Jurisdiction: civil
Date: 2012-02-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом посилаючись на те, що з 17.06.2008 року по 29.12.2009 року він перебував у трудових відносинах з ПМП «Сігма» та на день звільнення не отримав повного розрахунку по заробітній платі. Добровільно заборгованість по заробітній платі відповідач не виплачував, на неодноразові звернення щодо виплати заробітної плати відповідач не реагував. Рішенням Новокаховського міського суду від 15 жовтня 2009 року про стягнення заборгованості по заробітній платі позовні вимоги задоволені. Рішенням апеляційного суду Херсонської області зменшено стягнення середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. За час незаконних дій відповідача, йому нанесені фізичні і моральні страждання, у нього погіршився стан здоровя, що призвело до операційного втручання, негативні емоції відбилися на стані його здоровя, змусивши приймати лікарські препарати. Внаслідок незаконних дій відповідача він став інвалідом ІІ групи, але не зважаючи на погіршення його стану здоровя відповідач подав до Каховського міськрайонного суду позов про відшкодування збитків, рішенням зазначеного суду позов залишено без задоволення. Просить суд стягнути з відповідача матеріальну шкоду в сумі 8000 грн. та моральну шкоду в сумі 1000000 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав заявлені вимоги, в судових дебатах відмовився від позовних вимог в частині стягнення 8000 грн. матеріальної шкоди в іншій частині позовних вимог просив суд задовольнити. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Представник відповідача [PERSON] позов не визнала пояснивши, що на момент працевлаштування позивача на роботу до ПМП «Сігма» останній мав з 29.12.1993 року згідно довідки МСЕК встановлену безстрокову ІІІ групу інвалідності, а також захворювання гіпертонічна хвороба ІІ ступеня. У відповідності до ст. 233 КЗпП позивач мав право звернення до суду з такими вимогами протягом 3 - місяців з дня порушення його трудових прав. Після звільнення з роботи позивач у кінці 2009 року звертався до суду за захистом свої порушених трудових прав. У нього не було жодної перешкоди заявити вимоги у передбачений законом строк, але він цього не зробив, строк пропустив, тому просить у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Судом встановлено, що рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 15 жовтня 2009 року стягнуто з ПМП «Сігма» на користь [PERSON] заборгованість по зарплаті в сумі 2820 грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі 26163,80 грн., а всього 28983, 80 грн. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Херсонської області від 16 грудня 2009 року зменшено суму стягнення середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 26163,80 грн. до 19783,50 грн. та зменшивши суму стягнення судового збору з 289,84 грн. до 226,03 грн. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 30 травня 2011 року позов ПМП «Сігма» до [PERSON] про відшкодування збитків залишено без задоволення. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до виписки із медичної картки стаціонарного хворого №4555 [PERSON], [INFO] поступив до ЦМЛ м. Нова Каховка 27.09.2010 року, виписався 13.10.2010 року, діагноз: ІХС, нестабільна стенокардія, дифузний кардіосклероз, СН ІІ А ст., гіпертонічна хвороба ІІІ ст. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Згідно епікризу з історії хвороби №3996 [PERSON], [INFO], поступив до Херсонського обласного кардіологічного диспансеру 29.12.2010 року, виписався 06.01.2011 року, з діагнозом: ІХС, стабільна стенокардія напруги ІІІ ФК, після інфарктний кардіосклероз, КВГ, АКШ, екстрасистолія, СН [PERSON], гіпертонічна хвороба ІІІ ст., ангіопатія сітківки, ДЕ ІІІ ст. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Як вбачається з довідки до акту огляду МСЕК №232735 від 13.04.2011 року [PERSON] надано ІІ група інвалідності загального захворювання безстроково. Відповідно до ч. 3 ст.10, ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на норми ст.1195 ст. 1197 Цивільного Кодексу України, проте вказані норми закону не регулюють вирішення спірних правовідносин, оскільки правовідносини між позивачем та відповідачем виникли з приводу не виплати повного розрахунку по заробітної плати на момент звільнення 29.12.2008 року, що призвело до звернення до суду в 2009 році, і як наслідок погіршення його стану здоровя. Звертаючись до суду 12 вересня 2011 року з зазначеним позовом, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь матеріальну та моральну шкоду у звязку з не виплатою відповідачем заборгованості по заробітній платі на момент звільнення 29.12.2008 року та судовою тяганиною з приводу цього. Заява позивача на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, як він сам доводить, ґрунтується на трудових правовідносинах і у даному випадку повинні регулюватися нормами повязаними з вирішенням трудових спорів і застосовуватись норми КЗпП України. Статтею 237-1 КЗпП України встановлено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків, і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року /з відповідними змінами/ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/шкоди» розяснено, що судам необхідно враховувати, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України /набрав чинності з 13 січня 2000 року/ за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин /незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоровя умовах тощо/, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обовязок по відшкодуванню моральної /немайнової/ шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Щодо відшкодування моральної шкоди Пленум Верховного Суду України у своїй постанові №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами та доповненнями №5 від 25.05.2001 року) у п.16 зауважив, що «до вимог про відшкодування моральної шкоди, у випадках передбачених трудовим законодавством, застосовується тримісячний строк (ст.233 КЗпП). До інших вимог про відшкодування моральної шкоди, як вимог, що випливають з порушення особистих немайнових прав, строки позовної давності відповідно до ст.83 ЦК України не застосовуються.» Як вбачається із матеріалів справи, що [PERSON] був прийнятий на роботу до ПМП «Сігма» слюсарем металево-збірних конструкцій 17.06.2008 року та перебував з підприємством у трудових відносинах до 29.12.2008 року. В день звільнення повний розрахунок з ним проведено не було. Внаслідок невиплати позивачу зазначеної заборгованості в 2009 році йому була спричинена моральна шкода, так як дане порушення його прав призвело до необхідності застосування додаткових зусиль для організації свого життя, і як наслідок звернення до суду. Так, згідно ч.1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Згідно ч.2 ст.233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь яким строком. Відповідно до рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Херсонської області від 16 грудня 2009 року зменшено суму стягнення середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 26163,80 грн. до 19783,50 грн. та зменшивши суму стягнення судового збору з 289,84 грн. до 226,03 грн. Однак, з вищезазначеним позовом позивач звернувся до суду тільки 12 вересня 2011 року, тобто з пропуском встановленого тримісячного строку для звернення до суду. Поважних причин пропуску строку позовної давності позивач не надавав, і питання про їх поновлення не ставив. Крім того, як встановлено в судовому засіданні за захистом своїх порушених прав, позивач міг звернутися ще коли подавав позов до Новокаховського міського суду в 2009 році з приводу стягнення заборгованості по заробітній платі, проте зазначені вимоги ним не ставилися, як встановлено судом від вимоги про стягнення моральної шкоди [PERSON] відмовився, що підтверджується описовою частиною рішення Новокаховського міського суду від 15.10.2009 року. Строк позовної давності сплинув 29.03.2009 року, [PERSON] з заявою про поновлення строків позовної давності в суд не звертався, поважних причин цього пропуску не надав, і питання про їх поновлення не ставив. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб чи юридичних осіб, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Позивач звернувся до суду із пропуском встановленого тримісячного строку, тому суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача моральної та матеріальної шкоди необґрунтовані і задоволенню не підлягають з підстав зазначених вище. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ На підставі викладеного,

Outcome: dismissed