Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-15 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом зняття з реєстрації. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до договору купівлі - продажу квартири їй на праві приватної власності належить [ADDRESS]. Окрім неї в зазначеній квартирі зареєстрований колишній мешканець - відповідач по справі. Зазначеного громадянина вона ніколи не бачила, з ним не знайома, при придбанні квартири попередні господарі не зняли його з реєстрації. Насправді в квартирі проживає вона з своїм чоловіком та дітьми. Відповідач не проживає в спірній квартирі з 1998 року, не оплачує плату за користування жилим приміщенням і комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню квартири та не є членом родини, однак залишаючись зареєстрованим в ній, перешкоджає в користуванні власністю, що належить їй, оскільки в неї виникають ускладнення з розпоряджанням майном. В судове засідання позивач з'явилась, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та не заперечувала щодо заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, причин неявки суду невідомі. Як вбачається з акту, складеного працівниками ЖЕКу - 307, вручити судову повістку відповідачу неможливо через його непроживання за даною адресою, (а.с. 25) Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути спір за відсутності відповідача відповідно до ст.ст. 224-227 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення, про що не заперечувала позивач. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення свідків, [PERSON] та [PERSON], які підтвердили факт непроживання відповідача в зазначеній квартирі, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч.3 ст. 10 ЦПК України та ч.ч.1,4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено наступне. На підставі договору купівлі - продажу квартири від 15 червня 1998 року, посвідченого державним нотаріусом Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за № 32537, [PERSON] на праві приватної власності належить [ADDRESS], (а.с.4-5) 30 листопада 2001 року позивач змінила прізвище з «Ухожанська» на «Зеленкову», що підтверджується свідоцтвом про одруження, (а.с. 8) Відповідно до довідки ЖЕКу №307 від 21 грудня 2011 року, на даний час у квартирі зареєстровані сторони по справі, (а.с. 3) Фактично відповідач виїхав з зазначеної квартири і не проживає в ній, однак залишається зареєстрованим. Відповідач не цікавиться квартирою, не несе витрати на її утримання та не проживає в цій квартирі. Факт не проживання відповідача в спірній квартирі підтверджується актами ЖЕКу-307 від 27 січня та 12 березня 2012 року. (а.с. 9, 23) Відповідно до довідки ЖЕКу №307 від 29 лютого 2012 року відповідач з будь-якими заявами, скаргами з 2012 року по теперішній час до ЖЕКу-307 КП «Дирекція» не звертався, (а.с. 22) Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь- яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16,386,391 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦІ< України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. У відповідності до ч. 4 ст.334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення, тобто позивач є власником кв. № № 57 в буд. № 19-А по вул. Закревського. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Проживання та реєстрація сторонніх осіб в квартирі є перешкодою для власника здійснювати свої передбачені законом права власності в повному обсязі. Відповідач порушує законні права позивача на володіння, користування та розпорядження квартирою, яка належить їй на праві приватної власності. Виходячи з вище викладеного, суд дійшов висновку про те, що позивач придбала квартиру без будь - яких порушень діючого законодавства, є її власниками, а відповідач залишається зареєстрованим без правових підстав, чим чинить позивачу перешкоди як власнику. Відповідно до ст. 7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється за заявою особи, запиту органу реєстрації, остаточного рішення суду, свідоцтва про смерть. Таким чином, виходячи зі змісту зазначеного закону, прийняте рішення суду відповідно є підставою для зняття цієї особи з реєстрації, тому додатково зобов'язувати реєстраційні органи вчиняти ці дії не має потреби. Крім того, відповідно до ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Враховуючи те, що відповідно до ст. 7 „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" рішення суду по справам даної категорії є безпосередньою підставою для зняття з реєстрації особи, яка визнана за рішенням суду такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, реєстраційний орган не вправі відмовити в знятті з реєстрації такої особи з посиланням на те, що суд не зобов'язав його вчинити цю дію. Приймаючи до уваги викладене, суд визнає вимоги позову обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved