Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-04 00:00:00

06.10.2011 року позивач звернувся до суду з позовом, і уточнивши в подальшому заявлені вимоги просив: - визнати правовідносини, що виникли між ним і відповідачем з 22 травня 2010 року, трудовими; - зобовязати відповідача вчинити запис до його трудової книжки про укладення трудового договору, а також про звільнення з роботи за статтею 38 КЗпП України; - стягнути з відповідача невиплачену заробітну плату за період з 01.09.2010 року по 01.10.2011 року в розмірі 11316 грн, компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 985 грн та вихідну допомогу в розмірі 2880 грн, а всього 15181 грн; - зобовязати відповідача прийняти від нього мікроавтобус Форд-Транзит, реєстраційний номер [NUMBER]. В обґрунтування позову зазначив, що з травня 2010 року працює у відповідача на посаді водія, і здійснював доставку меблів, які вона виготовляє на замовлення. 25.07.2010 року, під час виконання трудових обовязків, він потрапив у дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок чого мікроавтобус, яким він керував, було пошкоджено. Після дорожньо-транспортної пригоди відповідач перевела його працювати вантажником і зобовязала здійснювати ремонт пошкодженого автомобіля за власний рахунок, при цьому припинила виплату заробітної плати. Позивач вважає, що не зважаючи на те, що відповідач не видавала наказ про призначення, правовідносини, які виникли між ними являються трудовими, у звязку із фактичним допуском до виконання роботи водія. У судовому засіданні позивач та його представник заявлені вимоги підтримали і наполягали на їх задоволенні. Представник відповідача позов не визнав. Він заперечував існування будь-яких правовідносин між позивачем і відповідачем, і з цих підстав просив у задоволенні позову відмовити. Допитані за клопотанням представника позивача в якості свідків [PERSON], [PERSON] і [PERSON] показали, що орієнтовно у липні серпні 2010 року вони придбавали в магазині, що знаходиться на вулиці Індустріальній в місті Чернігові і належить відповідачеві, меблі, які їм доставляв на автомобілі позивач. Під час укладення договору купівлі-продажу вони сплачували в магазині аванс, а решту суми передавали позивачеві після доставки меблів додому. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідач являється фізичною особою-підприємцем і має право здійснювати торгівлю промисловими та продовольчими товарами на ринках міста Чернігова (а.с. 13, 14). З поданих відповідачем до Державної податкової інспекції у місті Чернігові звітів, як платника єдиного податку (а.с. 16 26), убачається, що у своїй підприємницькій діяльності відповідач найману працю не використовує. Відповідно до статті 21 КЗпП України трудовий договір це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобовязується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним органом чи фізична особа зобовязуються виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбаченої законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Статтею 24 цього Кодексу встановлено, що трудовий договір укладається, як правило, у письмовій формі. Укладення трудового договору оформляється розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівників на роботу. При укладенні трудового договору з фізичною особою додержання письмової форми договору є обовязковим. При укладанні трудового договору громадянин зобовязаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, також документ про освіту, про стан здоровя та інші документи. Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи. В силу положень статті 241 Кодексу у разі укладення трудового договору між працівником і фізичною особою фізична особа або за нотаріальним дорученням уповноважена нею особа повинна у тижневий строк з моменту допущення працівника до роботи зареєструвати укладений у письмовій формі трудовий договір у державній службі зайнятості за місцем свого проживання. На підставі системного аналізу наведених вище положень КЗпП України суд доходить до висновку, що в разі укладення трудового договору між працівником і фізичною особою підприємцем, яка має право використовувати найману працю, укладення письмової форми трудового договору являється обовязком не лише фізичної особи підприємця але й працівника. Працедавець має лише додатковий обовязок зареєструвати укладений з працівником