Jurisdiction: civil
Date: 2012-02-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, посилаючись на те, що 05.04.2005 року біля 10-00 год. відповідач [PERSON] керував автомобілем ВАЗ 2109, в ході неправомірного маневру здійснив зіткнення з автомобілем ВАЗ 2102, який належить йому на праві приватної власності, в результаті чого, пасажир [PERSON]В був травмований, а автомобіль отримав значні ушкодження, які згідно експертного висновку поновленню не підлягає. Вироком Бериславського районного суду 15.04.2010 року, який вступив в силу після ухвали Апеляційного суду Херсонської області від 03.08.2010 року, було встановлено вину [PERSON] Згідно висновкам експертного товарознавчого дослідження № 54 від 20.10.2010 року у звязку значним перевищенням розміру вартості поновлюваного ремонту, його проводити не доцільно, а залишкова вартість автомобіля на момент ДТП складає 5860 грн. 81 коп., оплата витрат експерта складає суму 500 грн. Крім того, неправомірні дії відповідача нанесли йому моральної шкоди, в наслідок фізичного болю, понесеного приниження з боку [PERSON], який весь час винуватив його, тривалого судового розгляду, а як наслідок не можливість використовувати автомобіль, який був основним фінансовим джерелом для існування,тому, розмір моральної шкоди складає 107 000 грн. Позивач [PERSON] звернувся до суду з додатковим уточнюючим позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, у якому посилається на те, що в ході досудового слідства по кримінальній справі була проведена авто технічна експертиза, вартість якої складає 198-00 грн. та визначена сума матеріальної шкоди в розмірі 6058-81 грн., яка з урахуванням індексу інфляції складає суму 12751-19 грн., загальна сума матеріальної шкоди складає 13251-19 грн. [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача матеріальної шкоди в розмірі 1890-57 грн. яка складається з витрат на тритижневе стаціонарне лікування, двомісячне амбулаторне лікування та придбання ліків та недотриманої заробітної плати і моральної шкоди в сумі 15000 грн. У подальшому позивач [PERSON]. доповнив свій позов вимогою про стягнення з відповідача з урахуванням інфляції та зниженням платіжної спроможності національної валюти суми 1517-00 грн. У подальшому позивач [PERSON] доповнив свій позов вимогою про стягнення з відповідача з урахуванням інфляції та зниженням платіжної спроможності національної валюти суми 2088-27 грн. Ухвалою суду від 17.11.2010 року зазначені позови об»єднані в одне провадження. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та уточнив їх, посилаючись на те, що за минулий період в результаті інфляції виникло значне зниження платіжної можливості національної валюти та індекс інфляції склав 210,457, тому просить стягнути загальний розмір матеріальної шкоди з урахуванням вартості пошкодженого автомобіля в розмірі 13251 грн. 19 коп., моральну шкоду в розмірі 100000 грн., вартість оплати послуг експертів в сумі 500 грн., 198 грн. та 900-48 грн. на загальну суму1598-48 грн. Позивач [PERSON] в судовому засіданні уточнив позовні вимоги, посилаючись, що за минулий період в результаті інфляції виникло значене зниження платіжної можливості національної валюти та індекс інфляції склав 210,457, тому просить стягнути матеріальну шкоду в розмірі 2088 грн. 27 коп., моральну шкоду в розмірі 15000 грн, від позовних вимог в частині недоотриманої заробітної плати відмовився та дана відмова прийнята судом. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник позов визнали частково, не заперечують проти відшкодування прямої дійсної шкоди, в іншій частині позов не визнають, оскільки Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» не передбачена індексація на яку претендують позивачі, що стосуються моральної шкоди то вважають, що вона не доведена, а тому відшкодуванню не підлягає.. Вислухавши пояснення позивачів, відповідача та його представника, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних підстав: У відповідності до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги чи заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] є власником автомобілю [NUMBER] (а.с.8-13), що сторонами не оспорюється. [PERSON] 5.04.2005 року, близько 10.00год., на 267км + 800м автошляху Одеса-Новоазовськ, керуючи транспортним засобом автомобілем [NUMBER], рухаючись збоку м.Херсон в сторону м.Берислав, проявив неуважність та безтурботність до дорожньої обстановки, яка склалася, в порушення вимог пунктів 14.6 „а Правил дорожнього руху, введених в дію з 1.01.2002 року, на перехресті автошляху Одеса-Новоазовськ з другорядною грунтовою дорогою, яка примикала з лівого боку, намагався зробити обгін автомобіля [NUMBER], та скоїв зіткнення з указаним автомобілем під керуванням водія [PERSON], який рухався у попутньому напрямку і здійснював на перехресті маневр повороту ліворуч. В результаті зіткнення пасажир автомобіля ВАЗ 2102 [PERSON] отримав, згідно висновку судово-медичної експертизи №179 від 14.10.2005 року, тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості по критерію тривалості розладу здоровя. Відповідач [PERSON] був притягнутий до кримінальної відповідальності та ухвалою колегії суддів судової палати по кримінальних справах апеляційного суду Херсонської області від 03.11.2010 року на підставі п.2 ч.1 ст.80 КК України звільнено [PERSON] від призначеного покарання вироком Бериславського районного суду Херсонської області від 15.04.2010 року у зв»язку з закінченням строків давності виконання обвинувального висновку (а.с.34-37). Відповідно до ст. 61 ч.4 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов»язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Усі інші обставини, в тому числі розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню, може бути доведені сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі в загальному порядку. