Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-15 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, зазначаючи, що з відповідачем по справі перебуває у шлюбі, з 15 листопада 1996 року, актовий запис №1403, зареєстрованому у Рівненському міському відділі реєстрації актів громадянського стану, свідоцтво про одруження серія 1-ГЮ №287995 від 15.11.1996 року. Від спільного подружнього життя у сторін по справі є неповнолітня дитина: [PERSON], [INFO]. Значний час сторони по справі подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, відповідач самоусунувся від утримання дитини, що ставить позивача у важке матеріальне становище, від виконання своїх батьківських обовязків. В судовому засіданні позивач та представник позивача, позовні вимоги підтримали, просять суд шлюб розірвати, стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та 500 грн. витрат повязаних з оплатою правової допомоги адвоката. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав, проти задоволення позову не заперечував, просив дитину залишити проживати з матірю. Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] перебуває у шлюбі з [PERSON], 15 листопада 1996 року, актовий запис №1403, зареєстрованому у Рівненському міському відділі реєстрації актів громадянського стану, свідоцтво про одруження серія 1-ГЮ №287995 від 15.11.1996 року. Значний час сторони по справі подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, позивач втратив до відповідача почуття любові, довіри та поваги, остаточно прийшов до висновку, що шлюб між сторонами потрібно розірвати, перспектив для збереження сім'ї немає. Суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, що мають істотне значення. Від спільного подружнього життя у сторін по справі є неповнолітня донька: [PERSON], [INFO]. Відповідач самоусунувся від утримання дитини, що ставить позивача у важке матеріальне становище, від виконання своїх батьківських обовязків. При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд вважає за можливе стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини: [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, що буде відповідати інтересам дитини, а також засадам розумності та справедливості. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до вимог ст. 181 СК України способи виконання батьками обовязку утримувати дитину, визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини/аліменти/ присуджуються у частці від доходу її матері, батька, або у твердій грошовій сумі. В частині позовних вимог, щодо стягнення 500 грн. витрат, повязаних з оплатою правової допомоги адвоката слід відмовити, оскільки суд рахує вказані позивачем вимоги не обґрунтованими, оскільки відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. В даному випадку розмір правової допомоги є необґрунтованим. Максимально допустимий розмір витрат на правову допомогу, встановлюється Постановою КМУ від 27 квітня 2006 р. N 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави», якою передбачається, що гранична сума компенсації за правову допомогу не може перевищує суму, що становить 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи, позивачем даному випадку будь-який розрахунок не наданий, а сума витрат на правову допомогу є значно високою. На підставі ст.ст.104, 105,109,180СКУкраїни,71,72 ЖК України

Outcome: approved