Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-27 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з даним позовом, в якому просили розірвати авторський договір від 26.01.2004 року, посилаючись на те, що відповідач ухиляється від виконання умов договору, не сплачуючи позивачам авторську винагороду протягом останніх двох років, чим істотно порушив умови договору. В судовому засіданні представники позивачів позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача, яка також виступає представником третьої особи [PERSON], в запереченнях щодо заявлених позовних вимог до ТОВ «ЛІРА софт»зазначила, що вимоги позивачів щодо невиплати їм винагороди є необґрунтованими та надуманими, оскільки відповідач не мав змоги перерахувати винагороду за 2009 рік за банківськими рахунками позивачів, оскільки не володіє інформацією про такі рахунки. Як доказ того, що відповідач готовий виконати передбачені договором умови, є те що співавтору [PERSON] В, який виступає третьої особову в позові, сплачено винагороду за 2009 рік, що підтверджується видатковим касовим ордером від 05.09.2011 року. Підсумовуючи заперечення проти позову представник відповідача [PERSON] зазначила, що винагорода за 2008, 2009 роки нарахована, але не отримана позивачами, у звязку з відсутністю відповідних звернень з боку позивачів. Винагорода за 2010 рік не може бути виплачена оскільки фінансовим результатом діяльності відповідача у відповідному році є збиток, а у відповідності до положень договору, винагорода нараховується із суми чистого доходу, отриманого відповідачем за результатами фінансового року. Представник відповідача [PERSON] підтримала заперечення [PERSON] та додала, що у звязку з тим, що відповідач не здійснює, і ніколи не здійснював, готівкових розрахунків і відповідно не має можливості виплачувати авторську винагороду за рахунок готівкової виручки, єдиним правомірним шляхом, яким мав діяти відповідач для підготовки до виплати авторської винагороди, є шлях замовлення готівки у банку. Правила фінансових дисциплін зобовязують отримувача використати готівкові кошти, отримані у банку, протягом трьох днів з моменту їх отримання. Факт видачі готівкових коштів має відображатися у книзі обліку. За таких обставин вважається повністю доцільним очікування відповідачем від позивачів вимоги щодо сплати авторської винагороди. Саме на підставі цієї вимоги відповідач мав замовити необхідний обсяг готівкових коштів у банку і сплатити їх позивачам, відобразивши дану операцію у книзі обліку касових операцій. Необхідність дотримання відповідачем положення про ведення касових операцій, зокрема, необхідність влаштувати певним чином касу, виконувати певні дії щодо замовлення та витрати готівки, дозволяє зробити висновок про доцільність виконання цих дій у випадку, коли позивачі не бажають користуватися власними цивільними правами. Представник третьої особи [PERSON] зазначила, що третя особа [PERSON] проти позову заперечує, оскільки винагорода за 2004-2009 роки йому була виплачена, винагорода за 2010 рік не була виплачена, у звязку з тим, що фінансовим результатом у 2010 році був збиток товариства. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, та дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, що є в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про авторське право і суміжні права»автору та іншій особі, яка має авторське право, належить виключне право надавати іншим особам дозвіл на використання твору будь-яким одним або всіма відомими способами на підставі авторського договору. Згідно ч. 2 ст. 33 Закону України «Про авторське право і суміжні права» договір про передачу прав на використання творів вважається укладеним, якщо між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов (строку дії договору, способу використання твору, території, на яку поширюється передаване право, розміру і порядку виплати авторської винагороди, а також інших умов, щодо яких за вимогою однієї із сторін повинно бути досягнуто згоди). Згідно ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обовязок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обовязку щодо першої сторони. Договір є двостороннім, якщо правами та обовязками наділені обидві сторони договору. До договорів, що укладаються більш як двома сторонами (багатосторонні договори), застосовуються загальні положення про договір, якщо це не суперечить багатосторонньому характеру цих договорів. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору. Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Судом встановлено, що між позивачами [PERSON], [PERSON], третьою особою [PERSON] та ТОВ «ЛІРА софт»було укладено Авторський договір про передачу виключення права на використання програмного забезпечення від 26.01.2004 року. (а.с. 8-9). Предметом даного договору було отримання відповідачем виключного права на користування компютерного програмного комплексу «ЛІРА»на території України та за її межами та сплата винагороди за користування програмою . Позивачі умови договору виконали, а саме передали у вигляді запису файлів програми на компакт диску програму у повній відповідності з умовами Договору, що підтверджується актом передачі-приймання виключного права на використання програмного забезпечення від 26.01.2004 року (а.с. 10). Факт виконання умов договорі в цій частині сторонами визнаний та не заперечувався. В той же час відповідачем не в повній мірі виконувалися умови договору, а саме не була сплачена винагорода позивачам за 2009-2010 роки. Представниками відповідача фактично була визнана вимога позивачів, щодо несплати винагороди за 2009 рік. Вимога позивачів щодо не нарахування винагороди за 2010 рік представниками вважається необґрунтованою та надуманою, оскільки винагорода за даний рік не була виплачена, відповідно до п.