Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], третя особа [PERSON], про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. В позовній заяві вказує, що її батько [PERSON] подарував їй житловий будинок з надвірними будівлями в смт. Талалаївка по вул. Лермонтова, 5. В цьому будинку зареєстрований і проживає батько позивачки [PERSON], а також в ньому зареєстровані колишня невістка [PERSON] та її син [PERSON] З червня 2002 року відповідачі в будинку не проживають, на даний час їх місце проживання невідоме, останнє відоме місце проживання с. Українське Талалаївського району. Поскільки відповідачі у будинку не проживають довгий час, не оплачують комунальні послуги, не приймають участі у спільному побуті, тому позивач просить суд визнати їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням, так як їх реєстрація у спірному будинку порушує права позивача як власника даного будинку. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримала і просила задовольнити їх, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини. Третя особа [PERSON] позов [PERSON] визнав і не заперечував проти його задоволення, поскільки відповідачі дійсно тривалий час не проживають в будинку, їхніх речей в господарстві немає.Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявились, хоча були належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи через оголошення про виклик до суду в газеті «Деснянська правда» за 17 листопада 2011 року, і тому відповідно до ч.9 ст. 74 ЦПК України вважаються належним чином повідомленими. Таким чином, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідачів, які були повідомлені належним чином і ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивача, третьої особи, покази свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. За договором дарування житлового будинку від 17.10.2003 року, який посвідчено державним нотаріусом Талалаївської державної нотаріальної контори, реєстровий номер 1567, [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла у дар житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться в смт. Талалаївка по вул. Лермонтова, 5 (а.с.8). Відповідно до ч.3 п. 2 даного договору, до цього часу даний житловий будинок належав [PERSON] на підставі свідоцтва № 59 про право особистої власності на домоволодіння, виданого виконкомом Талалаївської селищної ради 31 березня 1969 року та зареєстрованого Прилуцьким міжміським бюро технічного інвентаризації 31 березня 1969 року. Згідно копії актового запису про народження № 36 від 03.06.1975 року [PERSON] являвся батьком [PERSON], [INFO] (а.с.61). Згідно копії запису акту про одруження № 7 від 18 червня 1994 року [PERSON] і [PERSON] зареєстрували шлюб 18.06.1994 року і дружині присвоєно прізвище «Ширина» (а.с.43). Згідно копії свідоцтва про смерть серії 1-ЕЛ № 135889 від 15.03.2002 року [PERSON] помер 14 березня 2002 року (а.с.32). Згідно копії розділу № 3 будинкової книги домоволодіння по вул. Лермонтова, 5 в смт. Талалаївка, відповідач [PERSON] зареєстрована за даною адресою з 12.07.1994 року як член сімї, а відповідач [PERSON] як утриманець згідно, свідоцтва про народження серії 1-ЕЛ № 263307 від 17.11.1994 року (а.с.10 зв.-11). Відповідно до ч.1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно положень ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] вселились у будинок на законних підставах, як члени сімї, на той час вони являлись невісткою та онуком власника будинку, але на даний час вони своїм перебуванням на реєстраційному обліку за адресою належного позивачці майна створюють їй перешкоди в реалізації нею в повному обсязі прав та охоронюваних законом інтересів власника майна, в даному випадку, будинку, що є порушенням вимог ст. 317, 319 ЦК України. Тому згідно ст. 391 ЦК України [PERSON], яка на даний час являється власником будинку по вул. Лермонтова, 5 в смт. Талалаївка, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею цього права. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», відповідачі зобовязані протягом десяти днів з дня прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Вказана стаття регламентує порядок реєстрації неповнолітніх дітей. Зареєструвавшись, як члени сімї власника на той час будинку [PERSON], відповідачі з 2002 року в ньому не проживають, що підтверджується показами свідків у судовому засіданні, розпискою, написаною власноручно відповідачем [PERSON] 17.08.2002 року (а.с.17) та актом обстеження проживаючих в [INFO] від 26 жовтня 2011 року, згідно якого речей відповідачів у даному будинку немає, спільне господарство не ведеться (а.с.16). Все це дає підстави суду вважати, що відповідачі відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України втратили право користування будинком по вул. Лермонтова, 5 в смт. Талалаївка. Таким рішення права неповнолітнього [PERSON] не будуть порушені, оскільки відповідно до ч.2 ст. 29 ЦК України, фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання. В силу ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, тобто, в даному випадку, на відповідачів покладено обовязок довести поважність не проживання в спірному будинку понад три роки, що ними зроблено не було. Відповідно до ст. 71 Житлового кодексу України, при тимчасовій відсутності за громадянином зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Відповідачі не мешкають у будинку на протязі девятих років, що підтверджується поясненнями позивача, показами свідків. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності його без поважних причин один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Факту домовленості між сторонами в користуванні спірною житловою площею або законних підстав для зберігання за відповідачами права на житло, що належить на праві власності позивачу в судовому засіданні не встановлено. Ніяких перешкод у користуванні житловою площею позивач відповідачам не чинила, їх речей в будинку немає. Згідно повідомлення Талалаївського РВ УМВС № 8490 від 12.12.2011 року за період з 2006 року по даний час [PERSON] із заявами про перешкоджання їй в користуванні будинком № 5 по вул. Лермонтова до Талалаївського РВ УМВС РВ УМВС не зверталась (а.с.57). Витрат по утриманню будинку відповідачі не несуть, комунальні послуги не сплачують, участі у спільному побуті не приймають, що підтверджується копіями платіжних документів про сплату за електроенергію та газопостачання за 2010 -2011 роки (а.с.19-24). Вказані факти засвідчили також і свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], які підтвердили обставини тривалого непроживання відповідачів без поважних причин на спірній житловій площі. Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлений 6-ти місячний строк, провадиться в судовому порядку. Судом встановлено, що відповідачі в будинку фактично не проживають з 2002 року, коли помер чоловік відповідачки [PERSON], не маючи перешкод у користуванні будинком, своїх речей там не зберігають, будинком не цікавляться, витрат по його утриманню не несуть, дій, які б свідчили про намір та бажання зберегти за собою право користування жилим приміщення, не вчинили, із заявами про вселення на спірну жилу площу не звертались. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідачі, як члени сімї колишнього власника будинку, втратили право користування спірним жилим приміщенням, добровільно його залишили і без поважних причин в ньому не проживають більше трьох років, що відповідно до вимог ст.ст. 391, 405 ЦК України дає суду підстави визнати їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням в будинку № 5 по вул. Лермонтова в смт. Талалаївка. Вимоги позивачки зобовязати відділ громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Талалаївського РВ УМВС зняти відповідачів з реєстрації є зайвими і задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи, та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Відповідно до ч. 1 ст. 7 названого Закону, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі рішення суду про позбавлення права користування жилим приміщенням. Таким чином, рішення суду про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житлом позивачки є підставою для зняття їх з реєстрації, без зобовязання судом відділу ГІРФО Талалаївського РВ УМВС виконати цю дію. Оцінивши наведені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа [PERSON], про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, підлягає частковому задоволенню. На основі викладеного,

Outcome: partial