Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про тлумачення заповіту. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що за життя його мати склала заповіт, відповідно до якого все належне їй майно вона заповіла позивачу та його брату. Після смерті матері, позивач звернувся до нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, проте нотаріус відмовила у видачі свідоцтва, тому що в заповіті не зазначено посилання на державний акт та кадастровий номер земельної ділянки і не можливо визначити, яку конкретно земельну ділянку було заповіщено. Оскільки позивач не має можливості реалізувати своє право на спадщину він змушений звернутися до суду. Позивач у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву у якій просить справу розглянути за його відсутності, на позові наполягає. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву у якій просить справу розглянути за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не зявились, відповідно до вимог ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши докази у їх сукупності, суд прийшов до наступного. [PERSON], яка померла 21 травня 2010 року, є матірю позивача по справі. 19 жовтня 2004 року [PERSON] склала заповіт, засвідчений секретарем виконкому Новомиколаївської сільської ради Токмацького району Запорізької області, зареєстровано в реєстрі за № 195 , відповідно до якого на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: належну їй на праві приватної власності земельну ділянку, розміром 5,97 га., яка знаходиться на території Новомиколаївської сільської ради Токмацького району Запорізької області заповіла [PERSON] та [PERSON] в рівних частках . Позивач своєчасно звернувся до державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак, у звязку з відсутністю в заповіті посилання на державний акт та кадастровий номер земельної ділянки і не можливо визначити, яку конкретно земельну ділянку було заповіщено, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої 21 травня 2010 року [PERSON], постановою нотаріуса № 796/02-31 від 12.10.2011 р. йому було відмовлено. Відповідно до Державного акту на право власності на землю серії ЗП № 052925 [PERSON] на підставі розпорядження голови Токмацької райдержадміністрації від 15 березня 2004 року № 131 належала земельна ділянка площею 5,97 га на території Новомиколаївської сільської ради Токмацького району Запорізької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; кадастровий номер земельної ділянки 2325282800:08:001:0007. Відповідно до довідки начальника відділу Держкомзему у Токмацькому районі від 19.08.2011 р. №295, [PERSON] виданий державний акт на право власності на землю серії ЗП № 052925. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять права і обовязки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно зі ст.1235 ЦК України [PERSON] реалізувала своє право на призначення спадкоємця та визначила у заповіті, що належну їй земельну ділянку, розташовану на території Новомиколаївської сільської ради Токмацького району Запорізької області вона заповідає [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. Згідно з частиною 2 статті 1256 ЦК України у разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 ЦК України. Таким чином, суд дійшов висновку, що тлумачити заповіт слід наступним чином: [PERSON] заповіла земельну ділянку площею 5,97 га., що розташована на території Новомиколаївської сільської ради Токмацького району Запорізької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; кадастровий номер земельної ділянки 2325282800:08:001:0007., яка належала їй на праві власності на землю, згідно державного акту серії ЗП № 052925 [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. Враховуючи наведене, суд вважає позовні вимоги заснованими на законі, що відповідають дослідженим у справі доказам і у зв'язку з тим, такими, що підлягають задоволенню. На підставі ст.1218, 1223 ЦК України

Outcome: approved