Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики в сумі 6368 грн., моральної шкоди в сумі 1000 грн. та судових витрат у розмірі 192,50 грн. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі пояснивши, що вона 19.05.2008 року передала [PERSON] грошові кошти у розмірі 1500 доларів США, про що останньою була складена розписка від 19.05.2008 року. Позичені кошти вона зобовязалася повернути 20.06.2008 року. Через деякий час відповідач повернула їй частину боргу в сумі 700 доларів США, а решту коштів в сумі 800 доларів США, що у гривневому еквіваленті становило 6368 грн. в зазначений строк так і не повернула. Неодноразові обіцянки відповідача про повернення боргу за договором позики залишилися безрезультатними у зв'язку із чим, просила суд стягнути з [PERSON] борг за договором позики в сумі 6368 грн., що становить гривневий еквівалент 800 доларів США на дату звернення до суду, моральну шкоду в сумі 1000 грн. та судові витрати у розмірі 192,50 грн. Відповідач [PERSON] в судове засідання неодноразово не з'являлася, причину неявки суду не повідомляла, хоча про час і місце розгляду справи була сповіщена належним чином, що підтвердується судовою повісткоюповідомленням від 12.10.2011 року, розпискою, конвертом зі зворотним повідомленням від 16.11.2011 року (а.с.№39, 45, 50). 31 травня 2011 року по даній справі була призначена судово-почеркознавча експертиза, але відповідач на її проведення не зявилась. А 30 вересня 2011 року до суду з Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшло повідомлення № 9584/02 від 06.09.2011 р. про неможливість надання висновку за матеріалами справи № 2-430/2011 у зв'язку з тим, що оплата експертизи не проведена, вільні зразки почерку та підписів [PERSON] до інституту не надійшли, а без них проведеня експертизи неможливе. Згідно ч.4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Представник відповідача [PERSON] в судове засідання також неодноразово не з'являвся, причину неявки суду не повідомляв, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтвердується судовою повісткоюповідомленням від 12.10.2011 року, розписками, конвертом зі зворотним повідомленням від 16.11.2011 року (а.с.№39, 44, 51). Відповідно до ч.2 ст. 169 ЦПК України неявка представника в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки не є перешкодою для розгляду справи. За таких обставин, враховуючи думку позивача, яка не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги позивачки законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що дійсно 19.05.2008 р. відповідач отримала від позивача 1500 доларів США, які зобовязався до 20.06.2008 року повернути, що підтверджується розпискою (а.с. 8) та які частково повернула в сумі 700 доларів США. Однак, як встановлено в судовому засіданні, дотепер [PERSON] борг повністю не повернула, мотивуючи тим, що немає ніяких доказів того, що саме вона брала грошові кошти в борг у позивачки і, що розписку підписувала не вона, а інша особа. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. В силу ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми, що регламентовано ч. 2 ст. 1047 ЦК України. Надана позивачем розписка засвідчує факт отримання відповідачем від [PERSON] грошових коштів у розмірі 1500 доларів США та волевиявлення позичальника у певний строк, а саме до 20.06.2008 року повернути гроші. В силу ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Проте, якщо договір укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. Що стосується доводів відповідача [PERSON] про те, що в розписці від 19.05.2009 року зазначено не її прізвище і вона таким чином не є відповідачем, то останні суд оцінює критично, так як частину боргу, тобто 700 доларів США з вищезазначеної суми 1500 доларів США остання повернула позивачу, що є фактом боргових зобовязань, а отже відповідач повинна, на думку суду, повернути позивачу решту коштів. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 1000 грн., мотивуючи це тим, що через неповернення відповідачем боргу їй спричинено сильне душевне хвилювання, вона не може вести звичайний образ життя, їй не вистачає коштів на утримання сім'ї, що призвело до нервових переживань. З урахуванням обставин справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] про відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню, оскільки на думку суду між неправомірними діями відповідача має місце причинний звязок з наслідками, які настали і які негативно вплинули на морально-психологічний стан позивача. З урахуванням обставин справи, а також вимог ч.1 ст. 61 ЦПК України, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення боргу за договором позики підлягають повному задоволенню. В силу ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати.

Outcome: approved