Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON], треті особи [PERSON], Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора та Комунальне підприємство Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації, про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], який був посвідчений 13.02.2010 року державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі №5-155, визнання права власності на спадкове майно, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.10.2009 року, виданого на імя [PERSON] Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, в частині спадкування ? частини квартири [ADDRESS], скасування державної реєстрації права власності на зазначену квартиру. В обґрунтуванні своїх позовних вимог посилалася на те, що 25.12.2008 року помер її син [PERSON], спадкоємцями першої черги після смерті якого є його мати позивачка [PERSON] та дружина відповідачка [PERSON]. У строк, встановлений рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22.06.2010 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду від 09.09.2010 року, позивачка 01.10.2010 року звернулася до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті сина [PERSON], але з'ясувалося, що 20.10.2009 року відповідачка [PERSON] уже тримала після свого чоловіка [PERSON] свідоцтво про право власності на спадкове майно чотирикімнатну квартиру [ADDRESS], та зареєструвала свої права у КП ДМБТІ. Таким чином майно після смерті [PERSON] підлягало перерозподілу між двома спадкоємцями [PERSON] та [PERSON] в рівних частках по ? частині кожному. Незважаючи на це, в період розгляду справи в суді про встановлення додаткового строку на прийняття спадщини [PERSON], відповідачка [PERSON] уклала зі своїм сином відповідачем по справі [PERSON] договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Даний договір укладений між відповідачами без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися договором, тобто є фіктивним та укладеним тільки з однією метою уникнути перерозподілу спадкової квартири. На даний час у спірній квартирі зареєстрована та проживає відповідачка [PERSON], гроші між сином та матір'ю не передавалися, тобто зміна власника квартири фактично не відбулася, у зв'язку з чим позивачка просила визнати даний договір купівлі-продажу недійсним. Наявність у відповідачки [PERSON] свідоцтва про право власності в порядку спадкування на квартиру [ADDRESS] в цілому, порушує права позивачки, як спадкоємця, щодо права власності на ? частину даної квартири, тому позивачка також просила визнати за нею право власності на спадкове майно, визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 20.10.2009 року, видане Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою на імя [PERSON], в частині спадкування ? частини квартири [ADDRESS], та скасувати державну реєстрацію права власності на зазначену квартиру. Відповідачка [PERSON] проти позову заперечувала посилаючись на законність та правомірність отримання нею свідоцтва про право на спадщину на квартиру [ADDRESS] смерті свого чоловіка, оскільки деяке майно, яке підлягало б спадкуванню, було зареєстроване за позивачкою і вона не визнає за нею права на частину цього майна. У судовому засіданні відповідачка наполягала також і на законності укладення між нею та сином [PERSON] договору купівлі-продажу даної квартири, але повідомити суму, за яку було вчинено продаж квартири, [PERSON] відмовилася. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та зазначив, що оспорюваний договір не спрямований на настання реальних правових наслідків зумовлених ним, оскільки його укладено з метою уникнення від перерозподілу цієї квартири між [PERSON] та [PERSON] в порядку спадкування. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] просив відмовити в задоволені позовних вимог, вважаючи їх необґрунтованими, оскільки на час укладення спірного договору заборон на відчуження майна не існувало. Відповідачка [PERSON] в судове засідання 14.11.2011 року не зявилася, про час та місце слухання справи, відповідно до ст.