Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до кредитної спілки «Кредит -Союз»про визнання договору недійсним, мотивуючи свої вимоги наступним. Між позивачем та відповідачем був укладений договір № Чр-0106 форма 2 від 15.05.2008 року, згідно з умовами якого позивач отримав кредит в розмірі 10 000 грн. на умовах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості терміном до 15.05.2009 року. Позивач вважає, що даний договір був укладений з порушеннями норм ЦК України, оскільки він суперечить нормам чинного законодавства, а саме: відповідач не мав ліцензії Національного банку України на укладення оспорюваного договору. Вказані відомості відповідачем не були надані йому, що є порушенням ч.І ст.215 ЦК України, відповідно до якої підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч.ч. 1-3,5, 6 ст. 203 ЦК України. Договір є не законним, а тому просить визнати його недійсним. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та просив його задовольнити. У подальшому представник позивача в судове засідання не з»явився. позивачка в судове засідання не з'явилася, просила розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтрила повністю. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та проти їх задоволення заперечував, мотивуючи тим, що з боку працівників відповідача ніяких порушень при укладанні договору не було. Позовні вимоги позивача суперечать обставинам справи, досягнутим умовам договору, тому не підлягають до задоволення. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 15 травня 2008 року між позивачем та відповідачем був укладений договір кредиту № Чр-0106 форма 2, за умовами якого він отримав кредит в розмірі 10 000 грн. на умовах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості терміном до 15.05.2009 року. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про кредитні спілки" кредитна спілка -неприбуткова організація, заснована фізичними особами, професійними спілками, об'єднаннями на кооперативних засадах з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та надання фінансових послуг за рахунок об'єднаних грошових внесків членів кредитної спілки. Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 23 Закону України «Про кредитні спілки» кошти, що належать членам кредитної спілки, використовуються для надання кредитів членам кредитної спілки, а у разі наявності тимчасово вільних коштів членів кредитної спілки - можуть розміщуватися спілкою на депозитних рахунках в установах банків, які мають ліцензію на право роботи з вкладами громадян, і в об'єднаній кредитній спілці, а також у державні цінні папери, перелік яких встановлюється Уповноваженим органом. Відповідно до пп. З, 4 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» уповноважений орган у межах своєї компетенції видає ліцензії для здійснення фінансовими установами діяльності: з надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів; з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб. На час укладання кредитних договору КС "Кредит - Союз" мала ліцензію серії АБ № 270286 Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України, вид діяльності -надання фінансових послуг, на строк з 30.09.2005 року до 30.09.2008 року. В зв'язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що договір кредиту від 15.05.2008 року укладений без порушень норм чинного законодавства, оскільки на момент укладення спірного договору кредиту відповідач мав відповідну ліцензію видану Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України на строк з 30.09.2005 року до 30.09.2008 року, і в межах своєї компетенції здійснював такий вид господарської діяльності як надання фінансового кредиту на вищезазначений строк під відповідні відсотки. Згідно зі ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Взаємні права та обов'язки сторін детально визначені у підписаному сторонами кредитному договорі. Вибір умов кредитування з боку позивача був добровільним. Зміст оспорюваного правочину також свідчить про те, що при підписанні договору позивач отримав вичерпну інформацію про умови кредитування, у тому числі про усі без виключення платежі, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням та погашенням кредиту, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням: процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту. Підписанням кредитного договору, позичальник погодився зі всіма умовами даного правочину і прийняв на себе зобов'язання щодо його виконання. При укладенні договору позивачу були відомі усі умови договору та не існувало ніяких умов, які б примусили позивача прийняти їх на вкрай невигідних для себе. Відповідно до ч.І ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу . Відповідно до ч.І ст. 203 ЦПК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. За викладених обставин суд вважає, що посилання позивача на недійсність кредитного договору в зв'язку з порушенням норм чинного законодавства, не знайшло свого об'єктивного підтвердження. У ході розгляду справи порушень прав позивача судом не встановлено і самим позивачем не доведено.

Outcome: dismissed