Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Херсонобленерго»про стягнення середнього заробітку за час затримки провадження розрахунку при звільненні у сумі 2236 грн., моральної шкоди в сумі 3000 грн. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~В обґрунтування вимог зазначив, що перебував у трудових відносинах з відповідачем до 22 серпня 2011 року, працюючи на посаді майстра. Наказом № 1052-к від 22.08.2011 року звільнений у звязку з власним бажанням на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України. Заборгованість підприємства по виплаті заробітної плати на час звільнення, яку він у порушення ст. 116 КЗпП України в день звільнення не отримав і яка була перерахована йому лише 12 вересня 2011 року, обчислювалась сумою в 2598 грн. Так як в силу ст. 117 КЗпП України в разі невчасної виплати належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган зобовязані сплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, просить стягнути з відповідача на свою користь 2236 грн., які становлять середній заробіток по день фактичного розрахунку. Крім зазначеної суми просить стягнути з відповідача 3000 грн. у відшкодування моральної шкоди, яку пояснює психологічними стражданнями, зумовленими порушенням планів його сімї на поїздку на морське узбережжя, що не відбулася за браком коштів, на які він розраховував. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~В судовому засідання представник позивача підтримав позовні вимоги. Просить про задоволення позову. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Представник відповідача позов не визнала. В обґрунтування заперечень пояснила, що на час звільнення [PERSON] з ним було проведено повний розрахунок по заробітній платі, що належала йому від відповідача, у сумі 1379 грн. 20 коп. Щодо невчасної, на думку позивача, виплати 2598 грн., ця сума становить матеріальне забезпечення за тимчасову втрату працездатності за час відпусток позивача з тимчасової непрацездатності з 1 по 12 серпня 2011 року та з 15 по 19 серпня 2011 року, виплата якої провадиться за рахунок виконавчих дирекцій Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. Оскільки в силу законодавства така допомога виплачується у найближчий з дня призначення допомоги строк, установлений для виплати заробітної плати, товариство одразу ж після перерахування підрозділом Фонду матеріального забезпечення, а саме: 9 вересня 2011 року, спрямувало його на погашення заборгованості перед позивачем. Оскільки дії відповідача щодо проведення розрахунку з позивачем повністю ґрунтуються на законі, вини роботодавця в затримці належних позивачеві сум немає, просить про залишення без задоволення як вимог про стягнення середнього заробітку, так і про відшкодування моральної шкоди. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позов необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступних міркувань. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з публічним акціонерним товариством «Енергопостачальна компанія «Херсонобленерго»з 15 лютого до 22 серпня 2011 року, працюючи на посаді майстра. Наказом № 1052-к від 22.08.2011 року звільнений у звязку з власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України (а. с. 24). В період з 1 по 12 серпня 2011 року та з 15 по 18 серпня 2001 року позивач знаходився у відпустці з тимчасової непрацездатності (а. с. 26). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Згідно із ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір за власним бажанням, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення, а згідно із ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~В силу ст. 21 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням»фінансування страхувальників-роботодавців для надання матеріального забезпечення найманим працівникам здійснюється районними, міжрайонними, міськими виконавчими дирекціями відділень Фонду в порядку, встановленому правлінням Фонду. Підставою для фінансування страхувальників робочими органами відділень Фонду є оформлена за встановленим зразком заява-розрахунок, що містить інформацію про нараховані застрахованим особам суми матеріального забезпечення за їх видами. Районні, міжрайонні, міські виконавчі дирекції відділень Фонду здійснюють фінансування страхувальників-роботодавців протягом десяти робочих днів після надходження заяви. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Згідно із ст. 52 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням»допомога по тимчасовій непрацездатності виплачується застрахованим особам, зазначеним у частині першій статті 6 Закону, - у найближчий після дня призначення допомоги строк, установлений для виплати заробітної плати. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Вирішуючи позов на користь відповідача, суд виходить з того, що в силу закону лише наявність вини підприємства у затримці проведення розрахунку при звільненні може зумовити покладення на нього обовязку виплати середнього заробітку за час затримки. Між тим, як встановлено судом, належна позивачеві сума матеріального забезпечення у звязку із тимчасовою непрацездатністю за серпень 2011 року, що нараховується та фінансується за рахунок підрозділів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, отримана відповідачем від міської виконавчої дирекції Фонду на підставі заяви-розрахунку відповідача від 01.09.2011 року 9 вересня 2011 року і негайно перерахована позивачеві. Відмовляючи у задоволенні вимог про покладення відповідальності за затримку розрахунку при звільненні у відсутність вини відповідача, суд не вбачає підстав і для стягнення моральної шкоди.

Outcome: dismissed