Jurisdiction: civil
Date: 2012-02-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] і [PERSON] та просила усунути відповідачів від права на спадкування після смерті їх батька [PERSON], який помер 08.04.2007р. та визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом, видані 14 Київською державною нотаріальною конторою 22.05.2009р. на ім*я відповідачки [PERSON], обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що в 1985р. [PERSON] і [PERSON] уклали шлюб і подружжя отримало прізвище «Черноус», а вона, позивачка, є онукою [PERSON] Від першого шлюбу [PERSON] мав двох дочок: [PERSON] і [PERSON], відносини з якими у [PERSON] після розлучення з першою дружиною припинились. [PERSON] був учасником ліквідації аварії на ЧАЕС, мав похилий вік і поганий стан здоров*я, хворів на ряд захворювань, що призвело до ампутації ноги та каліцтва, що в подальшому і стало причиною його смерті. [PERSON] за станом свого здоров*я не міг самостійно забезпечувати свого життя. Його дружина, [PERSON], бабуся позивачки, мала також поганий стан здоров*я і похилий вік, була учасником Великої Вітчизняної війни та інвалідом ІІ групи, у зв*язку з чим багато часу проводила в лікарнях і також потребувала сторонньої допомоги та догляду. Враховуючи таку сімейну ситуацію, вона, позивачка, здійснювала систематичний догляд за [PERSON], який виявлявся у наданні йому фізичної та психологічної допомоги, матеріальної допомоги, придбанні ліків та продуктів харчування, тощо. Відповідачі, які є рідними дочками [PERSON] від першого шлюбу, за життя останнього ніяким чином не цікавилися його життям і здоров*ям, не надавали йому ніякої допомоги, хоча їх батько у зв*язку зі станом свого здоров*я потребував такої допомоги, а вона мали можливість і обов*язок її надавати. Відповідачі не приймали участь у похованні батька, але звернулись до нотаріальної контори у визначений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини та відповідачка [PERSON] отримала свідоцтва про право на спадщину за законом, які просила визнати недійсними, у зв*язку з тим, що відповідачка не мала, на її думку, права на спадкування, оскільки свідомо ухилились від надання допомоги спадкодавцю. Просила задовольнити позов на підставі ст.ст. 202, 203 СК України, ст.1224 ЦК України. В судовому засіданні позивачка заявлені позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та на добровільне і свідоме не виконання відповідачами своїх обов*язків щодо утримання непрацездатного батька, який потребував сторонньої допомоги, а також пояснила про те, що не вважає пропущеним трирічний строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом, оскільки після смерті 08.04.2007р. [PERSON], відповідачі у зв*язку з розбіжністю у їх прізвищах в судовому порядку встановлювали родинні відносини з батьком, після його смерті дуже хворіла та потребувала допомоги дружина [PERSON] [PERSON], яка померла 22.09.2008р., а також відбувалися інші судові справи, а тому узнала про порушення своїх спадкових прав в межах трирічного строку позовної давності. Відповідачка [PERSON] проти позову заперечувала, посилаючись на його необґрунтованість і безпідставність, а також пояснила суду про те, що [PERSON] був її і відповідачки [PERSON] батьком та залишив їх матір, коли їй було більше двадцяти років, а сестра продовжувала навчання, вони дійсно не надавали ніякої допомоги батькові з тих причин, що останній також не допомагав їм, коли залишив сім*ю, хоча міг допомагати, оскільки працював дальнобійником, а вони на той час мали дуже не великі доходи. Крім цього, батько ніколи не просив їх із сестрою про допомогу, оскільки мав пенсію учасника ліквідації наслідків на ЧАЕС, фізично він був здоровою людиною і сторонньої допомоги не потребував, а коли вони одного разу приїхали в гості до батька, то його дружина [PERSON] їх вигнала із квартири, після чого вони періодично спілкувались з батьком лише по телефону. Про те, що батько хворів, часто лежав в лікарнях та переніс операцію з ампутації ноги, їм було відомо, але до лікарні або