Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-18 00:00:00

У серпні 2011 року [PERSON] звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київсбкої області з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Бобрицької сільської ради про визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки. Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що відповідно до рішення виконавчого комітету Бобрицької сільської ради народних депутатів від 27 липня 1997 року № 41/86 Позивачу передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,5409 га, яка розташована на території с. Бобриця, вул. Садова, 26 для ведення особистого підсобного господарства та обслуговування житлового будинку і господарських будівель. На підставі зазначено рішення 11 лютого 1998 року Позивачу було видано [PERSON] акт на право приватної власності на землю. 31 березня 2010 року [PERSON] звернулась до ТОВ «Київський регіональний інститут земельної реформи» з метою присвоєння спірній земельній ділянці кадастрового номеру. Згідно листа № 169 від 12 серпня 2011 року ТОВ «Київський регіональний інститут земельної реформи» в результаті проведених комплексних робіт для встановлення в натурі меж земельної ділянки по вул. Садова, 26 в с. Бобриця встановлено, що приватизації сусідніх земельних ділянок (земельні ділянки Відповідачів по справі) не були враховані фактичні межі та наявний у Позивача [PERSON] акт на право приватної власності на землю, внаслідок чого частини земельної ділянки Позивача були приватизовані в межах сусідніх ділянок. Це унеможливлює встановлення меж земельної ділянки [PERSON] в натурі, в межах та в площі, що зазначені в [PERSON] акті на право приватної власності на землю. Згідно акта від 06 травня 2011 року Бобрицькою сільською радою встановлено, що сусідніми землекористувачами [PERSON] по вул. Садова, 24 та [PERSON] по вул. Садова, 28 в с. Бобриця не було враховано фактичної межі, внаслідок чого частина будівлі опинилася на приватизованій ділянці по вул. Садова, 28 та 1 м (візуально) по всій довжині наклалася приватизація [PERSON], з іншого боку не була врахована фактична межа, внаслідок чого на 0,5 м (візуально) фактичного користування наклалася приватизація [PERSON] по довжині 200 м (візуально). У звязку з зазначено ситуацією Позивач позбавлена права на присвоєння її земельній ділянці кадастрового номеру. Жодних протоколів (актів) погодження меж сусідніх земельних ділянок з Відповідачами Позивач не підписувала. На підставі викладеного [PERSON] просила суд визнати недійсним [PERSON] акт на право власності на земельну ділянку на імя [PERSON], виданий на земельну ділянку, що розташована в межах с. Бобриця по вул. Садова, 24 та визнати недійсним [PERSON] акт на право власності на земельну ділянку на імя [PERSON], виданий на земельну ділянку, що розташована в межах с. Бобриця по вул. Садова, 28. В судовому засіданні представники Позивача просили суд задовольнити позовну заяву у повному обсязі. Відповідачі заперечували проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Відповідно до ст. 158 Земельного кодексу України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Як встановлено в судовому засіданні, відповідно до рішення виконавчого комітету Бобрицької сільської ради народних депутатів від 27 липня 1997 року № 41/86 Позивачу передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,5409 га, яка розташована на території с. Бобриця, вул. Садова, 26 для ведення особистого підсобного господарства та обслуговування житлового будинку і господарських будівель. На підставі зазначено рішення 11 лютого 1998 року Позивачу було видано [PERSON] акт на право приватної власності на землю. 31 березня 2010 року [PERSON] звернулась до ТОВ «Київський регіональний інститут земельної реформи» з метою присвоєння спірній земельній ділянці кадастрового номеру. Згідно листа № 169 від 12 серпня 2011 року ТОВ «Київський регіональний інститут земельної реформи» в результаті проведених комплексних робіт для встановлення в натурі меж земельної ділянки по вул. Садова, 26 в с. Бобриця встановлено, що приватизації сусідніх земельних ділянок (земельні ділянки Відповідачів по справі) не були враховані фактичні межі та наявний у Позивача [PERSON] акт на право приватної власності на землю, внаслідок чого частини земельної ділянки Позивача були приватизовані в межах сусідніх ділянок. Це унеможливлює встановлення меж земельної ділянки [PERSON] в натурі, в межах та в площі, що зазначені в [PERSON] акті на право приватної власності на землю. 13 квітня 2005 року [PERSON] отримала [PERSON] акт на право власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Бобриця, вул. Садова, 28 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26.01.2005 року. Попередній власник зазначеної ділянки отримав [PERSON] акт на право приватної власності на землю на підставі рішення Бобрицької сільської ради народних депутатів від 29 січня 1998 року № 5. 27 серпня 2005 року [PERSON] отримала [PERSON] акт на право власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Бобриця, вул. Садова, 24 на підставі рішення Бобрицької сільської ради від 24 грудня 1999 року за номером 127/8. Відповідно ст. 116 Земельного Кодексу України громадяни та юридичні особи набувають право власності на право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Згідно акта від 06 травня 2011 року Бобрицькою сільською радою встановлено, що сусідніми землекористувачами [PERSON] по вул. Садова, 24 та [PERSON] по вул. Садова, 28 в с. Бобриця не було враховано фактичної межі, внаслідок чого частина будівлі опинилася на приватизованій ділянці по вул. Садова, 28 та 1 м (візуально) по всій довжині наклалася приватизація [PERSON], з іншого боку не була врахована фактична межа, внаслідок чого на 0,5 м (візуально) фактичного користування наклалася приватизація [PERSON] по довжині 200 м (візуально). За ст. 78 ЗК України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Відповідно до ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом. Статтею 153 ЗК України передбачено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Слід зазначити, що державний акт на право власності на земельну ділянку є правовстановлюючим документом, який видається на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування, тому вимога про скасування державного акта на право приватної власності на земельну ділянку є похідною й залежить від доведеності незаконності рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого виданий оспорюваний державний акт та його скасування. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що оскільки Позивачем не ставилася вимога про скасування рішень сільської ради на підставі яких були видані [PERSON] акти на право власності на земельну ділянку,то суд відповідно до ст. 11 ЦПК України, відмовляє у задоволенні позову у повному обсязі. На підставі ст. ст. 78, 116, 126, 153, 158 ЗК України та

Outcome: dismissed