Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-21 00:00:00

[PERSON] звернулася в Любешівський районний суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, в якій зазначає, що 01.01.2010 року вона позичила [PERSON] грошові кошти у розмірі 860 гривень, що стверджується розпискою відповідача. Строк повернення позичених грошей закінчився в кінці лютого 2010 року, однак [PERSON] грошей не повернула, на її неодноразові звернення про повернення боргу не реагувала. Просить стягнути з [PERSON] на його користь борг в розмірі 850 грн. та понесені судові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги із зазначених підстав підтримала повністю та дала пояснення аналогічні тим, що вказані в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, хоча про час та місце слухання справи була належним чином повідомленою у відповідності до ст. 74 ЦПК України. Про причини своєї неявки суд не повідомила. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення із наступних підстав. Судом встановлено, що між сторонами 01.01.2010 року був укладений договір позики, згідно якого [PERSON] передала [PERSON] грошові кошти на загальну суму 860 гривень, які остання зобов'язалася повернути до кінця лютого 2010 року. Дана обставина також стверджується письмовою розпискою від 01.01.2010 року [PERSON], згідно якої вона отримала у [PERSON] 850 грн. та зобовязалася їх віддати до кінця лютого 2010 року. У разі неповернення боргу [PERSON] зобовязалась повернути борг у трьохкратному розмірі. Проте, відповідач взяті на себе зобовязання не виконав на момент звернення позивача з позовом до суду та на момент розгляду справи. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. \~ Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У відповідності до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивач подав докази, які підтверджують існування між сторонами договірних відносин та невиконання умов договору відповідачем. Отже, суд приходить до висновку, що слід стягнути з відповідача в користь позивача 2520 грн. (860*3) боргу за договором позики. Враховуючи викладене, суд, в силу вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стягує з відповідача на користь позивача понесені і документально підтверджені останнім судові витрати.

Outcome: approved