Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-19 00:00:00

Звернувшись до суду із даним позовом, позивач посилається, що вона має право власності на земельну ділянку площею 0,1110 га, що в с. Телешівка Рокитнянського району Київської області по вул.Шкільна,61, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, посвідчене державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданим 26.12.2005 року, та на земельну ділянку площею 0,2842 га , що знаходиться за тією ж адресою з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, посвідчене державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданим 26.12.2005 року. Вказані земельні ділянки виділені їй в натурі( на місцевості), зовнішні межі ділянок погоджені з суміжними землекористувачами, в тому числі з відповідачем, встановлені межові знаки відповідно до планів земельних ділянок, доданих до державних актів, що підтверджується актом встановлення та погодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі від 17.04.2005 року. Як вбачається з даного акту відповідачем ніяких претензій не заявлено при встановленні зовнішніх меж моєї земельної ділянки. Всупереч закону відповідач порушує її право власності на земельну ділянку, знищивши весною 2010 року межові знаки, перенісши межу на 1.68 м по всій довжині межі і таким чином захватавши незаконно частину її земельної ділянки і що підтверджується, актом обміру земельних ділянок від 14.09.2011 р. із якого вбачається, що ширина її земельної ділянки замість 21,70 м (згідно з планом) фактично становить 20,02 м., а ширина земельної ділянки відповідача значно збільшена порівняно з планом. Просить суд зобов'язати відповідача усунути порушення її права власності на земельні ділянки шляхом відновлення у тримісячний термін за свій рахунок меж між земельними ділянками. В судовому засіданні позивач позов підтримала за викладених у ньому обставин та доповнила, що інших доказів на підтвердження своїх доводів, окрім наданих суду вона не має. Вона зверталася до сільської ради та до відділу земельних ресурсів, але вони дали їй лише ті документи, які вона надала суду. Просила позов задовольнити. Відповідач позов не визнав та пояснив, що межа між його та земельними ділянками позивача ним не порушувалася та не змінювалася протягом багатьох років. Просив у задоволенні позову відмовити. Заслухавши сторін та дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов необгрунтований та не підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони спору мають на праві власності земельні ділянки в [ADDRESS], які межують між собою. Позивачу межові знаки були встановлені початково 17.04.2005 року у присутності всіх суміжних землекористувачів, і в тому числі відповідача у справі. Повторно межові знаки земельних ділянок позивача були встановлені на місцевості у її присутності 12.09.2011 року. Викладене підтверджується поясненнями у судовому засіданні сторін спору та дослідженими письмовими доказами, якими є: Державні акти на право власності на земельні ділянки [NUMBER] та [NUMBER] на імя [PERSON]; Акт встановлення та погодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі від 17.04.2005 року; Кадастрові плани земельної ділянки [PERSON] та [PERSON]; Довідка Телешівської сільської ради Рокитнянського району Київської області від 09.06.2011 року № 193; Акт встановлення меж межових знаків від 12.09.2011 року. Відповідно до положень ст.57ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи і останні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно статті 60 вказаного Кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. При цьому доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до вимог ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснення ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до вимог ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Разом з тим, з огляду на викладене та сукупність отриманих у справі та досліджених у судовому засіданні доказів, порушень прав позивача щодо наявних у неї на праві власності земельних ділянок в [ADDRESS], з боку відповідача шляхом порушення меж земельних ділянок, самозахвату з боку останнього частини земельної діянки позивача, судом не встановлено, а надані позивачем суду письмові докази жодним чином не вказують на протилежне. Самі по собі доводи позивача з її слів з огляду на заперечення останніх у судовому засіданні з боку відповідача, не спростують такого. Доводи позивача в тім, що відповідач порушує її право власності на земельну ділянку, знищивши весною 2010 року межові знаки, перенісши межу на 1.68 м по всій довжині межі і таким чином захватавши незаконно частину її земельної ділянки і що підтверджується, актом обміру земельних ділянок від 14.09.2011 року із якого вбачається, що ширина її земельної ділянки замість 21,70 м (згідно з планом) фактично становить 20,02 м., а ширина земельної ділянки відповідача значно збільшена порівняно з планом, не підтверджуються жодним з отриманих у справі доказів. Акт обміру земельних ділянок від 14.09.2011 року, на який посилається в підтвердження такої обставини позивач, в матеріалах справи відсутній. Сама позивач у судовому засіданні пояснила, що надані нею суду письмові докази є вичерпними, інших вона не має. Крім того, на переконання суду є сумнівним факт наявності такого акту взагалі з огляду на дату його складання за твердженням позивача, а саме 14.09.2011 року та дату реєстрації у суді першої інстанції позову [PERSON], яка є тотожною і в якому є посилання на такий акт. За викладеного позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed