Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила про те, що з відповідачем перебувала у шлюбі від якого народилася неповнолітня дитина [PERSON] 20.09.2000року народження. Рішенням Павлоградського міськрайонного суду від 15 .08.2008року на відповідача був покладений обовязок зі сплати аліментів на її користь на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1\\4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% неоподаткованого мінімуму доходів громадян щомісячно. Однак відповідач належним чином своїх зобовязань не виконує, внаслідок чого станом на 31.05.2011 року за ним утворилася заборгованість у сумі 10527гривень. У відповідності до ч.1 ст. 196 СК України просить стягнути з відповідача неустойку (пеню) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення про що надала розрахунок та просить стягнути з відповідача на її користь 66347 гривень 98 копійок. В судовому засіданні позивач доповнив позовні вимоги зазначивши період за який відповідач повинен сплатити неустойку , а саме з серпня 2008 року по 31 травня 2011 року та просила стягнути вищезазначену суму в рахунок неустойки за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітнього [PERSON] [INFO]. Представник позивача також підтримав позовні вимоги посилаючись на доводи викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні з позовними вимогами не погодився просив відмовити у задоволені позову посилаючись на тяжкий матеріальний стан відповідача, відсутність у нього постійного місця роботи, наявність іншої родини на яку він витрачає свої кошти. Представник третьої особи в судовому засіданні пояснила, що в її провадженні знаходиться виконавчий лист №398\\11 по стягненню з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] 20.09.2000року народження у розмірі 1\\4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% неоподаткованого мінімуму доходів громадян щомісячно. За відповідачем мається заборгованість станом на 1.11.2011 року у розмірі 10683 гривень. На неодноразові виклики до державної виконавчої служби відповідач не зявлявся. 28.10.2011 року відповідач вперше зявився до державної виконавчої служби та написав розписку про ознайомлення із своєю заборгованість. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, матеріали виконавчого провадження та аналізуючи все у своїй сукупності, зважаючи на те, що позивачу було розяснено право змінити, уточнити, доповнити заявлені вимоги та процесуальні наслідки невиконання вказаних дій; що сторонам по справі було розяснено положення ст. 137 ЦПК України, суд вважає, що у задоволені позову необхідно відмовити за наступних обставин. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. У відповідності до ч.1 ст. 196 СК України при виконанні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Згідно роз'яснень п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3, від 15.05.2006р. "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у звязку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до вимог ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Однак в супереч передбаченому, позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що саме з вини відповідача виникла заборгованість. Так, судом встановлено, що рішенням суду від 15.08.2008 року з відповідача на користь позивача були стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] [INFO] у розмірі 1\\4 частини всіх видів заробітку щомісячно до його повноліття(а.с.7). Відповідно до ч.1 ст.. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи. З огляду на зміст заявлених вимог предметом доказування у справі є обставини, повязані із виконанням боржником свого обовязку по утриманню неповнолітньої дитини та по виконанню рішення суду по щомісячній сплаті аліментів у визначеному судом розмірі. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» Державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача. За виконавчим листом №2-5304 було відкрито провадження 15.08.2008 року. За матеріалами виконавчого провадження не вбачається, що відповідачу надсилалася копія постанови про відкриття виконавчого провадження, в звязку з чим, суд вважає, що відповідача не поставлено до відома про виконання рішення суду. 01.09.2008 року державним виконавцем надсилалося боржнику повідомлення про виклик, які осталися без уваги та тільки 28.10.2011 року боржника було повідомлено про наявність у нього заборгованості, що склалася за період з серпня 2008 року по травень 2011 року. (а.с.9). Окрім того, матеріали виконавчого провадження мають розписки про добровільну сплату відповідачем присуджених судом аліментів від 04.10.10р. в сумі 4570 гривень та за період з грудня 2010 року по травень 2011 року у сумі 250гривень щомісячно. Відповідно до вимог закону, аліменти призначаються та повинні сплачуватися щомісяця, неустойка нараховується на щомісячну заборгованість від суми несплачених аліментів за кожен день, за весь час прострочення по день добровільного погашення боргу або на момент стягнення. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Однак, відповідача не було поставлено до відома про щомісячне нарахування йому заборгованості, органами державної виконавчої служби при нарахуванні заборгованості не перевірена щомісячна заробітна плата відповідача. Із матеріалів справи вбачається, що позивачка надала суду відомості про сплату відповідачем аліментів частково та розрахунок пені за порушення відповідачем свого обовязку по утриманню дитини, однак зазначений розрахунок, суд не бере до уваги, оскільки він складений без перевірки щомісячної заробітної плати відповідача без зазначенням кількості днів прострочення сплати аліментів. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~В свою чергу, суд не бере до уваги доводи представника відповідача про майновий стан відповідача та про наявність іншої сім'ї яку він також утримує, оскільки вони правого значення для вирішення зазначеного правового спору, з урахуванням його характеру та юридично значимих фактів не мають, зазначені посилання є безпідставними і необґрунтованими. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Враховуючи вищезазначене, за відсутності доказів на підтвердження вини відповідача з приводу виникнення заборгованості по аліментам та належних доказів щодо строку заборгованості та її розміру, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed