Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду із даним позовом, уточнив за судового розгляду його підставу та предмет, в його обґрунтування посилаючись на те, що є власником Ѕ частини квартири [ADDRESS], в яку вирішила вселитися на правах співвласника, передав своє помешкання квартиру за адресою: [ADDRESS] для проживання своїй доньці [PERSON] та її родині зі складу 3 осіб. Згідно технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] зареєстровано 2 співвласника, кожний з яких має право на Ѕ частину спірної квартир: [PERSON] та [PERSON] Як зазначається позивачем при зверненні до суду, відповідач заперечує право власності позивача на квартиру, зазначену вище, змінив замки, чим перешкоджає позивачу здійснювати права користування часткою спірної квартири, тому позивач, посилаючись на приписи ч. 1 ст. 356, ч. 1 ст. 383, ч. 1 ст. 319, ч. 1 ст. 321 та ч. 2 ст. 386 ЦК України усунути перешкоди для [PERSON] щодо здійснення нею права спільної часткової власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] та вселити [PERSON]. до квартири [ADDRESS]. Відповідач позов не визнав та просив суд відмовити в його задоволенні, звернувся із зустрічним позовом про визнання заповіту, свідоцтва про право власності на житло недійсними, стягнення заборгованості, зазначаючи про те, що доводиться онуком [PERSON], яка померла 19.10.2003 р., та у 1995 році вони спільно приватизували квартиру [ADDRESS], та у 2005 р. йому стало відомо про те, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 09.04.2005 р. [PERSON] отримала від бабусі у спадщину за заповітом від 13.08.2003 р. Ѕ частину квартири, зареєстрував право власності 29.04.2005 р. Як зазначається відповідачем у зустрічному позові, бабуся була хворою людиною та одинокою, у 2000-2004 р.р. доки [PERSON] був на заробітках інших родичів, окрім його тітки ([PERSON]І.) у бабусі не було, та саме тітка ([PERSON]І.), застосовуючи фізичне та психічне насилля, принудила бабусю підписати заповіт, не усвідомлюючи значення своїх дій та не маючи змогу керувати ними. Посилаючись на приписи ч. 2 ст. 1257 ЦК України, відповідач просив суд визнати недійсним заповіт та свідоцтво про право на спадщину (а.с. 60). Разом з тим, доповнюючи зустрічний позов, відповідач просив суд стягнути з [PERSON] 5 522 грн. 44 коп., з яких 4 022 грн. 44 коп. заборгованість по утриманню квартири та 1 500,00 грн. витрати на правову допомогу. Відповідач зазначає про те, що протягом часу з 29.04.2005 р. ним проводиться оплата квартирної плати в сумі 427,90 грн., а також він несе витрати на підтримання приміщення квартири у належному стані, що обумовлено старістю будинку, в сумі 7 616,98 грн., у звязку з чим [PERSON] в силу своєї частки у власності повинна приймати участь у вказаних витратах, та її заборгованість складає: 427,90 : 2 + 7 616,98 : 2 = 4 022 грн. 44 коп. Третя особа за зустрічним позовом - Четверта Дніпропетровська державна нотаріальна контора надала заяву про розгляд справи її відсутності. Представник позивача зустрічний позов визнала частково, зокрема, визнала в частині обовязку сплати Ѕ частки квартирної плати в розмірі 427,90 грн. у відповідності до частки позивача у власності; в іншій частині позов не визнала, зазначала про сплив строку позовної давності до вимоги про визнання заповіту недійсним та просив суд застосувати даний строк. . Заслухав пояснення представника позивача, відповідача та його представника, а також дослідивши докази в межах заявлених вимог відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для ухвалення про задоволення позову [PERSON] повністю, та про наявність підстав для ухвалення про часткове задоволення зустрічного позову, виходячи з наступного. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину, виданого четвертою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою, [PERSON] є спадкоємцем зазначеного в заповіті [PERSON], яка померла 19.10.2003 р., майна: Ѕ частини квартири [ADDRESS], яка належить спадкодавцю на підставі свідоцтв про право власності на житло, виданого Дніпропетровським державним підприємством по перевезенням вантажів та пасажирів Придніпровської залізниці 28.11.1995 р. згідно з розпорядженням від 28.11.1995 р. №3126, зареєстрованого в Дніпропетровському міжміському бюро технічної інвентаризації за реєстраційним номером 7717751. За змістом права власності (ст. 317 ЦК України) власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, при цьому на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК); усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав (ч. 3 ст. 319 ЦК). Як встановлено за судового розгляду сторони не досягли згоди у позасудовому порядку щодо користування належним майном, та, зважаючи на зазначені вище правові норми, доводи позивача є слушними. Таким чином, оскільки кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства та на виконання ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, та судом встановлено, що охоронювані інтереси [PERSON] порушені, адже остання через умисні дії відповідача, які знайшли вираз зовні у чиненні перешкод у її доступі до квартири та користування нею не має можливості реалізувати права, як власника, повязані насамперед із користуванням майном на свій розсуд, для суду вбачаються підстави для задоволення позову в його межах (ст. 11 ЦПК) та ухвалення про усунення перешкод у здійсненні [PERSON] права власності Ѕ частиною квартири шляхом вселення [PERSON] до квартири [ADDRESS]. Вирішуючи в обовязковому порядку відповідно п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України питання про розподіл судових витрат, суд бере до уваги те, що позивач не має пільг щодо сплати судового збору та при подачі позову позивачем були в повному обсязі сплачені судові витрати, тому, у порядку ч. 1 ст. 88 ЦПК України, згідно зі змістом якої якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено, на користь позивача підлягають стягненню з відповідача судові витрати, повязані зі сплатою судового збору в розмірі 8,5 грн.; питання про розподіл витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи, сплачених при зверненні до суду у 2007 р., не вирішується у звязку з невіднесенням даних витрат чинним ЦПК України станом на дату ухвалення судового рішення до судових витрат (ст.ст. 8, 79 ЦПК). Розвязуючи спір за зустрічним позовом відповідача [PERSON], суд виходить з наступного. За ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки визнання позивачем вимоги за зустрічним позовом про стягнення заборгованості по утриманню квартири в розмірі 427,90 грн. не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, для суду вбачаються підстави для ухвалення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості по наданню послуг з утримання будинку і прибудинкової території в розмірі 427, 90 грн. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Утім, відповідач не виконав обовязок доказування, не скористався в повному обсязі процесуальними правами, наданими ЦПК України, не заявляв про забезпечення доказів та призначення експертизи, адже для з'ясування обставини, що мають значення для справи, зокрема, чи дійсно заповіт був посвідчений особою ([PERSON]П.), котра перебувала у такому стані, коли не розуміла значення своїх дій та не мала змоги керувати ними, необхідні спеціальні знання у галузі науки (медицини), та суд обмежений можливістю її призначення (ст. 11 ЦПК) у відсутності відповідної заяви осіб, які беруть участь у справі. Із означеної обставини як похідна, не підлягає й задоволенню вимога позову про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину. Щодо вимоги зустрічного позову про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] витрат на правову допомогу в розмір 1 500,00 грн., то суд відмовляє в її задоволенні, виходячи з наступного. За ст. 10 ЦПК України (ч. 2 та ч. 3) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виконуючи даний обовязок, позивачем було надано суду копію договору про надання правової допомоги та докази щодо отримання грошових коштів від позивача особою, яка надавала таку допомогу. Утім, матеріали справи не містять та жодних доказів не було надано суду (акти виконаних робіт і т.ін.) з приводу витраченого часу на надання правової допомоги у даній справі (складання позовної заяви, здійснення представництва інтересів в суді і т.ін.); як встановлено судом, договір про надання правової допомоги був укладений 07.02.2007 р. та предмет договору становить зобовязання особи, яка надає правову допомогу, щодо здійснення захисту прав та законних інтересів замовника у звязку з порушенням [PERSON] зобовязань по участі у витратах, повязаних із управлінням, утриманням та збереженням спільного майна квартири [ADDRESS], та зазначене унеможливлює визначення із розміром компенсації позивачеві, який би підлягав присудженню до стягнення з відповідача, як понесених витрат на правову допомогу. Вирішуючи в обовязкову порядку відповідно п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України питання про розподіл судових витрат за зустрічним позовом, суд бере до уваги те, що позивач не має пільг щодо сплати судового збору та при подачі позову позивачем були в повному обсязі сплачені судові витрати, тому, у порядку ч. 1 ст. 88 ЦПК України, згідно зі змістом якої якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, на користь позивача підлягають стягненню з відповідача судові витрати, повязані зі сплатою судового збору в розмірі 6,2 грн.; питання про розподіл витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи, сплачених при зверненні до суду із зустрічним позовом, не вирішується у звязку з невіднесенням даних витрат чинним ЦПК України станом на дату ухвалення судового рішення до судових витрат (ст.ст. 8, 79 ЦПК).

Outcome: partial