в гості до батька вони не приїздили, оскільки мали багато сімейних справ і їх мати, також, в той час тяжко хворіла. Вважала, що допомагати повинна була батькові дружина [PERSON] На похованні батька вони із сестрою не були присутніми з тих підстав, що родичі батька про його смерть їм не повідомили, а про його поховання їм стало відомо випадково вже пізніше від спільних знайомих. Вважала, що підстави для усунення її і сестри від права на спадкування відсутні. При цьому, відповідачка [PERSON] не просила суд застосувати строк позовної давності до заявлених позовних вимог відповідно до вимог частини 4 ст.267 ЦК України. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з*явилась, про день і час розгляду справи повідомлялась належним чином, пояснення відповідачки [PERSON] підтримала, направила суду спільні з нею заперечення проти позову (а.с. 55-56) та просила розглядати справу у її відсутності (а.с. 47 заява). Суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності відповідачки [PERSON] на підставі матеріалів справи. Третя особа Головне управління юстиції у м.Києві явку свого представника в судове засідання не забезпечила, просить розглядати справу у його відсутності (а.с. 45 лист). Суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності представника третьої особи на підстав наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивачки і її представника, відповідачки [PERSON], допитавши свідків за клопотання позивачки, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити, виходячи з наступного. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У відповідності до частини 3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до частини 1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що в 1985р. [PERSON] і [PERSON] уклали шлюб і подружжя отримало прізвище «Черноус», позивачка, є онукою [PERSON] Від першого шлюбу [PERSON] мав двох дочок: [PERSON] і [PERSON] [PERSON] був учасником ліквідації аварії на ЧАЕС категорії 2А (а.с. 39 копія посвідчення), мав похилий вік 1934р. народження і поганий стан здоров*я, хворів на ряд захворювань, що призвело до ампутації ноги та каліцтва (а.с. 10, 11-12, 13 копії медичної документації), що в подальшому і стало причиною його смерті 08.04.2007р. (а.с 9 копія довідки, а.с. 8 копія свідоцтва про смерть). Після смерті [PERSON], із заявами про прийняття спадщини до 14 Київської державної нотаріальної контори в шестимісячний строк звернулась дружина [PERSON] (а.с. 21 копія заяви), дочка [PERSON] (а.с. 22 копія заяви), а дочка [PERSON] відмовилась від спадщини на користь своєї сестри [PERSON] (а.с. 23 копія заяви). Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 03.03.2008р. встановлено факт родинних відносин між [PERSON] як дочкою і [PERSON] як батьком (а.с. 18 копія рішення суду), а рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 17.10.2008р. встановлено факт родинних відносин між [PERSON] як дочкою і [PERSON] як батьком (а.с. 19 копія рішення суду). 30.05.2007р. [PERSON] і [PERSON] уклали договір довічного утримання, предметом якого була квартира [ADDRESS] (а.с. 51 копія договору). [PERSON] була інвалідом ІІ групи з 18.04.2006р. і безстроково (а.с. 18 копія довідки МСЕК), мала похилий вік 1929р. народження і хворіла на ряд захворювань, що стверджується медичною документацією (а.с. 15-16, 17 копії). 22.09.2008р. [PERSON] померла (а.с. 14 копія свідоцтва про смерть). 22.05.2009р. [PERSON] отримала свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON], зареєстровані в реєстрі за № 1-1113 (а.с. 29 копія свідоцтва) і за № 1-1112 (а.с. 30 копія свідоцтва). Рішенням Подільського районного суду м.Києва від 20.07.2010р. визнано частково недійсним договір довічного утримання від 30.05.2007р., укладений між [PERSON] та [PERSON] в ? його частині, визнано ? частину квартири [ADDRESS] спадковим майном після смерті [PERSON], який помер 08.04.2007р., визнано за [PERSON] право власності на 2/3 частини спадкового майна за законом, що складає 1/3 частину квартири [ADDRESS], після смерті 08.04.2007р. [PERSON] (а.с. 31-35 копія рішення суду), яке ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 25.11.2010р. залишено без змін (а.с. 36-38 копія ухвали суду). З наданих позивачкою платіжних документів вбачається, що витрати на придбання ліків та на поховання [PERSON] понесені нею (а.с. 24, 25, 26, 27 копії платіжних документів). Як вбачається із заповіту [PERSON] від 28.02.2007р., вона все своє майно заповіла [PERSON] (а.с. 41 копія заповіту). Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з наступного. Відповідно до частини 5 ст.1224 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкоємцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. В науково-практичному коментарі до цієї норами права визначено про те, що для кожного конкретного випадку суд повинен встановити наявність або відсутність у спадкодавця тяжкої хвороби та безпорадного стану, а також ухилення від надання допомоги спадкодавцеві спадкоємцем. Верховний Суд України визначив про те, що «безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування» (абзац 3 п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008р.) У вказаному вище пункті постанови Пленуму Верховного Суду України, також, вказано про те, що при встановленні факту ухилення особи від виконання обов*язку щодо утримання спадкодавця, суду слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов*язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього, та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов*язку. Не пред*явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред*явлена особою, для якої таке усунення породжує пов*язані зі спадкуванням права та обов*язки… Заперечуючи проти позову, відповідачка [PERSON] фактично визнавала обставини про не надання допомоги батькові та вказувала про те, що їй було відомо про хвороби батька, але не надавала йому допомоги, оскільки, він, на її думку, її не потребував, мав дружину, яка повинна була піклуватися про нього, про таку допомогу особисто її та сестру не просив, мав достатню пенсію для придбання ліків, вона і сестра допомагали матері похилого віку та мали інші сімейні проблеми, батько залишив їх сім*ю і не надавав їм із сестрою після розлучення з їх матір*ю матеріальної допомоги, хоча мав можливість надавати таку допомогу, а також вказувала про те, що дружина [PERSON] чинила їй перешкоди у спілкуванні з батьком. В ст.198 СК України визначені підстави виникнення обов*язку батьків утримувати повнолітніх дочку або сина, де вказано про те, що батьки зобов*язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. В даному випадку, як вказувала сама відповідачка [PERSON]В, на час розлучення [PERSON] з їх матір*ю, вона і її сестра були вже повнолітніми та працездатними, у зв*язку з чим у [PERSON] не виникло згідно закону обов*язку щодо їх утримання, а тому посилання відповідачки [PERSON] в обґрунтування заперечень проти позову на те, що батько не надавав їм матеріальної допомоги, не можуть бути взяті судом до уваги. Допитані в судовому засіданні за клопотання позивачки свідки показали суду про дійсний стан здоров*я [PERSON] і його дружини [PERSON], відносини між родичами та вказали осіб, які здійснювали за ними догляд і надавали матеріальну допомогу. Так, свідок [PERSON], 1952р. народження, яка працює технічною в школі та двірником в будинку №10 по пр-ту Правди в м.Києві і з 1978р. була сусідкою подружжя [PERSON] і [PERSON]Р, з якими товаришувала приходила у гості та показала про те, що [PERSON] був дуже хворою людиною, мав ряд вікових хвороб і хвороб, пов*язаних з ліквідацію наслідків на ЧАЕС та загального характеру, а також у нього дуже боліли ноги, що призвело до операції та ампутації ноги, останні роки він не мі пересуватися навіть по квартирі, а на подвір*я не виходив взагалі та потребував постійної сторонньої допомоги, він не міг ні озутися, ні обслуговувати себе. Допомагали йому [PERSON] і її мати. Ніколи не бачила, щоб до [PERSON] приходили родичі, в тому числі дочки. Свідок [PERSON], 1931р. народження, показала про те, що є землячкою [PERSON] і знає його з дитинства, все життя підтримували подружні стосунки та зв*язок, приходили у гості, [PERSON] важко і тривало хворів, говорив їй, що багато коштів уходить на ліки, йому відрізали ногу, не міг ходити і був у важкому стані, потребував постійного стороннього догляду, за ним доглядали онука [PERSON] і невістка, особисто їй, свідку, [PERSON] плакався та обурювався про те, що дочки не допомагають йому ні в чому, не провідують, не цікавляться, а онука [PERSON] допомагає, у зв*язку з чим казав, що хоче переписати на неї хату, вона, свідок, на похованні [PERSON] була, бачила позивачку і її мати, а дочок не бачила. Свідок [PERSON], 1928р. народження, показала суду про те, що тривалий час була сусідкою з подружжям [PERSON] по гуртожитку та працювали разом, потім [PERSON] побудувала кооперативну квартиру і з чоловіком переїхала до неї проживати, дружні стосунки продовжували підтримувати, [PERSON] дуже хворів, почав кульгати, а потім йому ампутували ногу, він сам себе обслуговувати не міг, а [PERSON] теж хворіла та часто перебувала в лікарнях, допомагала [PERSON] більше усіх онука [PERSON], а [PERSON] їй, свідку, особисто казала про те, що вона хоче переписати хату на [PERSON], бо та дуже допомагає і піклується про неї та чоловіка. Їй, свідку, відомо, що дочка [PERSON] один раз приходила просити у батька грошей на відпочинок. [PERSON] говорив їй, свідку, про те, що діти до нього ніколи не приходять і нічим не допомагають, хоча він за станом свого здоров*я потребував постійної допомоги. Свідок [PERSON], що є батьком позивачки, показав про те, що до знайомства з матір*ю - [PERSON] В.П. біля півтора роки проживав на вокзалах і у вантажних автомобілях, оскільки працював дальнобійником, мати стояла на квартирному обліку і отримала двокімнатну кооперативну квартиру, дядя [PERSON] дуже хворів, дітей від першого шлюбу вони ніколи не бачили, лише один раз телефонувала дочка та просила кошти на відпочинок, а потім ще один раз телефонувала, більше їх не бачив і не спілкувався. [PERSON] допомагала його дочка і дружина, дочка [PERSON] часто ночувала у дідуся, оскільки він по ночам кричав від болю і потребував допомоги, а його дружина [PERSON] в цей час таж перебувала в лікарні. Особисто йому, свідку, [PERSON] казав про те, що дітей в нього не має, оскільки вони не допомагають зовсім, їм потрібні лише гроші і його смерть. [PERSON] ходити навіть по квартирі не міг. Ліки коштували дуже дорого, їх купляла дружина і онука за власні кошти, сподіваючись, що ампутації ноги можна буде уникнути. Заощаджень у [PERSON] не було. Свідок [PERSON], яка є матір*ю позивачки, показала про те, що знає [PERSON] з 1980р., він прийшов жити в родину, коли [PERSON] ще не було, а вона була вагітною, разом жили вісім років, ділилися усім, а потім ходили у гості та спілкувались майже кожного дня, здоров*я у [PERSON] було погане, часто хворів, боліли ноги, він не міг самостійно себе обслуговувати, ходити, а потім йому ампутували ногу вище коліна. Свекруха теж хворіла, тривалий час перебувала в лікарнях і не могла доглядати за чоловіком. Вони з лікарні забрали її на поховання чоловіка, а потім знову завезли до лікарні. Вона, свідок, працювала в аптеці, де придбавали зі знижками дорогі ліки для [PERSON] за власні кошти, допомагала дочка, яка часто ночувала у дідуся, оскільки він був один і потребував постійного догляду та допомоги. Вона, свідок, запитувала у [PERSON] про те, що може запросити до лікарні дочок від першого шлюбу, але він плакав, відмовився та відповів, що він здоровий їм не був потрібний, а хворий взагалі не потрібний. Одного разу приблизно в період 1980-1985р.р. їм додому зателефонувала жінка і представилась дочкою [PERSON] та повідомила про те, що вагітна і просила коштів на відпочинок у батька та сказала про те, що якщо він не дасть, то вона їх візьме іншим шляхом. Дозвіл на ампутацію ноги у [PERSON] давала вона. До лікарні вона і дочка приходили кожний день, прали, приносили їжу та ліки. На милицях ходити дідусь не навчився, оскільки був дуже слабий. [PERSON] дуже допомагала, ночувала у [PERSON], оскільки вважала його своїм дідусем. Враховуючи такі пояснення свідків та письмові матеріал справи, суд вважає доведеним обставини справи про те, що [PERSON] в останні роки свого життя мав похилий вік, ряд тяжких хвороб, каліцтво, не міг самостійно забезпечувати умови свого життя, потребував постійного стороннього догляду, допомоги та піклування, був не працездатним, що у відповідності до роз*яснень вказаної вище постанови Пленуму Верховного суду України треба розуміти як безпорадний стан. Згідно частини 1 ст.202 СК України, повнолітні дочка, син зобов*язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. А відповідно до ст.203 ЦК України, дочка, син крім сплати аліментів зобов*язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або неміччю. Тобто, відповідачки як діти мали передбачений законом обов*язок щодо утримання батька, який був непрацездатним, потребував стороннього догляду та матеріальної допомоги. Доказів про те, що відповідачі мали будь-які поважні причини у не наданні батьку необхідної допомоги та догляду, суду не надано. Обставини, на які вказувала відповідачка [PERSON] в обґрунтування заперечень проти позову, підтверджують розуміння та усвідомлення нею і сестрою свого обов*язку щодо надання такої допомоги, але свідоме ухилення від виконання даного обов*яку із суб*єктивних причин: не звернення батька до них за допомогою особисто, посилання на обов*язок дружини утримувати чоловіка не зважаючи на свій вік і стан здоров*я, не надання батьком їм в повнолітньому і працездатному віці матеріальної допомоги, з посиланням на те що останній міг надавати таку допомогу, чинення дружиною батька [PERSON] їм перешкод у спілкуванні за батьком, які виразились, в тому, що їх із сестрою не впустили до квартири батька, але доказів про це суду не надано, а сама відповідачка підтвердила, що після цього вона і сестра не приходили до батька жодного разу, а спілкувались з ним лише по телефону, доказів про що суду, також, не надано. Належних і допустимих доказів в спростування позиції у справі позивачки, відповідачка, крім особистих пояснень, суду не надала. Оцінюючи зібрані по справі докази в частині позовних вимог про усунення відповідачів від права на спадкування в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв*язку, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні встановлені обставини про свідоме самоухилення відповідачів від виконання свого обов*язку як дітей на дання допомоги і догляду батькові, який мав безпорадний стан і потребував такої допомоги та догляду, у зв*язку з чим позовні вимоги в цій частині суд визнає обґрунтованими і таким, що підлягають задоволенню Що стосується позовних вимог про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом, суд приходить до наступного. В ст.1301 ЦК України вказано, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. В даному спірному випадку, відповідачі у відповідності до вимог ст.1224 ЦК України є особами, які не мали права на спадкування, оскільки усунені судом від даного права. Тобто, правова підстава, на якій відповідачці [PERSON] видані оспорювані позивачкою свідоцтва про право на спадщину за законом, відпала, а тому позовні вимоги і в цій частині суд вважає за необхідне задовольнити. Щодо строку позовної давності. Відповідно до частини 3 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідачка [PERSON], заперечуючи проти позову, не заявляла про застосування до заявлених позовних вимог строку позовної давності. Крім цього, судом враховуються ті обставини, що питання щодо спадкування майна [PERSON] відповідачами з*ясувалось не безпосередньо після його смерті 08.04.2007р., а вже після судового встановлення факту родинних відносин відповідачів зі спадкодавцем, смерті 22.09.2008р. [PERSON] та судових справ. Приймаючи до уваги наведені обставини, суд не вбачає законних підстав для застосування до позовних вимог [PERSON] строку позовної давності.

Outcome: approved