Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-07 00:00:00

У лютому 2008 року позивач [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеним позовом, в якому просила суд: визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Дзержинського, буд.№19/21, кВ.№18. 28 лютого 2008 року заочним рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська позов [PERSON] було задоволено. 08,12,15 травня 2008 року до суду надійшли заяви відповідача про перегляд вищезазначеного заочного рішення, в обґрунтування яких відповідач посилався на порушення його права надати заперечення на позов, оскільки про день та час розгляду справи його не було належним чином повідомлено, а копію заочного рішення по даній справі він отримав лише 08 травня 2008 року. 17 червня 2008 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська заочне рішення по вищезазначеній справі від 28 лютого 2008 року було скасовано та призначено справу на новий розгляд. 07 жовтня 2008 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська провадження по даній справі було зупинено на підставі п.4 ч.1 ст.201 ЦПК України до остаточного вирішення цивільної справи №2-707/08 за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні квартирою, так як її вирішення могло вплинути на подальший розгляд даної цивільної справи. 05 серпня 2011 року провадження по даній цивільній справі було відновлено та призначено справу на новий розгляд, оскільки рішення по справі №2-3900/11 (№2-707/08) набрало законної сили. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі, на задоволенні позову наполягала. Відповідач та представник відповідача позовні вимоги не визнали, заперечували проти його задоволення, посилаючись на його необґрунтованість. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню. Судом встановлені наступні факти: 24 квітня 1987 року був зареєстрований шлюб між позивачкою та відповідачем, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серія ІИ-КИ №376997. 18 грудня 2007 року шлюб був розірваний, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія 1-Ки №084583. Під час шлюбу сторонам, як подружжю, було надано житлове приміщення у вигляді квартири №18, що розташовано за адресою: м. Дніпропетровськ, вул.Дзержинського, буд.№19/21. Судом встановлено, що спірна квартира, на момент звернення позивача до суду з даним позовом, належить позивачці, відповідачу та їхньому сину [PERSON] на праві спільної сумісної власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 17 квітня 2002 p., виданого виконкомом Дніпропетровської міської Ради народних депутатів. Судом встановлено, що зазначена квартира є єдиним житлом відповідача, в якому він постійно та безперервно мешкає з 1988 року та в якому зареєстрований. Судом встановлено, що з 15.07.2007 року відповідач по справі вимушений для проживання знімати іншу квартиру, оскільки позивачка по справі змінила вхідні двері до квартири №18, що розташовано за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Дзержинського, буд.№19/21. У зв’язку з цим відповідач звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням. 15.04.2011 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська було ухвалено рішення по цивільній справі № 2-3900/11, яким відповідач був вселений до квартири [ADDRESS]/21 у м. Дніпропетровську; [PERSON], [PERSON] зобов'язані були передати [PERSON] комплект ключів від квартири [ADDRESS]/21 у м.Дніпропетровську. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 09.06.2011 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15.04.2011 року було залишено без змін. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15.04.2011 року та ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 09.06.2011 року було встановлено, що позивачка 15.07.2007 року замінила замки на вхідних дверях квартири [ADDRESS]/21 у м. Дніпропетровську та позбавила [PERSON] можливості користуватись квартирою. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, судом встановлено, що не проживання відповідача у спірній квартирі з 15.07.2007 року було зумовлено неправомірною поведінкою позивачки і ця обставина не вимагає додаткових доказів, оскільки встановлена рішенням суду, яке набрало законної сили. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25.01.2011 pоку у цивільній справі №2-110/11 за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа - [PERSON] про поділ спільного майна, право спільної сумісної власності на спірну квартиру було припинено, розмір часток співвласників у спільній частковій власності на квартиру визначений як рівний, по 1/3 частині квартири кожному. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 09.06.2011 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19.10.2011 року було залишено без змін. Отже, судом встановлено, що з 19.10.2011 року (дати набрання законної сили рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25.01.2011 року) квартира [ADDRESS]/21 у м. Дніпропетровську належить позивачці, відповідачу та [PERSON] на праві спільної часткової власності. Відповідно до ст.317 ЦК України: власнику належать права володіння, користування та розпорядження. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Аналогічні норми містить і стаття 321 ЦК України. Отже, відповідно до норм ст.41 Конституції України та ст.321 ЦК України, власник не може бути позбавлений права власності на своє майно, крім випадків, передбачених цим Законом та іншими законодавчими актами України. Судом встановлено, що оскільки відповідач є співвласником квартири [ADDRESS], то він не може бути позбавлений права користування цією квартирою. Відповідно до ч.1,5 ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до ч.3 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд вважає можливим у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed