Jurisdiction: civil
Date: 2011-08-07 00:00:00

06.07.2011р. [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини (а.с.1). В обґрунтування позовних вимог позивачка вказує, що вона перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, за час якого у них 10.10.2010р. народився син [PERSON], який на даний час перебуває на її утриманні та вихованні. Відповідач залишив сімю, долею дитини не цікавиться, добровільно матеріальної допомоги на утримання сина не надає, у звязку з чим позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини його заробітку і доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. В судовому засіданні позивачка підтримала свої вимоги, просила суд їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO], перебувають у зареєстрованому шлюбі з 17.04.2010р., про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Савранського районного управління юстиції Одеської області видано Свідоцтво про шлюб серії 1-ЖД №118607 від 17.04.2010р. (а.с.2). Від шлюбу подружжя [PERSON] і [PERSON] мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії 1-ЖД №245312, виданим Виконавчим комітетом Дубинівської сільської ради Савранського району Одеської області 19.10.2010р. (а.с.3). Судом також встановлено, що подружжя [PERSON] проживають окремо один від одного, дитина [PERSON] проживає разом з позивачкою в с.Дубинове, по вул.Миру, буд.18, Савранського району, Одеської області, та знаходиться на її утриманні і вихованні, що, крім пояснень позивачки, також підтверджується довідкою, виданою Виконкомом Дубинівської сільської ради Савранського району Одеської області від 04.07.2011р. №525 (а.с.4). Згідно пояснень позивачки відповідач протягом останніх двох місяців матеріальної допомоги на утримання сина в добровільному порядку не надає, що між нею та відповідачем відсутня домовленість про сплату на аліментів на сина, про що в судовому засіданні останній не заперечував, позов визнав повністю, на підтвердження чого також надав суду письмову заяву (а.с.15). Відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, при цьому проживання батьків окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязку щодо дитини (ч.2 ст.141 цього кодексу). Як зазначено у розясненнях, викладених в п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006р. №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, і виплачуються щомісячно. Частиною 2 ст.182 СК України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього кодексу. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч.1 ст.183 СК України). Враховуючи наведене, а також те, що відповідач не надає постійної належної матеріальної допомоги на утримання свого сина, суд вважає вимоги позивачки обґрунтованими. При цьому, суд враховує визнання відповідачем позову, що не суперечить вимогам ч.2 ст.31 ЦПК України, обставини, встановлені ст.182 СК України, а саме те, що відповідач здоровий, працездатний, з вересня 2010 року працює майстром в Осичківському лісництві ДП «Савранське лісове господарство», отже має постійну стабільну заробітну плату, а також те, що непрацездатних батьків або інших осіб, які б знаходилися на його утриманні, у нього не має, відсутність інших обставини, які б мали істотне значення при визначенні розміру аліментів, зокрема те, що малолітня дитина [PERSON], на утримання якого стягуються аліменти, майна у порядку спадкування чи за договором дарування, яке давало б позивачці достатні кошти на його утримання, немає, а тому приходить до висновку, що відповідач зобовязаний сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] та може сплачувати аліменти в розмірі, в якому просить позивачка, а не перекладати свої обовязки батька на позивачку та на інших осіб. Згідно з ч.1 ст.191, ч.1 ст.179 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову, вони є власністю того з батьків, на імя кого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням. Суд розяснює, що відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Суд також розяснює, що згідно з ч.4 ст.183 СК України, якщо після збільшення встановленого законом мінімального розміру аліментів на дитину розмір аліментів, визначений судом у частці від заробітку (доходу) батька дитини, буде меншим ніж мінімальний розмір аліментів, передбачений частиною другою статті 182 цього кодексу, одержувач аліментів має право звернутися до суду з позовом про відповідне збільшення розміру аліментів до платника аліментів. Згідно з п.6 ч.1 ст.214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат. Статтею 79 цього кодексу встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. При зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів згідно п.5 ст.4 Декрету КМУ «Про державне мито»позивачка є звільненою від сплати державного мита. Також згідно з п.4 ч.3 ст.81 ЦПК України, не підлягають оплаті при зверненні до суду і покладаються на сторони після розгляду справи судом витрати на інформаційно-технічне забезпечення у справах про стягнення аліментів. Згідно з підпунктом а) п.1 ст.3 Декрету КМУ «Про державне мито» при зверненні до суду з даним позовом необхідно було б сплатити судовий збір в сумі 51,00грн., а також витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи відповідно до п.1 ч.1 Розмірів витрат з інформаційно-технічного забезпечення судових процесів, повязаних з розглядом цивільних та господарських справ, затверджених постановою КМУ від 21.12.2005р. (в редакції постанови КМУ від 05.08.2009р. №825), в сумі 120,00грн.. Виходячи з наведеного, враховуючи, що позивачку звільнено від сплати судового збору та ІТЗ при подачі позову до суду про стягнення аліментів, їх слід стягнути із відповідача в дохід держави, а саме: судовий збір в сумі 51,00грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120,00грн. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved