Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON], просить зобов»язати відповідача усунути перешкоди в користуванні ним житловим приміщенням, вселити його в квартиру [ADDRESS], зобов»язавши відповідача надати йому ключі від вхідних дверей спірної квартири, а також стягнути з відповідача в рахунок моральної шкоди 10\~000 грн. В свою чергу відповідач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання їх такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] з вересня 2009 року в квартирі за місцем реєстрації не проживають. [PERSON] звернулася до суду з окремими позовними вимогами до [PERSON], просить зобов»язати відповідача усунути перешкоди в користуванні нею житловим приміщенням, вселити її в квартиру [ADDRESS], зобов»язавши відповідача надати їй ключі від вхідних дверей спірної квартири. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав вимоги свого позову, зазначив, що в 2009 році він за договором дарування на прохання сина подарував йому квартиру [ADDRESS], оскільки на той час був дуже хворий і на випадок своєї смерті, вирішив це зробити, звільнивши сина від клопоту по оформленню спадщини. Між ними також існувала усна домовленість про те, що він буде залишатися зареєстрованим в квартирі, крім того, син пообіцяв зареєструвати в квартирі його дружину - [PERSON] З 2004 року він в спірній квартирі не проживає, комунальні послуги та квартирну плату сплачує син останні 5 років, а він проживає в орендованій квартирі разом з дружиною. В 2010 році він приїхав до квартири і виявив, що син замінив замки у вхідних дверях, він попросив надати йому ключі, проте син відмовив йому, тому він був вимушений звернутися з даним позовом до суду. В задоволенні позову [PERSON] просив відмовити. Представники позивача в судовому засіданні в повному обсязі підтримали пояснення свого довірителя та просили про його задоволення, в задоволенні позову [PERSON] просили відмовити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов, що був до нього пред»явлений не визнав, зазначивши, що його батько [PERSON] подарував спірну квартиру йому на весілля, це було його бажання і його воля, ніхто його не примушував до цього. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] та [PERSON], а його позов задовольнити, оскільки батько ще до його весілля, яке відбулося 31.10.2009 року не проживав близько трьох років в спірній квартирі, а мешкав разом із своєю новою дружиною окремо. Представники відповідача [PERSON] в судовому засіданні підтримали зустрічний позов свого довірителя, в задоволенні основного позову та позову [PERSON] просили в повному обсязі відмовити. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала свої позовні вимоги, просила суд зобов»язати [PERSON] не чинити їй перешкод в користуванні спірною квартирою, вселити її до спірного житла, посилаючись на те, що вона та її чоловік [PERSON] після реєстрації шлюбу 11.11.2006 року не змогли проживати в спірній квартирі разом з першою дружиною чоловіка, тому вимушені були проживати окремо, орендували квартиру. На даний час мають бажання проживати в спірній квартирі, проте син чоловіка [PERSON] їм не дозволяє цього зробити, тому вони були вимушені звернутися з позовом до суду. В судовому засіданні представники позивача [PERSON] підтримали її позовні вимоги в повному обсязі та просили суд про їх задоволення в повному обсязі. Вислухавши пояснення сторін, їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] та [PERSON] повинно бути відмовлено, а зустрічні позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню виходячи з наступного. Як було встановлено при розгляді даної цивільної справи, 25.09.2009 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір дарування квартири [ADDRESS].(а.с. 11). Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 14.03.2011 року в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання договору дарування недійсним та стягнення моральної шкоди відмовлено (а.с. 94). Вказаним рішенням суду було встановлено, що на час укладання договору дарування позивач ([PERSON]П.) не проживав чотири роки у спірній квартирі, проживаючи за адресою: [INFO]. В даний час в спірній квартирі зареєстровані позивачі [PERSON], [PERSON], відповідач [PERSON] та дружина позивача [PERSON] (а.с. 46). В матеріалах справи містяться акти затверджені головою правління ОСББ «Мотозаводець 6» від 28.10.2010 року та 25.11.2010 року (а.с. 25-26), відповідно до яких [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] в період з 26.09.2009 року по 28.10.2010 року та з 28.10.2010 року по 25.11.2010 року не проживали. В судовому засіданні позивачами [PERSON] та [PERSON] було визнано факт їх добровільного не проживання в спірному жилому приміщенні протягом чотирьох років до укладення договору дарування в вересні 2009 року, крім того, вони не проживали в спірній квартирі і після укладення договору дарування. Крім того, позивач [PERSON] в судовому засіданні зазначав, що останні 5 років його син сплачує рахунки по квартирній платі та комунальним послугам. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім»ї власника втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад рік, як що інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Тому суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених [PERSON] зустрічних позовних вимог та можливість їх задоволення. Щодо позовних вимог [PERSON] та [PERSON] про зобов»язання відповідача [PERSON] усунути перешкоди в користуванні ними житловим приміщенням, їх вселення в квартиру [ADDRESS], зобов»язавши відповідача надати їм ключі від вхідних дверей спірної квартири, а також стягнення з відповідача моральної шкоди, то судом було встановлено наступне. 19.10.2010 року та 21.12.2010 року до Деснянського РУ ГУ МВС України в м. Києві звернулися [PERSON] та [PERSON] з заявами про те, що [PERSON] не впускає їх до квартири [ADDRESS]. В бесіді по телефону дільничному інспектору Чистяков Є.В. повідомив, що ніяких протиправних дій щодо свого батька він не вчиняв, має намір вирішити спірне житлове питання в судовому порядку, з приводу чого були винесені постанови про відмову в порушенні кримінальних справ від 21.10.2010 року та 23.12.2010 року (а.с. 9,45). Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] звернувся до суду з позовними вимогами про його вселення до спірної квартири 18 листопада 2010 року, [PERSON] звернулася з позовними вимогами про її вселення 24 грудня 2010 року. Суд вважає звернення позивачів до органів внутрішніх справ з заявами про те, що вони не можуть потрапити до квартири є підготовкою для подачі вказаних вище позовів до суду, тоді як раніше вони нікуди не зверталися з заявами або скаргами про не можливість потрапити до спірної квартири. Крім того, позивач [PERSON] була зареєстрована в спірній квартирі за згодою нового власника [PERSON], як член сім»ї дружина [PERSON], проте не намагалася скористуватися своїм правом на проживання в ній, а у разі втрати права користування квартирою її чоловіком, [PERSON] також втрачає право на її користування, оскільки не є членом сім»ї власника. Допитані в якості свідків [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили лише факт того, що позивач [PERSON] в 2010 році просив їх проконсультувати його з приводу ремонту та свідок [PERSON] допомагав йому проводити сантехнічні роботи в квартирі. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод в користуванні та вселенні, оскільки позивач [PERSON] відчужив на свій розсуд спірне житлове приміщення, а тим самим було припинено його право власності на вказану квартиру, а також право володіння, користування та розпорядження нею.

Outcome: approved