Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-16 00:00:00

ПАТ КБ ПриватБанкзвернувся до суду з позовом до Каско (нині [PERSON]) О.Л. про звернення стягнення на предмет застави. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 09 березня 2006 року між ПАТ КБ ПриватБанкта [PERSON] був укладений кредитний договір № ZPE0AK10110316, відповідно до умов якого, вона отримав кредит в розмірі 59905,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 14,76 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 04 березня 2011 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ "ПриватБанк" і відповідач 09 березня 2006 року уклали договір застави рухомого майна. Згідно з договором застави, відповідач надала в заставу автомобіль ГАЗ, модель: 2705, 2005 року випуску, тип ТЗ мікроавтобус пасажирський, № кузова/шасі: 27050050160401, реєстраційний номер: АР1195АК, що належить на праві власності [PERSON] ([PERSON]) О.Л. В порушення вимог кредитного договору та норм закону відповідачка не виконувала належним чином зобов'язання за договором, внаслідок чого, станом на 20 квітня 2011 року має заборгованість 198052,25 гривень, яка складається з наступного: 46408,88 грн. заборгованість за кредитом; 72969,66 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 6247,50 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; 72426,21 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 198052,25 грн. звернути стягнення на вказаний предмет застави шляхом продажу автомобіля Публічним акціонерним товариством Комерційний банк ПриватБанкз укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою- покупцем, зі зняттям автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ ПриватБанквсіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. У судовому засіданні представник позивача підтримав позов, наполягає на його задоволенні. Представник відповідача позов не визнала, пояснила, що не згодна з зверненням стягнення на предмет застави, оскільки мікроавтобус вже вилучений у [PERSON] і переданий ПриватБанку для реалізації. Крім того, не згодна з розміром заборгованості, який значно більше ніж стягнуто з [PERSON] та [PERSON] за рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23.12.2009 року. Вважає, що зобовязання відповідача за кредитним договором припинилися, так як додатковим рішенням цього ж суду від 01.11.2011 року кредитний договір від 09.03.2006 року розірвано. З цих підстав просить у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що 09 березня 2006 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] (07.06.2008 року [PERSON] одружилась з [PERSON], після реєстрації шлюбу їй присвоєно прізвище [PERSON], актовий запис № 230) був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого вона отримала кредит в розмірі 59905,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 14,768% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 04 березня 2011 року (а.с. 9-10). В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ "Приватбанк" і відповідач 09 березня 2006 року уклали договір застави рухомого майна. Згідно з договором застави відповідач надала в заставу автомобіль ГАЗ, модель: 2705, 2005 року випуску, тип ТЗ: мікро пасажирський, № кузова/шасі: 27050050160401, реєстраційний номер: АР1195АК, що належить на праві власності [PERSON]Л.(а.с. 11-13). В порушення вимог кредитного договору та норм закону [PERSON] не виконувала належним чином зобов'язання за договором, внаслідок чого, станом на 20 квітня 2011 року має заборгованість 198052,25 грн. (а.с. 5-6). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, якщо інше не встановлено договором чи законом; якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Приписами ст. 20 Закону України Про заставувстановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання заставодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет застави. Пунктом 4 частини 2 ст. 25 Закону України Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяженьпередбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет застави в рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмету застави шляхом проведення публічних торгів або із застосовуванням однієї із процедур, передбачених ст. 26 цього Закону, яка передбачає в тому числі і продаж обтяжувачем предмета застави шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. Згідно ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Відповідно до ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду. Вирішуючи позов на користь позивача суд виходив з того, що згідно п. 2.3.7 кредитного договору від 09 березня 2006 року банк має право стягнути кредит до настання дати, передбаченої п. 1.1 цього договору (04 березня 2011 року), також шляхом звернення стягнення на заставлене майно, при настанні умов, передбачених п. 2.3.3 договору (порушення будь-якого із зобовязань за договором). Згідно з п. 15.7.1 договору застави від 09 березня 2006 року заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави у випадку, якщо в момент настання термінів виконання якого-небудь із зобовязань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані. Матеріалами справи підтверджується, що відповідач свої зобовязання за кредитним договором не виконала, не повернула ПАТ КБ ПриватБанкотримані кредитні кошти та не сплатила відсотки за користування кредитом, у звязку з чим у ПриватБанка були всі правові підстави, передбачені умовами кредитного договору, договору застави на погашення за рахунок заставленого майна основного боргу, відсотків за користування кредитом, комісії та пені у загальній сумі 198052,25 грн. Доводи представника відповідача судом до уваги не приймаються з наступних причин. Відповідно до ст. ст. 598, 599 ЦК України зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Умовами договору застави, а саме п. 15.8. передбачено, що сторони дійшли згоди, що заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави і в разі дострокового розірвання кредитного договору або зміни його умов при наявності невиконаних зобовязань на момент розірвання або внесення змін. При вищевикладених обставинах суд вважає за необхідне звернути стягнення на предмет застави.

Outcome: approved