Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-08 00:00:00

Спочатку позивач звернувся до суду із позовом про визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним, визнання права власності на 1/2 частину квартири у порядку спадкування за законом. Згодом уточнював вимоги, визнати факт сумісного проживання, визнати свідоцтво про право на спадщину частково недійсним, визнати право на частину спільного майна, усунути відповідача від спадкування та визнати право на обовязкову частку у спадщині. Свої вимоги мотивує тим, що він з 1989 року проживав однією сімєю без шлюбу з [PERSON] та вів з нею спільне домашнє господарство. За час спільного проживання та ведення господарства [PERSON] приватизувала квартиру № 31 будинку № 59 В по вул. Дибенко в м. Нікополі. В цій самій квартирі зареєстрований і позивач. Наприкінці 2004 року [PERSON] померла. Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входила дана квартира. Позивач ставить питання про усунення [PERSON] від спадкування за законом після смерті [PERSON], виходячи з наступного. [PERSON] з 2001 року тяжко хворіла, потребувала у постійному нагляді лікарів, постійно приймала ліки, а з 2003 року перебувала на диспансерному обліку у КП Обласний клінічний онкологічний центрз діагнозом: Рак правої молочної залози T4NoMo стадія ІІІ, після ДГТ (2003), операції (2004), хіміко гормоно терапії (2004). На її лікування були потрібні кошти, у звязку з чим позивач змушений був продати належну йому квартиру [ADDRESS]. Кошти від продажу цієї квартири повністю були витрачені на утримання та лікування [PERSON] [PERSON], знаючи про незадовільний стан здоровя та тяжку хворобу [PERSON], її проблемами та лікуванням не цікавився, допомоги по утриманню не надавав, хоча [PERSON] через свою хворобу знаходилася у безпорадному стані. Виходячи з наведеного, позивач просить встановити йому факт сумісного проживання однією сімєю без шлюбу з [PERSON] з 1989 року до листопада 2004 року. Також просить визнати свідоцтво про право власності від 29.10.1993 року, виданого на імя [PERSON] частково недійсним, посилаючись на те, що квартира № 31 будинку № 59 В по вул. Дибенко в м. Нікополі була набута ними спільною працею та за спільні грошові кошти. Просить суд визнати за ним право власності на 1/2 частину вказаної квартири як на частину спільного майна подружжя і на 1/2 частину як на спадщину, що відкрилася після смерті [PERSON], визнавши недійсними свідоцтва про право на спадщину, що було видане відповідачу та заповіт, залишений [PERSON] на його імя. Просив суд поновити йому пропущений процесуальний строк, поскільки про існування свідоцтва про право на спадщину, що видане на імя відповідача і самого заповіту він дізнався лише у 2008 році. Відповідач та його представник у судовому засіданні заперечили проти позову. Вважають безпідставними доводи позивача та його представника з приводу усунення від спадкування. [PERSON] при цьому посилається на те, що він систематично відвідував сестру у лікарні, надавав їй при цьому посильну матеріальну та моральну допомогу. [PERSON] зробила заповіт на його користь добровільно, без будь якого стороннього примусу. [PERSON] не проживав з нею однією сімєю, спільного бюджету вони не вели, а тому відповідач вважає, що [PERSON] не має права на спадкування після смерті [PERSON] Не вбачає підстав для скасування свідоцтва про право власності від 29.10.1993 року, заповіту та виданого на його підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, поскільки вважає їх законними та обґрунтованими. Просив суд в позові [PERSON] відмовити. Представники третіх осіб у судове засідання не зявилися, про день та час слухання справи були повідомлені належним чином. При цьому від Другої [PERSON] державної нотаріальної контори на адресу суду надійшов лист про слухання справи за її відсутності, представник Комітету по управлінню комунальним майном [PERSON] міської ради про причини своєї неявки суду не повідомив. Суд, зясувавши думку інших учасників процесу, вважає за можливе слухати справу за відсутності представників третіх осіб. Заслухавши сторін, свідків, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як було встановлено судом, [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 29.10.1993 року, належала квартира № 31 будинку № 59 В по вул. Дибенко в м. Нікополі (а. с. 11 об.). 12.11.2004 року [PERSON] померла. Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входила дана квартира (а. с. 100). У суду не викликає сумніву факт сумісного проживання [PERSON] та [PERSON] з 1989 по 2004 року однією сімєю без шлюбу, поскільки дану обставину у судовому засіданні підтвердили свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Також дана обставина підтверджується наданими позивачем фотоматеріалами з сімейного архіву (а. с. 83 86, 128,129). В цей час вони вели спільне домашнє господарство, сімейний бюджет, турбувалися одне про одного як члени сімї. Суд не може взяти до уваги свідчення свідків [PERSON] та [PERSON] про те, що позивач і [PERSON] не проживали разом, поскільки ці свідчення є суперечливими і не відповідають матеріалам справи. Таким чином, суд вважає, що позов у частині встановлення факту проживання [PERSON] з [PERSON] однією сімєю без шлюбу підлягає задоволенню. В той же час, вимога про усунення [PERSON] від спадкування після смерті [PERSON] задоволенню не підлягає. Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. За змістом зазначеної норми матеріального права, вимагається встановлення як самого факту умисного ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Отже, за змістом ч. 5 ст. 1224 ЦК лише при одночасному настанні цих обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від права на спадщину. Судом не добуто будь яких доказів умисного ухилення [PERSON] від надання [PERSON] допомоги у звязку з її тяжкою хворобою (а. с. 12). Не встановлено і обставин звернення [PERSON] до [PERSON] із проханням про таку допомогу, а отже і потреби у ній. Крім того, як вбачається з матеріалів справи [PERSON] за життя залишила заповіт саме на користь [PERSON] і цей заповіт ніким не скасовано та не визнано недійсним. До того ж, свідки, що були допитані у судовому засіданні, підтвердили факт участі [PERSON] у наданні допомоги своїй сестрі [PERSON] Не підлягають задоволенню і вимоги і про визнання права [PERSON] на обовязкову частку у спадщині, поскільки за змістом ч. 1 ст. 1241 ЦК України таке право має вдівець, тобто чоловік, який пережив свою дружину. [PERSON] чоловіком [PERSON] не був, у шлюбі вони не перебували, а тому право, передбачене ч. 1 ст. 1241 ЦК України для нього настати не може. Вимога про визнання свідоцтва про право власності від 29.10.1993 року, виданого на імя [PERSON] частково недійсним також не підлягає задоволенню, поскільки суд не може вирішувати питання про права та обовязки фізичної особи, яка померла, а отже втратила цивільну процесуальну право та дієздатність. Не підлягає задоволенню і вимога позивача про визнання права власності на спадщину у порядку спадкування за законом, поскільки у даному випадку має місце спадкування за заповітом, який за життя спадкодавцем скасований чи змінений не був. До того ж, якби спадкування відбувалося б за законом, [PERSON] є спадкоємцем другої черги, а отже в силу ч. 2 ст. 1258 ЦК України усував би [PERSON] від спадкування як спадкоємця четвертої черги за законом. В той же час підлягає задоволенню вимога про визнання права на частку у спільному майні сімї. Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України Про власність від 07 лютого 1991 року № 697 ХІІ (який діяв на момент набуття [PERSON] права на спірну квартиру) майно, придбане внаслідок спільної праці членів сімї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Поскільки [PERSON] та [PERSON] проживали однією сімєю на час набуття [PERSON] права на спадкову квартиру, вели спільний сімейний бюджет, суд приходить до висновку, що квартира № 31 будинку № 59 В по вул. Дибенко в м. Нікополі є їх спільною сумісною власністю. Судом не встановлено наявності угоди про те, що [PERSON] є одноособовим власником спірної квартири, як і не встановлено наявності угоди про відступ від рівності часток членів сімї у даній квартирі. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] має право на 1/2 частину квартири № 31 будинку № 59 В по вул. Дибенко в м. Нікополі як на частину спільної власності сімї. В звязку з цим суд вважає, що заповіт від 13 січня 1994 року та свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 07 березня 2006 року підлягають визнанню частково недійсними, поскільки охоплюють ту частину спірної квартири, яку [PERSON] не вправі була заповідати (ч. 1 ст. 1257 ЦК України), а [PERSON] спадкувати. Підлягає задоволенню і вимога про поновлення позивачу пропущеного процесуального строку для звернення до суду із позовом, поскільки про порушення свого права на власність він дізнався у 2008 році. На підставі ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 51 грн. та витрати на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial