварської районної державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 2-3934. В п. 1, 4, 6 вказаного договору купівлі-продажу жилого будинку від 08 жовтня 1999 року зазначається, що жилий будинок належить продавцю [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого виконкомом [PERSON] сільської ради 23 вересня 1999 року та зареєстрований в Броварському бюро технічної інвентаризації за реєстром № 75 від 23 вересня 1999 року. Продавець свідчить, що вказаний жилий будинок до цього часу нікому іншому не проданий, не подарований, не заставлений, в спорі і під забороною не перебуває. Зміст ст.ст. 22, 30 Земельного Кодексу України сторонам розяснено. В довідках виданих виконкомом [PERSON] сільської ради Броварського району Київської області від 27 липня 2011 року за № 851. 852 зазначається, що земельна ділянка площею 0,25 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що належала померлому [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на землю серії І-КВ № 109196 виданого 19 лютого 1998 року, на якій розташований житловий будинок з відповідними надвірними будівлями та спорудами, який належить [PERSON] на підставг договору купівлі-продажу жилого будинку, посвідчений державним нотаріусом Броварської районної державної нотаріальної контори [PERSON] 08 жовтня 1999 року за № 2-3939. У звязку з упорядоченням вулиць та номерів будинків, земельна ділянка в с. Зазимє. по вул. Садовій, буд. 19 площею 0, 25 га має нову адресу: с. Зазимє, вул. Садова, буд. 15. 27 січня 2011 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ОК № 209444, видане виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Броварського району Київської області. В довідці від 04 лютого 2011 року за № 135 виданої виконкомом [PERSON] сільської ради зазначено, що [PERSON] на день смерті проживав і був зареєстрований з 14 липня 2010 року в с. Зазимє, по вул. Садовій. 15. На день смерті [PERSON] з ним разом проживали та були зареєстровані за вказаною адресою: [PERSON] - дружина, та [PERSON] - син. Після його смерті відкрилась спадщина. Спадкоємцями за законом є сини [PERSON], [PERSON]. [PERSON] та дружина [PERSON] Відповідно ч.І ст. 22. ч.І ст. 23 Земельного Кодексу України 1990 року, чинного на час виникнення спірних правовідносин, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки внатурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право, - державного акта на право власності або право користування землею. Згідно зі ст. 30 ЗК України (чинного до 1 січня 2002 року) при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими обєктами переходить у розмірах, передбачених ст. 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. При переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих обєктів. У підп. "ґ" п. 18, п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" (зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) розяснено, що при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 року, згідно з положеннями чинної до цієї дати ст. 30 ЗК України до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 року в таких випадках п, аво власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до ст. 120 ЗК України 2001 року на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 року, згідно зі ст. 377 ЦК України, а з часу внесення змін до ст. 120 ЗК України Законом України від 27 квітня 2007 року № 997- V - і згідно зі ст. 120 ЗК України, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. При переході права власності на будинок або його частину за договором довічного утримання до набувача переходило право на земельну ділянку, де вони розташовані, на умовах, на яких ця ділянка належала відчужувану. В разі переходу права власності на будівлі та споруди до кількох осіб право на земельну ділянку визначалось пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено в договорі відчуження останніх, а при переході права власності на будівлі та споруди до фізичних або юридичних осіб, які не могли мати у власності земельні ділянки, до них переходило право користування земельною ділянкою. З 1 січня 2010 року до особи, яка набула право власності нажитловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України в редакції Закону України від 5 листопада 2009 року № 1702-VI. Частиною 3 ст. 152 ЗК України (чинного з 1 січня 2002 року) визначено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання прав. Таким чином, за змістом вказаних норм право особи, до якої переходить право власності на будівлю та відповідне право на земельну ділянку, є похідним від права особи, від якої перейшли такі права. До набувача переходить право власності чи право користування в тому числі й на ту частину земельної ділянки, яка зайнята жилим будинком (будівлею або спорудою), та на частин) земельної ділянки, яка необхідна для його (її) обслуговування. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved