Jurisdiction: civil
Date: 2012-01-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з названим позовом, просив поновити його на роботі начальника Комунального підприємства Білоцерківської міської ради Житлово-експлуатаційної контори №4, визнати наказ про звільнення та розпорядження міського голови від 15.11.2010 року незаконними. До початку судового розгляду позивач змінив та збільшив позовні вимоги, просить визнати Наказ Управління житлово-комунального господарства Білоцерківської міської ради № 30 ОС/ХІІІ від 15.11.2010 року, розпорядження Білоцерківської міської ради 178-К від 15.11.2010 року незаконними, змінити формулювання причин його звільнення з п.8 ст.36 КЗпП України на ч.2 ст.36 КЗпП України у зв»язку з закінченням строку дії контракту, зобов»язавши управління житлово-комунального господарства Білоцерківської міської ради внести відповідні зміни в запис про звільнення в трудовій книжці та зобов»язати відповідача видати трудову книжку, стягнути з комунального підприємства Білоцерківської міської ради Житлово-експлуатаційна контора № 4 на свою користь 119949,50 грн. середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, заборгованість по невиплаченому лікарняному листку в сумі 3\~731,77 грн., вихідну допомогу при звільненні в розмірі 27479,34 грн. та завдану внаслідок прийняття неправомірних рішень моральну шкоду в сумі 15000грн.. В судовому засіданні позивач повністю підтримав змінені позовні вимоги та суду показав, що бездоганно працював на посаді начальника Комунального підприємства Білоцерківської міської ради Житлово-експлуатаційної контори №4, однак незаконним розпорядженням голови Білоцерківської міської ради від 15.11.2010 року № 178-К, яке прийняте під час його хвороби, всупереч вимогам контракту, де вказано, що контракт може бути розірваний міською радою, а не головою, контракт між ним та Білоцерківською міською радою був припинений в односторонньому порядку, на підставі чого наказом № 30-ОС/ХІІІ він був звільнений з роботи, в трудову книжку було внесено запис про звільнення його з роботи за п.8 ст.36 КЗпП України, трудова книжка видана не була та не були виплачені належні йому грошові суми згідно контракту під час звільнення, чим порушено вимоги трудового законодавства. Під час прийняття рішень про звільнення він хворів, про що повідомив відповідачів листом з повідомленням, направив оригінал листка непрацездатності, однак 16.11.2010 року в телефонному режимі дізнався про те, що його все таки звільнено з займаної посади. Не погоджуючись з підставами звільнення, він дійсно відмовився отримати трудову книжку з незаконними записами про підстави звільнення, йому не було виплачено належні йому суми за лист непрацездатності, вихідну допомогу при звільненні, трудову книжку він не отримав до часу розгляду справи в суді, а тому просить позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник позивача в судовому засіданні за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги, суду пояснив, що звільнення позивача відбулось всупереч вимогам Контракту між позивачем та Білоцерківською міською радою, без його відома в період його тимчасової непрацездатності, чим порушено вимоги ст.47,117 КЗпП України, позивачу не виплачено вихідну допомогу при звільненні з ініціативи роботодавця в розмірі трьох середньомісячних заробітних плат, що передбачене контрактом, не видано трудову книжку, чим створено перешкоди у працевлаштуванні позивача, не оплачено лист непрацездатності, а тому незаконні розпорядження міського голови та наказ про звільнення слід визнати незаконними та скасувати, з відповідача, Житлово-експлуатаційної контори № 4 слід стягнути на користь позивача середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 119949,50 грн., заборгованість по лікарняному листу в сумі 3731,77 грн., вихідну допомогу в розмірі тримісячного заробітку в сумі 27479,34 грн., зобов»язати Управління Житлово-комунального господарства Білоцерківської міської ради видати позивачу трудову книжку із зміненими записами про підстави звільнення позивача та стягнути на користь позивача завдану йому моральну шкоду в сумі 15000грн. Представник відповідачів за довіреностями [PERSON] в судовому засіданні повністю заперечив щодо заявлених позовних вимог, суду показав, що звільнення позивача проведене у відповідності із діючим трудовим законодавством, за невиконання ним умов контракту, так як позивач допустив порушення фінансово-господарської діяльності підприємства, заборгованість з виплати заробітної плати працівникам підприємства, що було встановлено під час перевірки фінансової діяльності підприємства. Позивач був на роботі 15.11.2010 року зранку, отримати трудову книжку відмовився, про що було складено акт про відмову від отримання трудової книжки давав пояснення по суті допущених порушень 04.11.2010 року та 12.11.2010 року, тобто йому було відомо про підстави його звільнення, а потім надіслав поштою копію листка непрацездатності, який не міг бути прийнятий до уваги при вирішення питання про його звільнення. Заборгованості з виплати заробітної плати позивачу відповідачами допущено не було, а тому розпорядження та наказ про звільнення позивача від 15.11.2010 року є законними, просить відмовити в задоволенні позову в цілому. Заслухавши позивача, представників сторін, оглянувши та дослідивши матеріали справи суд прийшов до висновку що позов обґрунтований, підлягає до задоволення частково по таким підставам. Відповідно до ст.ст. 60, 61 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.Обов»язок доказування покладаться на сторони. Як встановлено в судовому засіданні, не заперечується сторонами, згідно контракту №27 від 01.04.2010 року, згідно п.2 ст.23 КЗпП України позивач [PERSON] розпорядженням Білоцерківського міського голови був призначений на посаду начальника комунального підприємства Білоцерківської міської ради Житлово-експлуатаційна контора №4 терміном на один рік. Під час здійснення повноважень начальника ЖЕК №4 позивачем було допущено порушення фінансово-господарської діяльності підприємства, п.3.3.7. Контракту №27, що стало підставою для звернення 05.11.2010 року управління житлово-комунального господарства до міського голови [PERSON] з поданням про звільнення з посади та дострокового розірвання контракту. Розпорядженням Білоцерківського міського голови №178-К від 15.11.2010 року від 15.11.2010 року трудовий контракт був розірваний з ініціативи роботодавця достроково та згідно Наказу Управління житлово-комунального господарства Білоцерківської міської ради № 30 ОС/ХІІІ від 15.11.2010 року позивача було звільнено з займаної посади, про що зроблено запис в трудовій книжці позивача [PERSON] з посиланням на вимоги п.8 ст.36 КЗпП України, підстав, які передбачені контрактом. Судом встановлено, що 15.11.2010 року, на час прийняття розпорядження про припинення контракту та наказу про звільнення позивач [PERSON] хворів, перебував у стані тимчасової непрацездатності, а тому названі розпорядження та наказ вважаються судом такими, що суперечать вимогам ст.40 ч.3 КЗпП України, згідно якої не допускається звільнення працівника з ініціативи власника в період його тимчасової непрацездатності, а тому позовні вимоги в частині визнання Наказу Управління житлово-комунального господарства Білоцерківської міської ради № 30 ОС/ХІІІ від 15.11.2010 року, розпорядження Білоцерківської міської ради 178-К від 15.11.2010 року незаконними підлягають задоволенню, причому названі рішення в даному випадку скасування не потребують, так як позивачем не ставляться вимоги про поновлення його на роботі. Посилання представника відповідачів на те, що під час звільнення позивача відповідачам не було відомо про перебування позивача в стані тимчасової непрацездатності, що позивач направив їм копію листка непрацездатності, вважаються судом надуманими, такими, що не відповідають дійсності та до уваги судом не приймаються, так як назване суперечить показанням позивача та самому факту наявності у сторін копії листка непрацездатності, а тому у відповідачів були відсутні підстави сумнівів у перебуванні позивача на лікарняному на час винесення розпорядження та наказу про звільнення, 15.11.2010 року.. Суд вважає, що відмова позивача [PERSON] від отримання трудової книжки та від ознайомлення з розпорядженням та наказом про його звільнення 15.11.2010 року свідчать про відсутність вини відповідача у несвоєчасній видачі трудової книжки, позивач відмовився від отримання трудової книжки від відповідача і під час розгляду справи судом, а тому вимоги про стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу з відповідача внаслідок неповернення йому трудової книжки, неможливості влаштування на роботу із-за цього, зобов»язання відповідача видати йому трудову книжку вважаються судом надуманими та такими, що суперечать вимогам ст.ст.47,116, 117 КЗпП України, згідно яких передбачається затримка у розрахунку при звільненні з вини уповноваженого органу, крім цього, на час видачі розпорядження та наказу про звільнення позивача заборгованість у виплаті будь яких сум у відповідачів перед позивачем була відсутня, позивачем не надано суду будь яких доказів порушення його права відповідачами в зв»язку з неотриманням ним трудової книжки, затримки у розрахунку при звільненні не було, а тому названі твердження позивача суперечать обставинам справи, задоволенню не підлягають. Згідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до вимог статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. На підставі статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік. У разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, а