Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-09 00:00:00

14.10.2009р. ПАТ КБ „Приватбанк” звернувся до суду з позовом до ТОВ «УФА «Верус», [PERSON] про стягнення заборгованості. 22.12.2009р. відповідачем [PERSON] були подані апеляційні скарги на ухвали судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Ткаченко Н.В. від 14.10.2009р. про відкриття провадження по справі та забезпечення позову (а.с. № 47-48, 51-52). Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10.03.2010р. апеляційну скаргу [PERSON] на ухвалу судді Ткаченко Н.В. від 14.10.2009р. про відкриття провадження по справі було відхилено, ухвалу залишено без змін (а.с. № 105). Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10.03.2010р. апеляційну скаргу [PERSON] на ухвалу судді Ткаченко Н.В. від14.10.2009р. про забезпечення позову було задоволено частково, ухвалу скасовано та питання про забезпечення позову передано на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с. №106-107). В обґрунтування позовних вимог позивач в позовній заяві посилався на те, що 12.04.2007р. між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № ROHPGK00000161, відповідно до якого позичальник отримав кредит в розмірі 97336 грн., з терміном повернення до 08.04.2027р. та зі сплатою щомісячно кредиту згідно графіку погашення та відсотків у розмірі 14,04% на рік за користування кредитом. На забезпечення виконання зобов'язань позичальника за договором № ROHPGK00000161, з ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус»укладено договір поруки № 467 від 12.01.2009р. та додаток № 1 до нього на виконання обов'язків за кредитним договором тільки у загальному розмірі 200грн. Зі свого боку, позивач виконав передбачені кредитним договором умови та передав відповідачу грошові кошти в розмірі 97336 грн., проте відповідач не виконував належним чином взяті на себе зобов’язання, у зв’язку з чим у нього виникла заборгованість перед банком. Станом на 16.07.2009р. відповідач мав заборгованість у розмірі 72251,57 грн., яка складається із заборгованості за: кредитом у розмірі 66380,27 грн.; по процентам за користування кредитом у розмірі 5133,39 грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом у розмірі 304 грн., пеня за несвоєчасне виконання зобов’язань в розмірі 233,91 грн., та заборгованість згідно договору поруки № 467 в розмірі 200 грн. За умовами кредитного договору встановлено обов'язки позичальника по сплаті відсотків за користування кредитом та погашення кредиту, отриманого в межах встановленого ліміту, в строки та на умовах встановлених договором кредиту. Представник позивача –[PERSON] (яка діє на підставі доручення від 26.09.2011р.), в наданій суду 10.11.2011р. заяві просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, а саме, стягнути з відповідача [PERSON] суму заборгованості перед банком в розмірі 72251,57 грн., а також судові витрати в доход держави. З відповідачів ТОВ «УФА «Верус»та [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк»стягнути солідарно 200грн. Крім того, в заяві від 10.11.2011р. представник позивача просила розглядати справу з винесенням рішення за її відсутності. Представник відповідача - ТОВ «УФА«Верус» - [PERSON] (яка діє на підставі довіреності від 10.06.2011р.) в судове засідання не з’явилась, про дату та час слухання справи була повідомлена належним чином. Своєю заявою від 10.11.2011р. позовні вимоги в межах стягнення солідарно з ТОВ «УФА «Верус»та відповідача 200 грн., визнала в повному обсязі, просила розглядати справу за її відсутності. 22.12.2009р. до суду поштою надійшла письмова заява [PERSON], в якій відповідач висловив свої заперечення щодо правомірності укладення між банком та ТОВ «УФА «Верус»договору поруки № 467, оскільки не надавав банку згоди для залучення ТОВ «УФА «Верус»в якості поручителя по кредитному договору та притягнення його до солідарної відповідальності, виходячи з чого він є єдиним належним відповідачем у справі, а позовна заява Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська була прийнята з порушенням правил підсудності. На підставі викладеного, відповідач просив суд направити справу для розгляду за підсудністю за місцем його проживання до Рівненського районного суду Рівненської області. В попереднє судове засідання 16.12.2010р. відповідач не з’явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення судової повістки за відомим суду місцем реєстрації, що підтверджується матеріалами справи, в справі є поштове повідомлення про завчасне отримання відповідачем судової повістки, про причини неявки відповідач суд не сповістив. Під час проведення попереднього судового засідання 16.12.2010р. виходячи з положень ч.1 ст. 113 ЦПК України в задоволенні клопотання [PERSON] про направлення справи за підсудність до іншого суду було відмовлено. В судове засідання 10.11.2011р. відповідач також не з’явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення судової повістки за відомими суду місцями реєстрації та проживання, що підтверджується матеріалами справи та відповіддю ЦАС, судові повістки за обома адресами були отримані уповноваженою особою, про що в справі є поштові повідомлення, про причини неявки відповідач суд не сповістив. Отже, на підставі ч. 4 ст. 74, ч.1 ст. 76, ч.2 ст. 77 ЦПК України (зі змінами від 07.07.2010р.), відповідач вважається належним чином повідомленим про день та час судового засідання і таким, що відсутній без поважних причин, що є підставою для вирішення справи за відсутністю відповідача на підставі наявних в справі доказів. Відповідно до положень ст. 169 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін. З урахуванням того, що одним із відповідачів, а саме –ТОВ УФА „Верус”, по справі висловлена думка щодо визнання позовних вимог, та приймаючи до уваги письмові пояснення відповідача [PERSON] від 22.12.2009р., належна оцінка яким буде дана при винесення рішення, суд вважає за можливе винести рішення на загальних підставах, встановлених ЦПК України. Суд, ознайомившись з матеріалами справи, заявами сторін про підтримання позову, його визнання, розгляд справи за відсутністю сторін, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 12.04.2007р. між банком та [PERSON] був укладений кредитний договір № ROHPGK00000161, відповідно до якого позичальник отримав кредит в розмірі 97336 грн., з терміном повернення до 08.04.2027р. та зі сплатою щомісячно кредиту згідно графіку погашення та відсотків у розмірі 14,04% на рік за користування кредитом. За умовами кредитного договору встановлено обов'язки [PERSON] по сплаті відсотків за користування кредитом та погашення кредиту, отриманого в межах встановленого ліміту, в строки та на умовах встановлених договором. Враховуючи те, що відповідач належним чином не виконував своїх обов’язків за кредитним договором, станом на 16.07.2009р. виникла заборгованість у розмірі 72251,57 грн., яка складається із заборгованості за: кредитом у розмірі 66380,27 грн.; по процентам за користування кредитом у розмірі 5133,39 грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом у розмірі 304 грн., пеня за несвоєчасне виконання зобов’язань в розмірі 233,91 грн., та заборгованість згідно договору поруки № 467 в розмірі 200 грн. Як вбачається з наданої ПАТ КБ «Приватбанк»суду довідки, на день винесення рішення, тобто на 10.11.2011р., заборгованість відповідача перед ПАТ КБ «Приватбанк»не зменшилася, а навпаки, значно зросла (майже у 3 рази) та складає 202977,70 грн., в тому числі є прострочена заборгованість по сплаті кредиту 3729,03 грн. та відсотків 46302,01 грн. Згідно ст. 1054 ЦК України, обов’язком позичальника за кредитним договором є зокрема повернення кредиту та сплата процентів за користування ним. Згідно ст. ст. 526, 530, 610 ЦК України, зобов’язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання). З урахуванням викладеного, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк»до [PERSON] в частині стягнення заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими, заснованими на законі і такими, що підлягають задоволенню. Таким чином, стягненню з [PERSON] на користь ПАТ КБ „ПриватБанк” підлягає заборгованість за кредитним договором № ROHPGK00000161 від 12.04.2007р. станом на 16.07.2009р. в розмірі 72251 грн. 57 коп., оскільки уточнень (збільшення суми) позовних вимог на день винесення рішення від позивача до суду не надходило. В розрахунках ціни позову (судових витрат) суд також буде враховувати первісну ціну позову, оскільки банк позовні вимоги не уточнював. На забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором № ROHPGK00000161, з ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус»укладено договір поруки № 467 від 12.01.2009р. та додаток №1 до нього на виконання обов'язків за кредитним договором тільки у загальному розмірі 200грн. Відповідно до ст. ст. 553, 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором за виконання боржником його обов’язку, а у випадку порушення такого обов’язку боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Але, приймаючи до уваги ті обставини, що договір поруки № 467 від 12.01.2009р., яким передбачено стягнення суми 200 грн. солідарно з [PERSON] та ТОВ «УФА «Верус», не є трьохстороннім договором, суд вважає, що в задоволені частини позовних вимог, яка стосується стягнення з відповідачів солідарно 200грн. на користь ПАТ КБ „ПриватБанк” слід відмовити. Також, при винесенні рішення, оцінюючи заперечення відповідача щодо порушення судом правил територіальної підсудності при відкритті провадження по справі, суд вважає, що вони не можуть бути прийняті до уваги при винесені рішення, оскільки спростовуються матеріалами справи, а саме, ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10.03.2010р., якою було відхилено апеляційну скаргу [PERSON] на ухвалу судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Ткаченко Н.В. від 14.10.2009р. про відкриття провадження по справі, тим самим, на день винесення рішення ухвала про відкриття провадження є чинною, а отже позовна заява була прийнята до провадження та розглядається без порушень правил щодо підсудності. Обговорюючи питання розподілу судових витрат, з огляду на те, що для позивача ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 14.10.2009р. була відстрочена сплата цих витрат, а даним рішенням позовні вимоги задоволено частково, на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за можливе стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 722 грн. 52 коп. (1% від ціни позову з урахуванням змін щодо розміру судового збору, встановлених Законом України «Про судовий збір», що 01.11.2011р. набрав законної сили), відмовивши у стягненні судових витрат з ТОВ „УФА „Верус”, оскільки даним рішенням в задоволені позовних вимог до цього відповідача відмовлено. Щодо витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, то з огляду на те, що 01.11.2011р. набрав законної сили Закон України «Про судовий збір», згідно якого ст. 81 ЦПК України «Витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи»виключена з цивільно-процесуального кодексу України, суд не находить підстав для стягнення з відповідача на користь держави цих витрат, не дивлячись на те, що ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 14.10.2009р. стягнення витрат на ІТЗ було відстрочено до винесення рішення по справі. На підставі викладеного,

Outcome: partial