Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-09 00:00:00

Позивачка звернулася з даним позовом до суду, посилаючись на те, що рішенням Катюжанської сільської ради №87 від 11.10.2004р. земельна ділянка за адресою с. Катюжанка вул. Радянська, 57а Вишгородського району була передана [PERSON] у власність, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку від 01.06.2005 року. Ухвалами Вишгородського районного суду від 09.11.2006 року та 25.05.2007 року було визнано право власності на будинок №57 по вул. Радянській в с. Катюжанка Вишгородського району за позивачем на 53/100 частини будинку та відповідачем 47/100 частини будинку. Наші частки зареєстровано у Вишгородському БТІ. Цільове призначення земельної ділянки по вул.. Радянській 57а с. Катюжанка Вишгородського району. Таким чином, позивачка просить на підставі ст. 70 СК України, ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України визнати за нею право власності на 53/100 частини земельної ділянки та виділити в натурі. В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги та просила визнати за нею право власності на 53/100 частини земельної ділянки з виділенням в натурі згідно висновку експертизи №11377/10-15 від 29.08.2011 року варіанту-1. Відповідачка позовні вимоги визнав, проти задоволення позову не заперечував. Вислухавши думку сторін, дослідивши письмові докази, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного. Встановлено, що зазначена земельна ділянка знаходяться у спільній власності сторін, що посвідчено відповідними Державними актами на право власності на землю відповідно до ч.4 ст.86 ЗК України. Відповідно до ч. 1 ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Відповідно до ч. 1 ст.88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Згідно з ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Відповідно до ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами, право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Як вбачається з матеріалів справи, знаходяться варіанти поділу спірної земельної ділянки відповідно до зазначеного в Державному акті на право власності на земельну ділянку, що підтверджується висновком №11377/10-15 судової будівельно-технічної експертизи від 29.08.2011 року. Суд вважає дані варіанти цілком прийнятними для сторін. Зважаючи на наведене, суд вважає, що у даному випадку право власності (право володіння, користування та розпорядження) позивача на відповідні частки спірної земельної ділянки порушено, а тому воно підлягає відновленню шляхом відокремлення в натурі цих часток. Крім того, відповідно до ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 6 ч. 11 постанови Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року № 14 та враховуючи визнання відповідачем позову, що не суперечить закону, не порушує права, свободу чи інтереси інших осіб, суд приймає заяву відповідача про визнання позову. Таким чином позовні вимоги є необгрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved