Jurisdiction: civil
Date: 2012-01-04 00:00:00

[PERSON], [PERSON] у вересні 2011 року звернулися до суду з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої неправомірними діями. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі указують на те, що 18.02.2010 ухвалою Пирятинського районного суду Полтавської області визнана мирова угода між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], [PERSON] про розподіл в натурі майна приватного підприємства «Агромаркет». За умовами мирової угоди за відповідачем [PERSON] визнано право власності на приміщення 1 гаражу «В» (площею 27,7 м2), цеху «Г»з прибудовою «г», гаража «Д», огорожі №4, частини огорожі №5 (від огорожі №4 до приміщення 2 у гаражі «В»), що становить 43/100 частини майнового комплексу, який знаходиться за адресою м. Пирятин Полтавської області, пл. Червоноармійська, 20. За позивачем [PERSON] визнано право власності на приміщення 2 гаражу «В»(площею 56,2 м2), складу «Б», адміністративного будинку «А-1», прибудови «а», огорожі №1-3, частини огорожі №5, огорож №6-7, воріт №8, що становить 57/100 частини майнового комплексу, розташованого за адресою м. Пирятин Полтавської області, пл. Червоноармійська, 20. [PERSON], [PERSON] перейшло право користування земельною ділянкою (площею 0,11 га), розташованою у м. Пирятині Полтавської області, пл. Червоноармійська 20. [PERSON] зобовязувався облаштувати проїзд на територію своєї ділянки поряд з приміщенням 1 гаражу «В» до 31.12.2010. [PERSON] зобовязувалась надати [PERSON] право безперешкодного проїзду через належну їй земельну ділянку до 31.12.2010. [PERSON], [PERSON] зобовязувалися за спільні кошти встановити огорожу на межі земельних ділянок між приміщеннями гаража «В»та прибудови «г» до 31.03.2011. До сьогоднішнього часу [PERSON] своїх зобовязань за умовами мирової угоди не виконав. 17.09.2011 [PERSON] та [PERSON] власним коштом установили огорожу із металевого профнастилу між земельними ділянками та закрили проїзд через ділянку [PERSON] Проте, того ж дня установлений паркан [PERSON] зруйнував. Вищевказані дії відповідача порушують право власності позивачів та унеможливлюють користування земельною ділянкою. Тому позивачі просять суд зобовязати [PERSON] відновити пошкоджений ним паркан із профнастилу на межі земельних ділянок, порядок користування якими визначено мировою угодою. Стягнути з відповідача відшкодування за завдану їм моральну шкоду в сумі 1700 грн та судові витрати. У судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивачів [PERSON] позов підтримали, представник позивачів пояснив, що 18.02.2010 між [PERSON], [PERSON] та відповідачем була укладена мирова угода, яка визнана судом, який постановив про це ухвалу. Проте, й дотепер [PERSON] своїх зобовязань за умовами мирової угоди не виконав. 17.09.2011 він зруйнував паркан, збудований [PERSON] у виконання мирової угоди. Просить суд зобовязати [PERSON] відновити пошкоджений ним паркан із профнастилу на межі земельних ділянок, порядок користування якими визначено мировою угодою. Стягнути з відповідача відшкодування за завдану позивачам моральну шкоду в сумі 1700 грн. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, проти його задоволення заперечує, пояснив, що позов поданий до неналежного відповідача, оскільки його довіритель, зламавши паркан, діяв як представник юридичної особи ТОВ «БК «Енергобудпроект», якому позивачі, збудувавши паркан, закрили проїзд до службових приміщень. Судом установлено: 18 лютого 2010 року між позивачами та відповідачем було укладено мирову угоду, яка визнана судом, що підтверджується копією ухвали суду від 18.02.2011 (а.с.11-13). За умовами мирової угоди за відповідачем [PERSON] визнано право власності на приміщення 1 гаражу «В» (площею 27,7 м2), цеху «Г»з прибудовою «г», гаража «Д», огорожі №4, частини огорожі №5 (від огорожі №4 до приміщення 2 у гаражі «В»), що становить 43/100 частини майнового комплексу, який знаходиться за адресою м. Пирятин Полтавської області, пл. Червоноармійська, 20. За позивачем [PERSON] визнано право власності на приміщення 2 гаражу «В»(площею 56,2 м2), складу «Б», адміністративного будинку «А-1», прибудови «а», огорожі №1-3, частини огорожі №5, огорож №6-7, воріт №8, що становить 57/100 частини майнового комплексу, розташованого за адресою м. Пирятин Полтавської області, пл. Червоноармійська, 20. [PERSON], [PERSON] перейшло право користування земельною ділянкою (площею 0,11 га), розташованою у м. Пирятині Полтавської області, пл. Червоноармійська 20. [PERSON] зобовязувався облаштувати проїзд на територію своєї ділянки поряд з приміщенням 1 гаражу «В» до 31.12.2010. [PERSON] зобовязувалась надати [PERSON] право безперешкодного проїзду через належну їй земельну ділянку до 31.12.2010. [PERSON], [PERSON] зобовязувалися за спільні кошти встановити огорожу на межі земельних ділянок між приміщеннями гаража «В»та прибудови «г» до 31.03.2011. Оскільки [PERSON] у встановлений ухвалою суду від 18.02.2011 термін своїх зобовязань за умовами мирової угоди не виконав,17.09.2011 [PERSON] та [PERSON] власним коштом установили огорожу із металевого профнастилу між земельними ділянками та закрили проїзд через ділянку [PERSON] у місці, визначеному ухвалою суду. Проте, того ж дня встановлений позивачами паркан, [PERSON] зруйнував. Заслухавши пояснення позивача та представника позивачів, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що вимоги позивачів обґрунтовані і позов підлягає задоволенню у частині відновлення пошкодженого майна. Відповідно до ч.1 ст.1192 Цивільного кодексу України (ЦК України) з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Так, як у судовому засіданні встановлено, що відповідач пошкодив паркан, установлений позивачами на виконання ухвали суду, позов у частині відновлення паркану підлягає задоволенню. При цьому суд не приймає до уваги доводи представника відповідача про те, що позов предявлений позивачами не до належного відповідача, як безпідставні, оскільки, ламаючи паркан, відповідач діяв як фізична особа. Разом з тим, суд не знаходить підстав для стягнення з відповідача моральної шкоди, оскільки згідно абз.2 п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. У судовому засіданні факт заподіяння позивачам моральних чи фізичних страждань не знайшов свого підтвердження, тому суд приходить до висновку, що позов у частині відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягає. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати підлягають стягненню на користь позивача.

Outcome: partial