трудовий договір у державній службі зайнятості. Враховуючи те, що фізичні особи підприємці, які сплачують єдиний податок, звільняються від ведення бухгалтерського, податкового та інших видів обліку, в тому числі й кадрового, на вказану категорію субєктів підприємницької діяльності не поширюється положення статті 24 Кодексу в частині оформлення трудового договору з працівником шляхом видачі наказу чи розпорядження, оскільки єдиною допустимою формою трудового договору, встановленою статтею 241 Кодексу, являється укладення сторонами письмової форми трудового договору. Статтею 10 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Принцип змагальності цивільного судочинства вимагає від сторін доведення суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень. Закон гарантує особам, які беруть участь у справі, рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. У той же час, суд повинен сприяти всебічному і повному зясуванню обставин справи, розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязок, попереджує про наслідки вчинення процесуальних дій. Намагаючись довести обґрунтованість заявлених вимог позивач посилався на показання свідків, які підтверджували факт доставки їм меблів, що були придбані ними у відповідача. Втім, повідомлені свідками обставини підтверджують лише те, що в липні серпні 2010 року позивач здійснював їм доставку меблів на автомобілі, який за описом свідків не можна ідентифікувати саме з мікроавтобусом Форд-Транзит, реєстраційний номер [NUMBER], який до цього належить не відповідачу, а її матері [PERSON] (а.с. 15). Жодний із допитаних судом свідків не зміг підтвердити факт придбання меблів саме у відповідача, пояснюючи, що вони не зберегли виданий їм товарний чек. Суд розцінює такі показання свідків критично і вважає, що вони не являються беззаперечним доказом існування трудових відносин між позивачем і відповідачем. У той же час, встановлені судом в ході розгляду справи обставини повністю спростовують доводи позивача виходячи з наступного. Так, позивач стверджує, що він виконував роботу водія мікроавтобуса Форд-Транзит, реєстраційний номер [NUMBER], і керував ним на підставі виданої його власником довіреності. Проте, виданою [PERSON] довіреністю від 07.07.2010 року (а.с. 44) позивачу було надано лише право стежити за технічним станом автомобіля та проводити його технічний огляд, а не здійснювати вантажні перевезення. Як убачається з тексту довіреності власник автомобіля [PERSON] не надавала право розпорядження або керування цим автомобілем відповідачеві, а виходячи з дати видачі довіреності та дати скоєння позивачем дорожньо-транспортної пригоди позивач мав можливість керувати автомобілем Форд-Транзит, реєстраційний номер [NUMBER], лише в період з 07 по 25 липня 2010 року. У матеріалах справа міститься постанова Деснянського районного суду міста Чернігова від 05.11.2010 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення ним 25.07.2010 року вимог пунктів 10.1, 11.2, 12.1 Правил дорожнього руху. Судом встановлено, що позивач, керуючи автомобілем Форд-Транзит, реєстраційний номер [NUMBER], внаслідок порушення правил дорожнього руху скоїв зіткнення і пошкодив автомобіль Хундай Санта-Фе, реєстраційний номер [NUMBER]. Під час розгляду справи позивач, як особа, що притягується до адміністративної відповідальності, у судове засідання не зявився. Одначе, вступною частиною постанови суду, яка складається на підставі даних протоколу про адміністративне правопорушення, підтверджується, що в момент складання протоколу, позивач називав себе не працюючим, і таким чином станом на 25.07.2010 року заперечував факт трудових відносин з відповідачем. Під час розгляду справи позивач повідомив, що хворіє на цукровий діабет. За станом свого здоровя позивач не має права керувати транспортними засобами, а відповідач, навіть при наявності у неї такого бажання, не має права укладати з ним трудовий договір на виконання роботи водія. Приєднаною до справи копією Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи підприємця (а.с. 34) підтверджується, що до 03.02.2011 року включно позивач мав статус фізичної особи підприємця, і в силу положень частини 3 статті 1 Закону України Про зайнятість населення відносився категорії зайнятих осіб. Вищевикладене в сукупності являється безумовною підставою для відмови в задоволенні позову.

Outcome: dismissed