п.5.1. п. 5 Авторського Договору. Представники відповідачів свої заперечення ґрунтували на тому, що позивачами не було надіслано ТОВ «ЛІРА софт»вимоги щодо сплати винагороди. Суд не може погодитися з даним твердженням, оскільки воно суперечить п. 5 Авторського Договору, відповідно до якого винагорода за використання товариством ПЗ становить 10% від чистого (після сплати всіх необхідних податків та зборів) доходу, отриманого Товариством від передачі третім особам невиключних прав на використання ПЗ протягом фінансового року. Зазначена винагорода розподіляється між Співавторами в рівних частках, якщо інший порядок розподілу не передбачено угодою між Співавторами. Винагорода за Договором сплачується протягом 30 календарних днів з моменту затвердження Товариством річних звітів та балансу Товариства за попередній фінансовий рік. Винагорода за Договором сплачується Співавторам шляхом видачі готівкових коштів з каси Товариства в порядку передбаченому чинним законодавство. В судовому засіданні з пояснень представників відповідача достовірно встановлено, що річні звіти товариства затверджувались не пізніше лютого місяця року наступного за звітним, проте як встановлено з матеріалів справи авторська винагорода за 2003-2007 роки виплачена позивачам та третій особі [PERSON] в листопаді місяці 2008 року (а.с. 32, 33), а авторська винагорода окремо [PERSON] за 2008-2011 року в вересні місяці 2011 року, тобто значно пізніше тридцяти днів з моменту затвердження товариством річних звітів. Також вказане свідчить про те, що авторська винагорода не виплачувалась позивачам та третій особі щорічно, як про те вказано в п. 5 Авторського договору, і що на думку суду також є наслідком невиконання безпосередньо відповідачем умов договору. Також суд критично ставиться до позиції відповідача, щодо готовності виконати умови договору, щодо сплати позивачам винагороди, що на думку відповідача підтверджується виплатою винагороди третій особі [PERSON], оскільки згідно з положеннями Конституції України кожна особа має право на захист власних інтересів та самостійно обирає спосіб такого захисту. Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно,виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Положеннями даної статті, передбачено, що виконання умов договору є не намір, а вчинення реальних дій щодо виконання своїх зобовязань за договором. Суд не може брати до уваги пояснення позивачів, які надавалися під час розгляду справи, про те що винагорода, яка була сплаченими їм за минулі роки, становила значно менший розмір, аніж повинна бути, оскільки дані вимоги не були зазначені в позовній заяві. Також суд не бере до уваги заперечення відповідача щодо отримання позивачами винагороди за 2004-2008 роки, оскільки заявлені позовні вимоги поширюються тільки на 2009-2010 роки. Судом також встановлено, що позивачами було направлено лист на адресу відповідача з проханням ініціювати аудиторську перевірку ТОВ «ЛІРА софт»за період 2008-2011 роки (а. с. 17). Факт отримання листа представниками відповідача не заперечувався. В підтвердження обґрунтованості позовних вимог позивачами було надано Висновок щодо визначення авторської винагороди за авторським договором від 26.01.2004 р. (62-63). Відповідно до Висновку сума доходу відповідача за 2010 рік складає 971500,00 гривень, що свідчить про необґрунтованість заперечень відповідача щодо причин невиплати винагороди позивачам за 2010 рік у зв'язку зі збитками Товариства. В свою чергу представниками відповідача було надано копію скарги на неналежне виконання професійних обовязків (непрофесійних дій) директора ТОВ АКФ «Кодекс»Коломійця адресоване Голові Аудиторської палати України (а. с. 81-84), як підтвердження того, що вказаний висновок аудиту не є належним доказом, проте суд критично оцінює дане твердження представників відповідача, оскільки в суду відсутні, а представниками відповідача не надано будь-яких підтверджень прийняття даної скарги до розгляду та його результатів. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Оцінюючи вказані вище встановлені судом обставини, як кожну окремо, так і в сукупності, суд приходить до висновку про невиконання відповідачем ТОВ «ЛІРА софт»умов договору, що ґрунтується на безпідставній невиплаті позивачам [PERSON] та [PERSON] винагороди за 2009-2010 роки, обумовленою п. 5 Авторського договору. Згідно ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Отже, Цивільним кодексом України передбачено умови та способи, за наявності та допомогою яких сторони можуть за взаємною згодою або аза відсутності такої змінити чи розірвати договір. Змінити або розірвати договір, якщо сторонами про це не досягнуто згоди, можна на вимогу зацікавленої сторони, причому лише в судовому порядку і лише в разу істотного порушення договору. На переконання суду істотним слід визнавати таке порушення, що тягне за собою для іншої сторони неможливість досягнення мети договору, наприклад, отримання прибутку у вигляді роялті за авторським договором на сторона розраховувала при укладенні такого договору. Слід зазначити, що відповідно до ст. 25 Віденської конвенції про договори міжнародної купівлі-продажу товарів 1980 року порушення умов договору однією стороною є істотним, якщо воно тягне за собою таку шкоду для іншої сторони, що остання значною мірою позбавляється того, на що вона мала право розраховувати на підставі договору, а отже порушення умов авторського договору, на підставі якого сторона мала право розраховувати на отримання винагороди, в частині виплати такої винагороди, є істотним порушенням, оскільки позбавляє сторону на винагороду, на яку вона розрахувала при укладенні договору. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, виходячи з того, що судом достовірно встановлені обставини, які свідчать про істотне порушення відповідачем, як стороною договору, умов такого договору, суд приходить до остаточного висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідності їх задоволення. У відповідності до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивачів 51 грн. 00 коп. державного мита та 120 грн. 00 коп. витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, які були сплачені позивачами при подачі позову до суду. На підставі викладеного та

Outcome: approved