ст. 74, 77 ЦПК України, була повідомлена належним чином. Відповідач [PERSON] та третя особа [PERSON] в судове засідання 14.11.2011 року не зявилися, про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином, надали суду заяви про слухання справи за їх відсутності. Представник відповідача [PERSON] також в судове засідання не з'явився. Треті особи - Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора та Комунальне підприємство Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризаціїнадали суду заяви, в яких також просили слухати справу без їх участі. У судове засідання 14.11.2011 року відповідачі та їх представники не з'явилися, про день слухання справи сповіщені належним чином, зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вислухавши сторони, їх представників та свідків, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22.06.2010 року у справі №2-2088/10, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 09.09.2010 року, [PERSON] визначено додатковий строк 2 місяці для прийняття спадщини після смерті її сина [PERSON], який помер 25.12.2008 року. У встановлений судовим рішенням строк 01.10.2010 року [PERSON] звернулася до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті свого сина [PERSON]. Відповідно до ч.1 ст.1280 ЦК України, якщо після спливу строку для прийняття спадщини і після розподілу її між спадкоємцями спадщину прийняли інші спадкоємці (ч.ч. 2,3 ст. 1272 цього Кодексу), вона підлягає перерозподілу між ними. 20.10.2009 року, під час провадження у справі №2-2088/10, зазначивши в заяві про прийняття спадщини про відсутність інших спадкоємців, передбачених ст.1261 ЦК України (а.с. 67), відповідачка [PERSON] отримала свідоцтво про право власності за законом після смерті свого чоловіка [PERSON] на спадкове майно, яке складається з чотирикімнатної квартири [ADDRESS], та зареєструвала своє право в Комунальному підприємстві Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації. Таким чином, відповідно до ч.1 ст.1267 та ч.1 ст.1280 ЦК України квартира [ADDRESS] підлягала перерозподілу між [PERSON] та [PERSON], як між спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON], в рівних частках. 13.02.2010 року, також під час провадження у справі №2-2088/10, [PERSON] уклала зі своїм сином [PERSON] договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Факт ступеню споріднення між [PERSON] та [PERSON] визнано особисто [PERSON] та представником [PERSON], тому відповідно до ст.61 ЦПК України даний факт доказуванню не підлягає. Відповідно до ч.1. ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Частиною 5 ст.203 ЦК України передбачено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно зі ст.234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, що зумовлювалися цим правочином, тобто внутрішня воля сторін фіктивного правочину не відповідає її зовнішньому прояву, учасники такого правочину мають інші цілі, ніж ті, що ним передбачені. Згідно даних адресно-довідкового сектору ГІРФО УМВС України в Дніпропетровській області місце проживання [PERSON] станом на 16.11.2010 року зареєстроване за адресою: м. Дніпропетровськ, АНД район, вул. Знаменська (Прапорна)[ADDRESS]. За цією ж адресою [PERSON] фактично й проживає, що підтверджується повідомленнями про вручення їй телеграм про виклик до суду, зазначення її сином [PERSON] цієї адреси, як адреси місця проживання, в апеляцій скарзі, що містяться в матеріалах справи (а.с. 155) та в заяві про ознайомлення з матеріалами справи (а.с. 152). [PERSON] проживає за адресою: [INFO], що підтверджується повідомленнями про вручення йому телеграм про виклик до суду, зазначення ним цієї адреси, як адреси місця свого проживання, в апеляційній скарзі (а.с. 155), що міститься в матеріалах справи, та в заяві про ознайомлення з матеріалами справи (а.с. 151). Згідно відповіді Комунального підприємства Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації № 13282 від 02.12.2010 року, нерухоме майно за [PERSON] не зареєстроване, отже, спірна квартира як до, так і після укладення договору купівлі-продажу від 13.02.2010 року перебуває у володінні і користуванні [PERSON] та іншого житла вона не має. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] показали, що наприкінці грудня 2009 року, під час врегулювання питання щодо повернення [PERSON] належного їй нежитлового приміщення, в їх присутності [PERSON] в різкій формі, висловлюючи незадоволення зверненням [PERSON] до суду стосовно прийняття спадщини, сказала [PERSON] про те, що вона не отримає ніякої квартири після смерті свого сина, на що присутній при цій розмові [PERSON] запропонував переоформити цю квартиру на себе, з чим [PERSON] й погодилась. З урахуванням зазначених вище обставин, а саме: укладення спірного договору під час провадження у цивільній справі №2-2088/10, про що було відомо відповідачам; знаходження відчуженої квартири у володінні і користуванні [PERSON]; відсутність іншого житла у [PERSON], ніж відчужена нею за спірним договором квартира; відчуження цієї квартири на користь сина; наявність умислу обох сторін спірного договору уникнути перерозподілу квартири між [PERSON] та [PERSON], як спадкоємцями, а також приймаючи до уваги, що у судовому засіданні відповідачка [PERSON] в категоричній формі відмовилася повідомити ціну, яку вона отримала від сина за продаж спірної квартири, суд приходить до висновку, що відповідачі уклали фіктивну угоду, оскільки не мали наміру створити юридичні наслідки, що зумовлювалися цією угодою, кошти від продажу квартири продавцю не передавалися. (Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду України від 18.04.2007 р. у справі № 6-8341ск07, ухвалі Верховного Суду України від 17.02.2010 р. у справі № 6-17750св09, ухвалі судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.05.2011 р. у справі № 6-6316св11, ухвалі судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06.07.2011 р. у справі № 6-5010св11). Відповідно до ч. 2 ст. 234 ЦК України фіктивний правочин визнається судом недійсним. В силу приписів ч.1 ст.216 ЦК України, ч.1 ст.236 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю; правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. На момент вчинення спірного правочину [PERSON] була власником спірної квартири на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 20.10.2009 року державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №2-1966. Відповідно до ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. П.27 Постанови Пленумом Верховного Суду України в №7 від 30 травня 2008 року Про судову практику у справах про спадкуваннярозяснює, що відповідно до статті 1301 ЦК свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. У звязку із прийняттям [PERSON] спадщини після смерті свого сина [PERSON], згідно приписів ч.1 ст.1267 ЦК України, ч.1 ст.1280 ЦК України, спірна квартира підлягає перерозподілу в рівних частках між [PERSON] та [PERSON], тобто, по ? частці кожній. Проте, видачею [PERSON] свідоцтва про право на спадщину на всю спірну квартиру порушено право [PERSON] на спадкування ? частини цієї ж квартири. У звязку з чим Свідоцтво про право на спадщину за законом, видане [PERSON] 20.10.2009 року державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстроване в реєстрі за № 2-1966, підлягає визнанню частково недійсним - в частині спадкування ? частини квартири [ADDRESS], яка повинна належати іншому спадкоємцю. З наведених мотивів суд вважає визнати за [PERSON] право власності на ? частину [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер 25.12.2008 року. Враховуючи здійснення державної реєстрації прав власності на спірну квартиру на підставі частково недійсного Свідоцтва про право на спадщину за законом, в частині спадкування ? частини цієї квартири, а згодом й на підставі недійсного договору купівлі-продажу, відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяженьпідлягає скасуванню державна реєстрація права власності на спірну квартиру за [PERSON] та державна реєстрація права власності на ? частину спірної квартири за [PERSON] Доводи відповідачів щодо укладення спірного договору за відсутності заборон на відчуження квартири відхиляються судом, як такі, що не мають значення для вирішення справи, оскільки позов про визнання договору недійсним заявлено з підстав його фіктивності. Заперечення [PERSON] з приводу того, що право власності на ? частину квартири належало їй як дружині у спільному майні подружжя, спростовуються матеріалами спадкової справи. Так, у заяві [PERSON] до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 20.10.2009 року № 1955 про видачу свідоцтва про право на спадщину нотаріусом розяснено зміст ст.60 СК України [PERSON] та нею власноручно зазначено про відмову від отримання свідоцтва про право власності на ? частину квартири [ADDRESS], тому зазначена квартира успадкована нею в цілому як обєкт права власності [PERSON]. Відповідно до ст.88 ЦПК України з [PERSON] та [PERSON] підлягає стягненню на користь [PERSON] по 910 гривень витрат у справі.

Outcome: partial