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об»ектом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Той факт, що винним у ДТП є відповідач [PERSON], який керував транспортним засобом автомобілем [NUMBER] в судовому засіданні сторонами не оспорювалось. Як роз»яснив Пленум Верховного Суду України у своїй постанові №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» у п.2 розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв»язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Відповідно до ч.1 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність пов»язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо і вогненебезпечних та інших речовин, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Як розяснив Пленум Верховного Суду України у своїй постанові №6 від 27.03.1992 року з змінами та доповненнями „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовом про відшкодування шкоди, що джерелом підвищеної небезпеки слід визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об»єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. При цьому під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав ( зокрема договору оренди). Тобто відповідач на законних підставах використовував транспортний засіб, який є джерелом підвищеної небезпеки та станом на 5.04.2005 року, був володільцем джерела підвищеної небезпеки, а саме автомобіля [NUMBER]. Ці обставини сторонами не оспорюються. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особо, яка на відповідній правовій підставі ( право власності, інше речову майно, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об»єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. При цьому відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року з змінами та доповненнями „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовом про відшкодування шкоди, шкода заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв»язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Відповідно до ч.5 ст.1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Таким чином, законом не ставиться можливість покладання відповідальності за заподіяну джерелом підвищеної небезпеки шкоду в залежність від наявності вини заподіювача. У даних правовідносинах цивільна відповідальність покладається на заподіювача шкоди незалежно від вини. Незалежно від вини фізичної чи юридичної особи відшкодовується завдана нею і моральна шкода, в тому числі завдана ушкодженням здоров»я фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (ч.2 ст.1167 ЦК України). Відповідно до п.3 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України однією підстав виникнення цивільних прав та обовязків є завдання матеріальної шкоди іншій особі, згідно з ч.2 ст.16 цього Кодексу одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків. Відповідно до ст..10 ч.2 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та відповідно до ч.3 зазначеної статті суд сприяє всебічному і повному з»ясуванню обставин справи: роз»ясніє особам, які беруть участь у справі, їх права та обов»язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє їхніх прав у випадках встановлених нормами ЦПК України. У відповідності до ст..143 ЦПК України судом може бути призначена експертиза для з»ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань, виключно за заявою осіб, які беруть участь у справі. За клопотанням позивача судом призначена експертиза для встановлення дійсної вартості пошкодженого автомобілю [NUMBER], який належав позивачу [PERSON] та з висновку експерта (а.с.105) вбачається, що досліджений автомобіль відновлювати економічно недоцільно, сума завданого матеріального збитку власнику прирівнюється до його дійсної ринкової вартості, яка станом на грудень 2011 року складає 9372-25 грн., з якою також погодилися сторони по справі та яка суд вважає підлягає відшкодуванню власнику [PERSON] Суд також вважає, що підлягають стягненню судові витрати в розмірі 1598-48 грн. за проведення експертиз (а.с.27, 92, 93). В задоволенні позовних вимог [PERSON], щодо стягнення шкоди у зв»язку з зниженням платіжної спроможності національної валюти та індексу інфляції належить відмовити за його необгрунтованністю, оскільки Законом України «Про індексацію грошових доходів населення», а саме ч.2 цього Закону розмір спричиненої шкоди не є доходом і не віднесений до об»єктів індексації грошових доходів населення та висновком експерта визначена пряма дійсна шкода спричинена позивачу у зв»язку з пошкодженням майна. Відповідно до положень п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров»я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках. Таким чином, враховуючи конкретні обставини справи, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає доведеною заподіяну позивачу [PERSON] моральну шкоду на суму 2000 грн. Що стосується позовних вимог [PERSON] то вони також підлягають частковому задоволенню. Як розяснив Пленуму Верховного Суду України у своїй постанові № 9 від 24 жовтня 2003 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» у п.19 - при вирішенні вимог про відшкодування шкоди, судам належить виходити з того, що: в) витрати на ліки, лікування, протезування (крім протезів з дорогоцінних металів), придбання санаторно-курортних путівок, речей догляду за потерпілим визначаються на підставі рецептів лікарів, довідок або рахунків про їх вартість. Витрати на лікування та придбання ліків, відповідно до вимог зазначених у Пленумі Верховного Суду України підтверджується фіскальними чеками на суму 196-32 грн. (а.с.38-40) та саме така сума підлягає відшкодуванню позивачу [PERSON] В задоволенні позовних вимог [PERSON]., щодо стягнення шкоди у зв»язку з зниженням платіжної спроможності національної валюти та індексу інфляції належить відмовити за його необгрунтованністю, оскільки Законом України «Про індексацію грошових доходів населення», а саме ч.2 цього Закону розмір спричиненої шкоди не є доходом і не віднесений до об»єктів індексації грошових доходів населення. Відповідно до ст..1167, 23 ЦК України під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Позивач [PERSON] у результаті ДТП отримав тілесні ушкодження, проходив лікування, змінився його звичайний образ життя та він морально постраждав у зв»язку з даними незручностями та отриманням фізичного болю. Таким чином, враховуючи конкретні обставини справи, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає доведеною заподіяну позивачу [PERSON]. моральну шкоду на суму 3000 грн. Відповідно до ст.. 1166,1167,1187, 1188 ЦК України

Outcome: partial