Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-09 00:00:00

У жовтні 2011 року [PERSON] звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до Горенської сільської ради про визнання права власності на земельні ділянки у порядку спадкування. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 16.06.2005 року батько Позивача [PERSON] залишив заповіт, за яким все майно заповів [PERSON] 25.08.2009 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 25.08.2009 року відділом реєстрації смерті у м. Києві. Внаслідок його смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшли : 1/4 частини квартири № 85, яка знаходиться у м. Києві по вул.. Плеханова в буд. № 4-а та дві земельні ділянки площею 0,0057 га та 0,0157 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташовані в Київській області, Києво-Святошинський район, с. Горенка, вул. Шевченка, 127. У встановлений законом строк з часу відкриття спадщини, Позивач подала до державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. У видачі свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки нотаріусом Позивачу було усно відмолено в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів, а саме Державних актів на право власності на земельні ділянки. Позивач зазначає, що рішенням 14-ої сесії 5-гос кликання Горенської сільської Києво-Святошинського району Київської області від 25.10.2007 року [PERSON] були безоплатно передані у приватну власність дві земельні ділянки площею 0,0057 га та 0,0157 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташовані в Київській області, Києво-Святошинський район, с. Горенка, вул. Шевченка, 127. Виготовлення Державних актів на право приватної власності на землю було доручено НФБ «Абрис». Під час свого життя батько Позивача неодноразово звертався до Головного Управління Держкомзему у Київській області щодо отримання ним державних актів на право приватної власності на земельні ділянки, однак йому в усній формі відповідали, що документи ще не готові. Після смерті [PERSON] Позивач звернулась до Головного Управління Державного комітету із земельних ресурсів у Київській області і 30.01.010 року отримала відповідь, що технічна документація із землеустрою щодо складання державного акта на право власності на імя батька Позивача була внесена до фонду державної землевпорядної документації за № 13-4435 від 24.04.2008 року. Влітку 2010 року Позивач отримала на вищевказані земельні ділянки державні акти: ЯК № 339478, зареєстрований Управлінням Держкомзему у Києво-Святошинському районі 14.07.2010 року за № 011094701730 та ЯК № 339479, зареєстрований Управлінням Держкомзему у Києво-Святошинському районі 14.07.2010 року за № 011094701731. Із цими державними актами Позивач знову звернулась до державного нотаріуса з проханням видати їй свідоцтво про право на спадщину на земельні ділянки, однак 10.03.2011 року Позивач отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії за № 72/02-31. Нотаріус відмову мотивував тим, що згідно зі ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації, а так як державні акти зареєстровані 14.07.2010 року, а [PERSON] помер 25.08.2009 року, то на день смерті спадкодавця право власності на земельні ділянки не виникло. Тому Позивач змушена звертатися з позовом до суду. Просила суд визнати за [PERSON] право власності на дві земельні ділянки площею 0,0057 га та 0,0157 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташовані в Київській області, Києво-Святошинський район, с. Горенка, вул. Шевченка, 127 в порядку спадкування після [PERSON], який помер 25.08.2009 року та зобовязати Управління Держкомзему в Києво-Святошинському районі видати на імя Позивача державні акти на право власності на земельні ділянки. В судовому засіданні Позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі. Представник Відповідача та представники третіх осіб в судове засіданні не зявились. Відповідач подав до суду заяву з проханням слухати справу за їх відсутності, рішення просили прийняти згідно чинного законодавства. Суд, вислухавши пояснення Позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позовних вимог частково з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 16.06.2005 року батько Позивача [PERSON] залишив заповіт, за яким все майно заповів [PERSON] 25.08.2009 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 25.08.2009 року відділом реєстрації смерті у м. Києві. Внаслідок його смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшли : 1/4 частини квартири № 85, яка знаходиться у м. Києві по вул.. Плеханова в буд. № 4-а та дві земельні ділянки площею 0,0057 га та 0,0157 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташовані в Київській області, Києво-Святошинський район, с. Горенка, вул. Шевченка, 127. У встановлений законом строк з часу відкриття спадщини, Позивач подала до державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. У видачі свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки нотаріусом Позивачу було усно відмолено в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів, а саме Державних актів на право власності на земельні ділянки. Позивач зазначає, що рішенням 14-ої сесії 5-гос кликання Горенської сільської Києво-Святошинського району Київської області від 25.10.2007 року [PERSON] були безоплатно передані у приватну власність дві земельні ділянки площею 0,0057 га та 0,0157 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташовані в Київській області, Києво-Святошинський район, с. Горенка, вул. Шевченка, 127. Виготовлення Державних актів на право приватної власності на землю було доручено НФБ «Абрис». Після смерті [PERSON] Позивач звернулась до Головного Управління Державного комітету із земельних ресурсів у Київській області і 30.01.010 року отримала відповідь, що технічна документація із землеустрою щодо складання державного акта на право власності на імя батька Позивача була внесена до фонду державної землевпорядної документації за № 13-4435 від 24.04.2008 року. Влітку 2010 року Позивач отримала на вищевказані земельні ділянки державні акти: ЯК № 339478, зареєстрований Управлінням Держкомзему у Києво-Святошинському районі 14.07.2010 року за № 011094701730 та ЯК № 339479, зареєстрований Управлінням Держкомзему у Києво-Святошинському районі 14.07.2010 року за № 011094701731. Із цими державними актами Позивач знову звернулась до державного нотаріуса з проханням видати їй свідоцтво про право на спадщину на земельні ділянки, однак 10.03.2011 року Позивач отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії за № 72/02-31. Нотаріус відмову мотивував тим, що згідно зі ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації, а так як державні акти зареєстровані 14.07.2010 року, а [PERSON] помер 25.08.2009 року, то на день смерті спадкодавця право власності на земельні ділянки не виникло. Відповідно до вимог п. 2 Постанови ПВС України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику в справах про спадкування», особа може звернутися до суду з вимогою про визнання права на спадщину за правилами позовного провадження у разі відмови нотаріуса в оформлення права на спадщину. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права і обовязки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до вимог ст. 1268 ЦК України Позивачі є такими, що прийняли спадщину. Згідно ч. 1 ст. 131 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. На основі викладено суд приходить до висновку про можливість визнання права власності за Позивачем на дві земельні ділянки площею 0,0057 га та 0,0157 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташовані в Київській області, Києво-Святошинський район, с. Горенка, вул. Шевченка, 127 в порядку спадкування після [PERSON], який помер 25.08.2009 року. Стосовно вимоги [PERSON] щодо зобовязання Управління Держкомзему в Києво-Святошинському районі видати на імя Позивача державні акти на право власності на земельні ділянки, то суд вважає, що ця вимога не заснована на законі і не підлягає судовому захисту, оскільки зобовязання вчинення таких дій субєктами владних повноважень відповідно до вимог Закону повинні відбуватися в межах встановленої процедури, яка не може бути замінена судовим рішенням. Тобто вимоги позивача на думку суду є передчасними, оскільки будь яких порушень прав, свобод чи інтересів Позивача з боку Відповідача з огляду на зміст ст. 3 ЦПК України та ст.16 ЦК України - судом не вбачається. На підставі ст. ст. 1218, 1261,1268 ЦК України, ст. 131 ЗК України, ст. 209, 212-215 ЦПК України, суд -

Outcome: partial