Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-18 00:00:00

08 лютого 2011 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому зазначав, що він з 31 жовтня 2006 року працював у Комунальному підприємстві Служба замовника (далі КП Служба замовника) на посаді водія, наказом № 163-к від 31 жовтня 2006 року прийнятий на роботу у дане підприємство водієм другого класу, з 01 квітня 2007 року його переведено на посаду водія першого класу цеху санітарного очищення. За час роботи на цьому підприємстві він знаходив спільну мову з колегами по роботі та керівництвом підприємства, виконував всі розпорядження, порушень трудової дисципліни та будь-яких стягнень не мав. Після виходу з ладу гідронасоса на його автомобілі та довготривалого простою між ним і начальником транспортного цеху КП Служба замовника [PERSON] виник конфлікт, останній 10 листопада 2010 року, не реагуючи на його прохання щодо видачі необхідних запчастин, став нецензурно висловлюватися на його адресу та виштовхувати зі складу. З приводу таких дій [PERSON] він звернувся до керівництва підприємства, подавши начальнику відділу кадрів [PERSON] відповідну заяву. Через декілька днів у транспортному цеху працівники виявили аркуш паперу, на якому був надрукований наказ № 2065 від 16 листопада 2010 року без підписів, про оголошення нібито йому догани за появу 10 листопада 2010 року на роботі в нетверезому стані. Він звернувся до відділу кадрів та просив надати йому зазначений наказ для ознайомлення та оскарження, проте його повідомили, що такий наказ йому не видадуть, оскільки його не існує. При цьому начальник відділу кадрів [PERSON] запропонувала йому звільнитися з роботи за власним бажанням, у іншому випадку керівництво знайде причини для його звільнення з роботи з ініціативи підприємства (роботодавця) з негативних підстав. Однак, він відмовився, після чого відчув до себе упереджене ставлення. Вимірюючи артеріальний тиск під час щоденного медичного огляду перед виїздом водіїв, медична сестра [PERSON] декілька разів вказувала йому на підвищений тиск та недопущення його до роботи. Звертаючись до Броварської станції швидкої медичної допомоги, зясовувалось, що тиск у нього нормальний. 13 січня 2011 року його не допустили до роботи, подорожній лист був виданий іншому водієві. Тоді ж він дізнався, що начальник відділу кадрів [PERSON] разом із механіком збирають підписи для звільнення його з роботи за пянку. 14 січня 2011 року його ознайомили та видали копію наказу № 55-к, у якому вказувалось, що 12 січня 2011 року о 14 год. 40 хв., перебуваючи у нетверезому стані, він скоїв наїзд на інший автомобіль та пошкодив його, а також те, що він відмовився дати письмові пояснення і пройти медичне обстеження на предмет вживання спиртних напоїв. Правовою підставою звільнення його з роботи зазначено було п. 7 ст. 40 КЗпП України. Вважає звільнення його з роботи безпідставним і незаконним. Всупереч вимогам ст. 149 КЗпП України пояснення від нього з приводу порушення трудової дисципліни не відбирали, факт перебування його у стані алкогольного спяніння нічим не доведений, пройти медичне обстеження з цього приводу йому не пропонувалось. Акт про відмову пройти обстеження не відповідає дійсності, складений залежними від керівництва підприємства особами. Незаконним звільненням його з роботи, крім втрат заробітної плати, йому заподіяно ще моральну шкоду, яка полягає у моральних стражданнях та хвилюваннях з приводу протиправного, свавільного звільнення його з роботи, втраті нормальних життєвих звязків, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Розмір заподіяної йому моральної шкоди оцінює в 10000 грн. Просив визнати незаконним та скасувати наказ генерального директора КП Служба замовника № 55-к від 14 січня 2011 року про звільнення його з роботи, поновити його на роботі на тій самій посаді водія цеху санітарного очищення КП Служба замовника, стягнути на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу та моральну шкоду в розмірі 10000 грн. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав, дав пояснення, аналогічні викладеному вище. Ознайомившись із наданими суду відповідачем документами, зокрема із наказами про оголошення йому 16 листопада 2010 року стягнення у виді догани та про відсторонення його 12 січня 2011 року від роботи, позовні вимоги збільшив. Додатково просив визнати незаконними і скасувати накази генерального директора КП Служба замовника № 2065-к від 16 листопада 2010 року про оголошення йому догани за появу на роботі в стані алкогольного спяніння та № 38-к від 12 січня 2011 року про відсторонення його від роботи 12 січня 2011 року з 15 год. до закінчення робочого часу без збереження заробітної плати та стягнути на його користь за час відсторонення заробітну плату (а. с. 58-59). В обґрунтування цих вимог вказував на те, що про існування цих наказів йому стало відомо в суді після ознайомлення із запереченнями відповідача на позов, ці накази базуються на доповідних і актах, які не відповідають дійсності та суперечать вимогам закону. У порушення вимог ст. 149 КЗпП України з цими наказами його ніхто не знайомив, фіксування обставин про його відмову у ознайомленні з ними оформлені та підписані зацікавленими особами. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що позивач [PERSON] звільнений з роботи у суворій відповідності з вимогами КЗпП України, що детально відображено у його запереченнях на позов. Третя особа: генеральний директор КП Служба замовника [PERSON] у судове засідання не зявилася, направила до суду заяву, у якій просила розглянути справу у її відсутності за наявними у справі документами. Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що наказом генерального директора КП Служба замовника №\~163-к від 31 жовтня 2006 року [PERSON] з цього числа прийнято на роботу на посаду водія другого класу на автотранспортну дільницю та закріплено за ним автомобіль (а. с. 24). Наказом генерального директора КП Служба замовника № 2065-к від 16 листопада 2010 року [PERSON] оголошено догану за появу на роботі в стані алкогольного спяніння та попереджено, що при повторному подібному випадку до нього будуть прийняті більш суворі міри, тобто звільнення по відповідній статті чинного законодавства (а. с. 29). З цього наказу вбачається, що 10 листопада 2010 року, ремонтуючи свій автомобіль, [PERSON] під час робочого дня знаходився в стані алкогольного спяніння, про що свідчили різкий запах із рота та збуджений стан. Перебуваючи в такому стані, він вів себе зухвало, на зауваження начальника транспортного цеху [PERSON] не реагував. Про факт появи [PERSON] на роботі в стані алкогольного спяніння та відмову написати з цього приводу пояснення складені відповідні акти. У судовому засіданні зясувалося, що підставою видачі даного наказу була доповідна начальника транспортного цеху [PERSON] та акт про появу позивача на роботі в стані алкогольного спяніння, складені 10 листопада 2010 року (а. с. 25, 28). З доповідної [PERSON] вбачається, що протягом року [PERSON] порушує трудову дисципліну, веде себе зухвало, 10 листопада 2010 року у грубій формі образив його як начальника і механіка по випуску [PERSON] (а. с. 25). Будь яких даних про те, що позивач знаходився на роботі в стані алкогольного спяніння, у доповідній нічого не зазначено. Згідно із резолюцією генерального директора КП Служба замовника на цій доповідній необхідно підготувати документи на звільнення. З акту про грубе порушення трудової дисципліни водієм цеху санітарного очищення [PERSON] від 10 листопада 2010 року видно, що комісією підприємства засвідчено факт перебування [PERSON] у нетверезому стані та факт його зухвалої поведінки відносно начальника транспортного цеху 09 листопада 2010 року (а. с. 28). У ч. ч. 1, 3, 4 ст. 149 КЗпП України визначено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Свідок [PERSON], начальник транспортного цеху КП Служба замовника, у судовому засіданні показав, що при відмові позивача від ознайомлення з наказом про оголошення догани присутнім не був. Потім пояснив, що від підпису та отримання цього наказу [PERSON] відмовився у відділі кадрів підприємства, проте позивача він там особисто не бачив. Факти образи його позивачем і перебування [PERSON] на роботі в стані алкогольного спяніння, про що свідчив запах із рота, мали місце 09 листопада 2010 року. Чому у доповідній на імя генерального директора підприємства про перебування [PERSON] на роботі в стані алкогольного спяніння він не вказав, пояснити не зміг. Свідок [PERSON], начальник відділу кадрів КП Служба замовника, у суді показала, що із наказом про оголошення [PERSON] догани вона особисто ознайомлювала його у присутності інших водіїв на складі. Позивач від підпису та отримання наказу відмовився. Виходячи з наведеного вище, критично оцінюючи показання цих свідків, суд вважає, що всупереч вимогам закону позивача [PERSON] із наказом про оголошення йому догани не ознайомлювали. Той факт, що останній відмовився знайомитися з цим наказом під розписку, а також факт перебування його 10 листопада 2010 року на роботі в стані алкогольного спяніння, свого підтвердження у судовому засіданні не знайшли. За таких обставин, суд дійшов висновку, що дисциплінарне стягнення у виді догани до позивача [PERSON] застосовано безпідставно, тому наказ генерального директора КП Служба замовника № 2065-к від 16 листопада 2010 року підлягає скасуванню. Наказом генерального директора КП Служба замовника № 38-к від 12 січня 2011 року [PERSON] відсторонений від роботи 12 січня 2011 року з 15 год. до закінчення робочого дня без збереження заробітної плати за перебування на роботі в нетверезому стані та вчинення наїзду на інший автомобіль (а. с. 34). З даного наказу видно, що 12 січня 2011 року о 14 год. 40 хв. водій цеху санітарного очищення [PERSON] знаходився на роботі в нетверезому стані та скоїв наїзд на інший автомобіль, чим завдав збитків підприємству, про що складений відповідний акт. Правомірність видачі цього наказу та обставини вчинення [PERSON] порушення трудової дисципліни викликають у суду сумнів. Даний наказ теж виданий на підставі доповідної начальника транспортного цеху [PERSON] про перебування [PERSON] на роботі в стані алкогольного спяніння, про що знову свідчили запах із рота, збуджений стан і нерозбірлива мова, та про пошкодження ним автомобіля. З цього документа вбачається, що надати письмові пояснення позивач відмовився. Запропоновано дати згоду на звільнення [PERSON] відповідно до статті чинного законодавства, оскільки 16 листопада 2010 року до нього застосовувалось дисциплінарне стягнення за появу на роботі в стані алкогольного спяніння у виді догани (а. с. 31). Викладені у зазначеному вище наказі обставини начебто мали місце о 14 год. 40 хв. 12 січня 2011 року, а вже з 15 год., тобто через 20 хв., генеральним директором підприємства був виданий і підписаний наказ про відсторонення позивача від роботи. З акту від 12 січня 2011 року, складеного комісією у складі [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON], вбачається, що про факт перебування [PERSON] на роботі в стані алкогольного спяніння свідчили запах із рота, збуджений стан і нерозбірлива мова, написаний акт власноручно начальником транспортного цеху [PERSON] (а. с. 32-33). Відповідно до цього акту від дачі письмових пояснень, проходження медичного обстеження на предмет вживання спиртних напоїв та ознайомлення з актом [PERSON] відмовився. Свідок [PERSON], медична сестра, у суді показала, що 12 січня 2011 року вона прибула на підприємство КП Служба замовника після 15 год. на прохання начальника транспортного цеху [PERSON] і підписала акт. Факт перебування позивача в стані алкогольного спяніння нею особисто не фіксувався. Також пояснила, що, перевіряючи стан здоровя водіїв, жодного разу факт перебування [PERSON] на роботі в стані алкогольного спяніння вона не встановлювала. Свідок [PERSON] у судовому засіданні з приводу відмови [PERSON] від підписання акта нічого суду не пояснив. Свідок [PERSON] у суді показав, що 12 січня 2011 року позивач [PERSON] знаходився на роботі в тверезому стані, після 16 год. цього дня він бачив його ще на роботі. За час роботи [PERSON] характеризувався позитивно, про оголошення йому стягнення у виді догани нічого не чув. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що 12 січня 2011 року після 17 год. вона бачила позивача [PERSON], того дня він був тверезий. Свідок [PERSON] у суді показала, що після конфлікту 10 листопада 2010 року [PERSON] із начальником транспортного цеху [PERSON] начальник відділу кадрів підприємства [PERSON] говорила їй, щоб позивач сам добровільно звільнився. Про оголошення йому догани їй нічого не відомо. 12 січня 2011 року [PERSON] був тверезий, за три тижні до звільнення з роботи позивач хворів, вживати спиртні напої йому категорично заборонялось. У матеріалах справи наявна копія написаних 12 січня 2011 року письмових пояснень [PERSON] про обставини незначного пошкодження ним цього дня іншого автомобіля, переданих начальнику відділу кадрів [PERSON] (а. с. 36). Акту про розмір збитків, заподіяних [PERSON] відповідачу КП Служба замовника пошкодженням 12 січня 2011 року автомобіля, суду не надано. Представник відповідача у суді пояснив, що такий акт не складався. З наведеного вище є незрозумілим, на який акт йде посилання у наказі генерального директора КП Служба замовника № 38-к від 12 січня 2011 року. Виходячи з наведеного, переконливих доказів перебування [PERSON] у стані алкогольного спяніння на роботі 12 січня 2011 року судом не здобуто. При цьому, суд враховує відносини начальника транспортного цеху [PERSON] і позивача. За таких обставин, суд вважає, що 12 січня 2011 року генеральним директором КП Служба замовника [PERSON] наказ № 38-к видано поспішно, без повного та всебічного зясування всіх фактичних обставин, тому цей наказ теж підлягає скасуванню. Наказом генерального директора КП Служба замовника № 55-к від 14 січня 2011 року [PERSON] водія цеху