Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-01 00:00:00

29.07.2011 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій вказала, що 07.02.1998 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Вознесенську Вознесенського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області „ було зареєстровано шлюб між нею та відповідачем, актовий запис №13. Від даного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей - сина [PERSON] [INFO] та доньку Софію [INFO], які проживають з позивачкою. Сторони проживають окремо, спільне господарство не ведеться. Причиною розпаду сім'ї є те. що сторони виявилися різними людьми зі своєрідними характерами, через що між ними постійно виникали сварки та непорозуміння, відсутні почуття поваги та любові, відсутні нормальні відносини. В зв'язку з цим позивач просив суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 01 грудня 2011 року сторонам був призначений строк для примирення - два місяця. 01 лютого 2012 року ухвалою Вознесенського міськрайонного суду провадження по справі було відновлено та справа була призначена на 17 лютого 2012 року. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі, зазначаючи при цьому що їх шлюб розпався остаточно та примирення між ними неможливо. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на необхідність збереження сімї. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши інші докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких причин. Відповідно до ст.. 24 СК України шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби взаємодопомоги, що передбачено ст..55 СК України. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ст..56 СК України). Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України, суд, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. що має істотне значення. В судовому засіданні було встановлено, що 07лютого 1998 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Вознесенську Вознесенського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис №13. Від даного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей - сина [PERSON] [INFO] та доньку Софію [INFO], які проживають з позивачкою. Сторони проживають окремо з січня 2010 року, спільне господарство не ведуть, позивач наполягає на розірванні шлюбу, за час наданий для примирення, сторони не дійшли згоди щодо збереження подружніх відносин. За такого, враховуючи характер відносин, що склалися між сторонами, відсутність взаєморозуміння між ними, суд вважає, що збереження шлюбу є неможливим, оскільки суд прийняв міри по його збереженню, які не привели до позитивного результату, а категоричне заперечення відповідача не може бути прийнято до уваги оскільки не відповідає положенням ст..ст.24,55,56 СК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved