Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-21 00:00:00

ПриватБанк звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , в якому просив виселити всіх осіб, які зареєстровані і проживають у квартирі, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , зі зняттям з реєстраційного обліку у Відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України в Харківській області. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 09.06.20010 року Дзержинським районним судом м. Харкова у справі за позовом ПриватБанку до [PERSON] було винесено рішення, яким було звернено стягнення на предмет іпотеки, що належить на праві власності [PERSON] (справа № 2-792/2010). Згідно зазначеного рішення суду, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 60 333,80 доларів США, звернено стягнення на трикімнатну квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку із тим, що [PERSON] заборгованість за Кредитом не погасив, 01.11.2010р. ПриватБанк направив письмову вимогу про виселення всіх мешканців із квартири, на яку було звернено стягнення. Проте, 15.12.2010 р. конверт з вимогою повернувся до ПриватБанку з відміткою про повернення за закінченням терміну зберігання. Тобто, власник квартири [PERSON] відмовився з`явитись до поштового відділення для отримання повідомлення і станом на сьогодні з дому ніхто не виселився. Представник позивача в судове засідання не з`явився, просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, про що надав суду письмову заяву. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає позов Публічного акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк до [PERSON] про виселення зі зняттям з реєстраційного обліку у Відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України в Харківській області таким, що підлягає задоволенню повністю виходячи з наступного. Матеріалами справи встановлено, що 09.06.20010 року Дзержинським районним судом м. Харкова у справі за позовом ПриватБанку до [PERSON] було винесено рішення, яким було звернено стягнення на предмет іпотеки, що належить на праві власності [PERSON] (справа № 2-792/2010). Згідно зазначеного рішення суду, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 60 333,80 доларів США, звернено стягнення на трикімнатну квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Згідно ст. 109 ЖК України та ч. 1, 2 ст. 40 Закону України Про іпотеку звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. У зв`язку із тим, що [PERSON] заборгованість за Кредитом не погасив, 01.11.2010р. ПриватБанк направив письмову вимогу про виселення всіх мешканців із квартири, на яку було звернено стягнення. Проте, 15.12.2010 р. конверт з вимогою повернувся до ПриватБанку з відміткою про повернення за закінченням терміну зберігання. Тобто, власник квартири [PERSON] відмовився з`явитись до поштового відділення для отримання повідомлення і станом на сьогодні з дому ніхто не виселився. Згідно ч. 3 ст. 40 Закону України Про іпотеку у випадку звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягають виселенню лише особи, які проживають у зазначених приміщеннях на умовах договору найму (оренди), якщо такий договір найму (оренди) був укладений до моменту укладення іпотечного договору і про наявність такого договору було доведено до відома іпотекодержателя або такий договір був зареєстрований у встановленому законом порядку, або якщо договір найму (оренди) був укладений після укладення іпотечного договору за згодою іпотекодержателя. При наданні в іпотеку квартири за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] засвідчив, що відносно предмету іпотеки не укладено угод про передачу в оренду, лізинг, у позичку іншим особам, у спільну діяльність, або інших угод про передачу Предмета іпотеки третім особам. Після укладення іпотечного договору ПриватБанк, як іпотекодержатель, не надавав своєї згоди на укладання будь-яких договорів найму (оренди) або інших угод відносно предмета іпотеки. Таким чином, вважаємо, що у ПриватБанку є всі правові підстави просити суд виселити всіх осіб, які проживають у квартирі за адресою: [ADDRESS] . Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україніостаточне рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням є підставою для зняття з реєстрації місця проживання. На підставі викладеного, суд, дослідивши матеріали справи, вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved