Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про захист своєї честі, гідності та стягнення моральної шкоди посилаючись на те, що в квітні 2011 року він вертався до Обухівського районного суду Київської області із позовною заявою до відповідача про усунення перешкод у користуванні належної йому на праві приватної власності земельною ділянкою. В поданому до суду запереченні від 05.05.2011 року та в судових дебатах по вказаній справі від 01.08.2011 року відповідач звинуватила позивача у скоєнні злочину, висловлювання на її адресу погроз та інших протиправних діяннях. Поширена відповідачем під час розгляду справи в суді інформація негативно вплинула на здоровя позивача, принижена його честь та гідність, а також заподіяна моральна шкода, що виразилась в моральних стражданнях та переживаннях, порушенні душевної рівноваги, оскільки відповідач принизив позивача перед іншими людьми, судом, поширивши про нього недостовірну інформацію про те, що позивач зневажає закон та здійснює фізичне та моральне переслідування. Тому позивач просить суд зобовязати відповідача спростувати свої звинувачення і вибачитися перед ним публічно через газету Української міської ради «Дніпровський проспект» та стягнути на користь позивача відшкодування моральної шкоди 20000 грн.. В судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві. Відповідачка та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити в задоволенні позову та пояснили, що дійсно в [PERSON] з позивачем склались не добросусідські відносини. В 2011 році в Обухівському районному суді розглядалась справа за позовом останнього до неї про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, в ході розгляду якої до матеріалів справи були подані заперечення проти позову та мав місце виступ її в судових дебатах на які посилається позивач. Вказані вислови є її оціночним ставленням до поведінки позивача, її сприйняттям їх взаємовідносин, будь-яких образ відповідачка позивачу не завдавала і не мала такого наміру, намагається уникати зустрічей і спілкувань із ним. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 01.08.2011 року Обухівським районним судом розглянуто цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та стягнення моральної шкоди, яким позовні вимоги задоволено частково. В ході розгляду до матеріалів вказної справи подано заперечення відповідачки [PERSON] вирази якої, а саме дослівно «…на це він з погрозою відповів, що він є полковником міліції та завтра я прокинусь в хаті, яка мені більше належати не буде. З тих пір він постійно погрожує мені тим, що завдяки своїм зв»язкам у міліції він відбере в мене все нерухоме майно будинок та земельну ділянку. В мене є свідки, які можуть підтвердити факт погроз на мою адресу. Вважаю, що він не міг зробити цього на законних підставах. Вважаю також, що в діях позивача присутні всі ознаки злочину, передбаченого ч.1 ст.190 КК України» та виступ відповідачки в судових дебатах, роздруківка якого міститься на а.с.9 за доводами позивача є неправдивими, принижують його честь і гідність. Вказана інформація зазначена відповідачем лише в названому судовому процесі, широкому розголосу не надавалась та не висвітлювалася в засобах масової інформації на телебаченні чи в інших виданнях. Вказані обставини визнаються сторонами в ході розгляду справи. Згідно з п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 р. «Про судову практику у справах про захист честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до ч.2 ст.47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Відповідно до ст.277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати. Згідно з ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи вищевикладене та встановлені в судовому засіданні обставини спору, суд приходить до висновку що інформація в запереченні проти позову подана до суду 05.05.2011 року від імені відповідачки та виступ останньої в судових дебатах 01.08.2011 року є не що інше, як власне сприйняття дій позивача та оцінка його поведінки, тобто оціночним судженням відповідача, а не фактичним твердженням. Таким чином, суд вважає, що позивач не довів факт поширення інформації відповідачем, внаслідок чого було б порушено його особисті немайнові права. Тому позовні вимоги про захист честі та гідності та стягнення моральної шкоди є безпідставними та задоволенню не підлягають. При цьому суд враховує, що вимоги [PERSON] про спростування і вибачення через газету «Дніпровський проспект» не грунтуються на чинному законодавстві, оскільки ним же визнається відсутність будь-яких публікацій в даному виданні, які б стосувались предмету спору.

Outcome: dismissed