Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-19 00:00:00

Позивачка у судовому засіданні підтримала заявлені вимоги і просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою [ADDRESS] та зняти його з реєстраційного обліку за вказаною адресою, пояснивши, що дана квартира належить їй на підставі договору дарування. Відповідач по справі є її колишнім чоловіком. У червні 2008 року їх шлюб розпався, вони разом не проживають та стосунки не підтримують, а в жовтні 2010 року шлюб між ними було розірвано. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею. Вважає, що відповідач, будучи зареєстрованим у належній їй квартирі, створює їй перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю, а тому вона вимушена звернутись до суду із даним позовом. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином. За таких обставин, зі згоди позивачки, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Представник третьої особи до суду не зявився, надавши листа про розгляд справи у його відсутність. Суд, вислухавши позивачки, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного. Судом встановлено, що позивачці на підставі договору дарування від 20 червня 2002 року (посвідчений державним нотаріусом [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 1-1099) належить квартира [ADDRESS] (даруватель [PERSON]). Сторони з 14 серпня 1993 року перебували у зареєстрованому шлюбі (свідоцтво про укладення шлюбу серії ІV-КИ № 466133, видане 14 серпня 1993 року виконкомом Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, за актовим записом № 54). У червні 2008 року шлюб фактично розпався, сторони разом не проживають і спільного господарства не ведуть, а 15 жовтня 2010 шлюб між ними розірвано (рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2010 року). Як вбачається із довідки ОСББ Колос№ 34 від 16 травня 2011 року та акту від 16 травня 2011 року, [PERSON] знаходиться на реєстраційному обліку за вищевказаною адресою, але з червня 2008 року там не проживає. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 156 ЖК та ч. 1 ст. 405 ЦК члени сім'ї власника житла, що проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом. Абзацом 7 ч. 1 ст. 3 Закону "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" встановлено, що реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто право користування майном члена сім'ї власника житла пов'язано з моментом здійснення реєстрації за місцем проживання особи. Відповідно до ч.3 ст.405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. На підставі наведеного, суд вважає, що вимоги щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування спірною квартирою обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні знайшов свого підтвердження факт його відсутності понад один рік у вищевказаному житловому приміщенні. Але, вимоги позивачки про зобов?язання СГІРФО Дніпропетровського РВ ГУ МВС України в Дніпропетровській області зняти з реєстраційного обліку відповідача за вищевказаною адресою не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до ст.7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Українірішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням є самостійною підставою зняття з реєстрації місця проживання.

Outcome: partial