Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача та просить визнати за ним право власності на ? частину земельної ділянки, яка розташована за адресою: Харківська область, Харківський район, село Циркуни, вулиця Святомиколаївська. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що відповідач була його дружиною. В період їх шлюбу 20 серпня 2002 року за розпорядженням голови Харківської районної державної адміністрації Харківської області № 269, відповідачу у власність була передана земельна ділянка площею 0,5795 га із земель резервного фонду Циркунівської сільської ради, яка в теперішній час продана іншій особі. Позивач вважає, що вказана земельна ділянка є спільною сумісною власністю подружжя, яка також підлягає розподілу, тому звернувся до суду із позовом. Позовні вимоги [PERSON] ухвалою суду від 30 січня 2012 року виділені в окреме провадження із цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя: однокімнатної ізольованої квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Позивач у судовому засіданні підтримав заявлені вимоги, просив їх задовольнити з підстав викладених у позові, крім того пояснив, що Державний акт на право приватної власності на спірну земельну ділянку він не бачив, ймовірно він взагалі не видавався, не заперечував, що в теперішній час ця земельна ділянка перебуває у власності іншої особи, прізвище якої йому не відомо. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечував посилаючись на безпідставність та необґрунтованість, оскільки позивач не надав жодного доказу на підтвердження викладених ним обставин. При цьому не заперечував, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано, ще декілька років тому. Суд, заслухавши позивача, представника відповідача, дослідивши докази по справі приходить до висновку що заявлені вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступного. В якості доказів по справі позивачем надані наступні документи: копія розпорядження № 269 від 20 серпня 2002 року Харківської районної державної адміністрації, яким відповідачу передано безоплатно в приватну власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства із земель резервного фонду Циркуніської сільської ради Харківського району Харківської області та дозволено виготовити державні акт на право приватної власності на землю. За ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 3 ст. 10; ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст.125 Земельного Кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Документом, що посвідчує право на земельну ділянку відповідно до ч. 1 ст. 126 Земельного Кодексу України є державний акт. Також, відповідно до ч. 2 ст. 126 Земельного Кодексу України, право власності на земельну ділянку посвідчується: а) цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною в порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; б) свідоцтвом про право на спадщину. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достатність наданого доказу у взаємному звязку і із поясненнями сторін, позивача та представника відповідача, вважає, що відсутній предмет спору, оскільки не надано доказів, про те що відповідач набула права власності на землю. Крім того, сам позивач підтвердив у судовому засіданні, що спірна земельна ділянка є власністю іншої невідомої йому особи, тому суд відмовляє позивачу в задоволенні позовних вимог за їх недоведеністю та безпідставністю, при цьому виходить з того, що справи розглядаються в межах заявлених позивачем вимог і на підставі наданих сторонами доказів, а позивач інших вимог не заявив, інших доказів крім копії розпорядження № 269 від 20 серпня 2002 року Харківської районної державної адміністрації не надав. Суд не приймає до уваги посилання позивача на неможливість отримати документи від різних установ та закладів, оскільки доказів про таку неможливість він також не надав, клопотань про витребування доказів у судовому засіданні не заявляв. Судові витрати понесені позивачем, суд відповідно до ст. 88 ЦПК України відносить за його рахунок.

Outcome: dismissed