тому враховуючи наведене, зважаючи на відсутність вини роботодавця у неотриманні трудової книжки позивачем, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу на користь позивача, в зв»язку з неотриманням ним трудової книжки, задоволенню не підлягають. Суд вважає, що відповідачі повинні оплатити позивачу неотриману ним згідно п.6.4 Контракту вихідну допомогу при звільненні в розмірі тримісячної заробітної плати, а тому вимоги щодо стягнення з відповідача названої допомоги підлягають задоволенню. При визначенні розміру вихідної допомоги суд враховує довідку Білоцерківської ЖЕК № 1 від 10.01.2012 року, установи, до якої приєднується відповідач, ЖЕК № 4, що визнається сторонами, та вважає, що середньомісячний заробіток позивача становить 287,14х30=8614,2 грн., а тому розмір допомоги становить 25\~842,6 грн. та з відповідача, комунального підприємства Білоцерківської міської ради Житлово-експлуатаційна контора № 4 на користь [PERSON] слід стягнути 2297,12 грн. заборгованості за лікарняним листом від 15.11.2010 року( 287,14 х 8), а тому вимоги позивача щодо стягнення вихідної допомоги в сумі 27479,34 грн. та 3731,77 грн. заборгованості за лікарняним листом підлягають задоволенню частково. Відповідно до п.1.1 Контракту позивач [PERSON] призначений на посаду начальнику комунального підприємства Білоцерківської міської ради ЖЕК №4 терміном на один рік, тобто до 01.04.2011 року, трудовий договір є строковим, а тому з врахуванням вищенаведеного, того, що термін контракту закінчився, звільнення позивача проведене з порушенням норм трудового законодавства, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача в частині необхідності змін підстав припинення трудового договору, звільнення з п.8 ст. 36 КЗпП України на п.2 ст.36 КЗпП України, в зв»язку з закінченням строку дії трудового договору, чим будуть відновлені порушені права позивача в частині підстав звільнення. Заявляючи позовні вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 15000 грн., позивач не надав суду обґрунтування розміру моральної шкоди, моральних страждань позивача, того, що діями відповідачів йому завдано моральну шкоду, а тому суд вважає, що вимоги про відшкодування моральної шкоди позивачем заявлені безпідставно та не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, позов підлягає до часткового задоволення. Вищенаведене підтверджується окрім показань сторін, наказом про звільнення з посади позивача з посади від 15.11.2010 року № 30 ОС/ХІІІ, розпорядженням Білоцерківського міського голови № 178-К від 15.11.2010 року про звільнення [PERSON] з займаної посади, Контрактом № 27 від 01.04.2010 року, копією трудової книжки позивача, копією листка непрацездатності позивача від 15.11.2010 року, довідкою ліквідаційної комісії Білоцерківської ЖЕК №4, з якої вбачається, що заборгованість [PERSON] з виплати заробітної плати станом на 01.01.2011 року відсутня. З акту про відмову у отриманні документів від 15.11.2010 року вбачається, що [PERSON] відмовився від ознайомлення з наказом про звільнення та розпорядженням міського голови, отримання трудової книжки, що не заперечується позивачем. З наказу управління житлово-комунального господарства Білоцерківської міської ради від 03.11.2010 року про результати перевірки фінансово-господарської діяльності К ПБМР ЖЕК №4 , [PERSON] уперевірки фінансово-господарської діяльності К ПБМР ЖЕК №4 від 05.08.2010 року вбачається, що перевіркою встановлено порушення позивачем фінансово-господарської діяльності підприємства, допущена заборгованість з виплати заробітної плати, що було відомо позивачеві, про що свідчить підпис позивача в звітах з праці за січень- травень, січень червень, січень- липень 2010 року, з яких вбачається, що заборгованість зростала, заперечень в своїх поясненнях до акту перевірки щодо заборгованості з виплати заробітної плати позивач не надав, що підтверджується письмовими поясненнями позивача від 04.11.2010 року та 12.11.2010 року. Таким чином в судовому засіданні встановлено наявність порушення законодавства про працю відповідачами під час проведення звільнення позивача з роботи в частині звільнення позивача під час тимчасової непрацездатності, а тому наказ та розпорядження про звільнення позивача слід визнати незаконними, встановлено факт невиплати [PERSON] вихідної допомоги при припиненні контракту з ініціативи роботодавця, а тому позов слід задовольнити частково, змінити формулювання причин звільнення позивача, стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за лікарняним листом та вихідну допомогу при звільненні, в задоволенні інших позовних вимог відмовити. Судові витрати слід покласти на сторони, так як сторони були звільнені від сплати судового збору на час подачі позову до суду. Враховуючи викладене,

Outcome: partial