санітарного очищення за появу 12 січня 2011 року на роботі в нетверезому стані звільнено з роботи на підставі п. 7 ст. 40 КЗпП України. З цим наказом позивача уже ознайомлено 14 січня 2011 року (а. с. 5, 38). У п. 7 ч. 1 ст. 40 КЗпП України встановлено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках появи працівника на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного спяніння. Оскільки факт появи на роботі 12 січня 2011 року водія цеху санітарного очищення [PERSON] у нетверезому стані свого підтвердження у судовому засіданні не знайшов, суд дійшов висновку, що наказ генерального директора КП Служба замовника № 55-к від 14 січня 2011 року про звільнення [PERSON] з роботи на підставі п. 7 ст. 40 КЗпП України виданий безпідставно, цей наказ є незаконним та підлягає скасуванню, а позивач [PERSON] поновленню на роботі у КП Служба замовника на тій самій посаді. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, що розглядає спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. З довідки КП Служба замовника від 06 квітня 2011 року № 32-1091 вбачається, що середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 128 грн. 31 коп., а середньомісячна 3400 грн. 21 коп. (а. с. 61). Враховуючи кількість робочих днів за період вимушеного прогулу з 15 січня по 19 вересня 2011 року, (11 днів у січні, 7 місяців (лютий-серпень) і 13 днів у вересні) середній заробіток [PERSON] за час вимушеного прогулу за вказаний період становить 26880 грн. 91 коп. (24 дні х 128 грн. 31 коп. + 7 місяців х 3400 грн. 21 коп.). Також на користь позивача у звязку з безпідставним відстороненням [PERSON] від роботи 12 січня 2011 року підлягає стягненню заробітна плата за 2 год. роботи 12 січня 2011 року в розмірі 32 грн. 08 коп. Відповідно до ст. 2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно із п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї. Враховуючи протиправність дій відповідача КП Служба замовника щодо звільнення [PERSON] з роботи, тривалість моральних страждань та хвилювань позивача з цього приводу, а також те, що відновлення його прав вимагає значних додаткових зусиль, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] щодо відшкодування йому моральної шкоди підлягають задоволенню частково в розмірі 5000 грн. Суд вважає, що такий розмір відшкодування позивачу моральної шкоди ґрунтується на вимогах розумності та справедливості. У ч. ч. 1, 3 ст. 79 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи, до яких належать зокрема витрати на правову допомогу. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 Про граничні розміри компенсації витрат, повязаних з розглядом цивільних та адміністративних справ і порядок їх компенсації за рахунок держави визначено, що витрати, повязані з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, сплачується іншою стороною, та не можуть перевищувати 40 % розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи особи, що надавала правову допомогу. У ст. 22 Закону України Про Державний бюджет України на 2011 рік від 23 грудня 2010 року визначено мінімальний розмір заробітної плати на 2011 рік, який з 01 січня становить 941 грн., з 01 квітня 960 грн. Відповідно до умов договору № 31/01 про надання юридичних (правових) послуг, укладеного 31 січня 2011 року між адвокатом [PERSON] та позивачем [PERSON], останній згідно із квитанцією № 560617 від 28 березня 2011 року за надання правової допомоги сплатив адвокату 4800 грн. Згідно із журналами судових засідань адвокат [PERSON], який надавав правову допомогу позивачу [PERSON], приймав участь у судових засіданнях 10 год. 40 хв. Виходячи з наведеного, позивачу [PERSON] за участь адвоката лише у судових засіданнях відшкодуванню підлягають витрати на суму 4082 грн. 70 коп. (658 грн. 70 коп. (40 % від 941 грн. : 60 х 1 год. 45 хв.) + 3424 грн. (40 % від 960 грн. : 60 х 8 год. 55 хв.). З акту виконаних робіт відповідно до даного договору від 16 вересня 2011 року видно, що загальний час роботи адвоката по наданню правової допомоги позивачу становить 20 год. (9 год. підготовка документів та 11 год. участь адвоката у судових засіданнях). За таких обставин, суд вважає, що витрати на правову допомогу не виходять за межі встановлених законом розмірів, оскільки лише за одну годину роботи адвоката по підготовці документів до суду в період з 31 січня по 07 лютого 2011 року оплаті підлягають витрати в розмірі 376 грн. 40 коп. (40 % від 941 грн.). На підготовку документів за вказаний період адвокатом витрачено 8 год. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судовий збір у сумі 277 грн. 63 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial