Jurisdiction: civil
Date: 2011-08-22 00:00:00

у липні 2011 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що він є власником житлового будинку розташованого в с. Селещина, вул. Чапаєва, 13, Машівського району в якому зареєстровані його колишня дружина, відповідач-1, та син [PERSON], [INFO]. З вересня 2010 року відповідачка з ним не проживає, не спілкується, добровільно виселилася з будинку, а 29.10.2010р. шлюб між ними розірвано. У звязку з наведеним, на підставі ст. ст. 71, 72, 107 ЖК України, ст. 391 ЦК України позивач просить визнати відповідача-1 такою, що втратила право користування житловим будинком по вул. Чапаєва, 13, в с. Селещина, зобовязати відповідача-2 зняти її з реєстраційного обліку та стягнути з неї судові витрати. У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві, просить їх задоволити, відповідач-1 позов визнала частково, погоджується з тим, що втратила право користування житлом, натомість заперечує проти зняття її з реєстраційного обліку, так як їй ніде прописатися, від поданих письмових заперечень відмовилася. Представник відповідача-2 в засідання не зявився, направив заяву про розгляд справи без його участі, у вирішенні даного питання покладається на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази прийшов до наступного висновку. Судом установлено, що позивач є власником житлового будинку № 13 розташованого по вул. Чапаєва в с. Селещина Машівського району Полтавської області, що підтверджується договором дарування від 09.07.2003р. ( а.с. 6 ). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно довідки Селещинської сільської ради від 21.07.2011р. у зазначеному будинку разом з позивачем зареєстровані [PERSON] та син [PERSON], [INFO] ( а.с. 5 ). З рішення Машівського районного суду від 29.10.2010р. вбачається, що позивач та відповідач-1 перебували у зареєстрованому шлюбі в період з 31.07.1999р. по 29.10.2010р. (а.с. 7 ). Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Таким чином, право члена сімї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Виходячи з зазначених положень закону, суд вважає, що посилання позивача про застосування до вказаних правовідносин ст. ст. 71, 72, 107 Житлового кодексу України є безпідставним, оскільки спір виник з приводу проживання у житловому будинку, який належить позивачу на праві приватної власності, а тому до цих правовідносин слід застосувати положення ст. 405 ЦК України. Сторонами не заперечується, що відповідач-1 не проживає в належному позивачеві будинку по вул. Чапаєва, 13 в с. Селещина з середини вересня 2010 року. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Виходячи з викладеного, суд вважає, що визнання відповідачем-1 позову в частині того, що вона втратила право користування зазначеним житлом суперечить закону. Аналізуючи зібрані по справі докази, суд вважає, що оскільки на час звернення до суду пройшло менше року з того часу як відповідач-1 не проживає в належному позивачеві будинку по вул. Чапаєва, 13 в с. Селещина, а саме з середини вересня 2010 року, а тому у позивача відсутні правові підстави для звернення до суду з зазначеним позовом, оскільки за нормою ст. 405 ЦК України право такого звернення він набуде лише після того, як відповідачка не проживатиме у належному йому будинку більше 1 року і як наслідок права вимоги про знаття її з реєстраційного обліку. Посилання його ж на застосування норм ст. ст. 71, 72, 107 Житлового кодексу України судом визнані безпідставними, оскільки вони застосовуються до правовідносин щодо проживання у будинках державного та громадського житлового фонду. Виходячи з викладеного, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки в задоволенні позову відмовлено, а тому судові витрати на користь позивача стягненню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed