Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-22 00:00:00

Предметом спору є удаваність кредитного договору № В 326 від 03.07.2006 року, укладеного між Акціонерним банком Південнийі [PERSON] та визнання даного кредитного договору укладеним в національній валюті України. 26.10.2011 року [PERSON] звернувся до суду до ПАТ АБ Південнийз позовною заявою про визнання договору кредиту № В 326 від 03.07.2006 року удаваним, визнання кредитного договору укладеним в національній валюті України, мотивуючи це тим, що 03.07.2006 року між Акціонерним банком Південнийі [PERSON] укладено кредитний договір № В 326 , згідно якого Банк зобов*язався надати йому кредит в сумі 33700 доларів США на строк до 01.06.2016 року із сплатою відсотків в розмірі 12 % річних. Договірні зобов*язання забезпечені Договором іпотеки від 03.07.2006 року, укладеного між АБ Південнийта майновим поручителем [PERSON] Позивач вважає, що кредитний договір № В 326 від 03.07.2006 року є удаваним та був вчинений з метою приховання іншого правочину, який сторони вчинили в дійсності, а саме надання кредиту в національній валюті України. Кредитний договір в іноземній валюті - доларах США суперечить законодавству оскільки Банк знав про неминучість конвертації позивачем отриманої валюти в гривню, бо іншим чином не міг використати кредит за його цільовим призначенням - купівля нерухомості. Крім того для розрахунку з резидентом України позивачу необхідні були саме тривніша не інша валюта. Позивач вважає, що Банк видаючи йому кредит в іноземній валюті, усвідомлював, що це носить формальний характер, а насправді валюта виступає не як засіб платежу, а як еквівалент Національної валюти України, необхідної для використання кредиту за цільовим призначенням. Крім того, Банк порушив положення ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання та валютного контролю щодо не виконання обов*язків агента валютного контролю за операцією, яка здійснена через даний банк - видачею кредиту в іноземній валюті. Також права позивача порушені укладеним кредитним договором в іноземній валюті через те, що з 2006 року відбулося значне коливання курсу долара США по відношенню до гривні. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити та додатково пояснив, що точно не знає яку саме нерухомість придбав за кредитні кошти [PERSON] - напевно ту, яка була передана Банку в іпотеку. Представник відповідача ПАТ АБ Південний в судовому засіданні позов не визнав, просив у задоволенні позову відмовити та надав пояснив, що позивач засновує свої вимоги на тому, що кредитний договір між АБ Південнийта [PERSON] від 03.07.2006 року не відповідає законодавству, між тим, як рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18.11.2010 року, залишеним без змін ухвалою судової колегії по цивільним справам Апеляційного суду Одеської області 31.05.2011 року питання відповідності кредитного договору від 03.07.2006 року закону розглядалося і у задоволенні зустрічного позову [PERSON] до АБ Південнийщодо визнання кредитного договору нікчемним відмовлено, в той час, як позов Ба^ку до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Подання даного позову є спробою звільнитися від відповідальності по зобов*язанням за кредитним договором та затягнути виконання рішення суду, яке набрало законної сили. Навіть ті підстави, які вказу" позивач у позові - неможливість придбання нерухомості за долари США не можуть бути взятими до уваги, оскільки позивач сам добровільно уклав договір з Банком саме в доларах США, бо ставка по кредиту в доларах США значно нижча ніж у гривні. Крім т5го, Банку відомо, що незважаючи на ціль кредиту - придбання нерухомості, позивач ніяку нерухомість за кредитні кошти так і не придбав. Що стосується іпотеки, то даний об*єкт нерухомості належить не позивачу, а майновому поручителю [PERSON], яка була власником даного об*єкту до укладення кредитного договору між Банком і позивачем. Суд, вислухавши сторони та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного: 26.10.2011 року [PERSON] звернувся до суду до Публічного акціонерного товариства акціонерного банку Південнийз позовом про визнання кредитного договору № В 326 від 03.07.2006 року удаваним, визнання кредитного договору укладеним в національній валюті України і в письмовій заяві, поданій в судовому засіданні до початку з*ясування обставин справи по суті і перевірки їх доказами, просив поновити йому строк звернення до суду із даним позовом посилаючись на поважність причини пропуску строку у зв*язку із тим, що він не є фахівцем в галузі банківського права і н йому бракує відповідних знань, необхідних при укладенні кредитного договору і тому він дізнався про порушення своїх прав лише восени 2001 року, коли отримав консультації від фахівців і одразу ж звернувся до суду, при цьому вимушено, з поважних причин, пропустивши строк звернення до суду. Суд, вважає, що з огляду на рішення конституційного суду України № 1-26/2011 від 10.11.2011 року щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини 8 статті 18, частини 3 статті 22 Закону України Про захист прав споживачіву взаємозв*язку положеннями частини 4 статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) наведені позивачем причини пропуску строку звернення до суду, пов*язані з браком знання законодавства, що регулює кредитні відносини, є поважними та такими, що не дають підстав унеможливити допуск позивача до суду із даним позовом. Суд доходить до переконання, про те, що слід поновити [PERSON] строк звернення до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства акціонерного банку Південнийпро визнання кредитного договору № В 326 від 03.07.2006 року удаваним, визнання кредитного договору укладеним в національній валюті України. Суд, вислухавши присутні сторони та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає. Суд засновує своє переконання на документах, що оглянуті у судовому засіданні і приєднані до матеріалів справи, а саме на: кредитному договорі № в 326 від 03.07.2006 року (а. с. 8-11); заяві на видачу кредиту № 4563 від 03.07.2006 року (а. с.12). Статтею 192 Цивільного кодексу України передбачено, що законним платіжнім засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. З ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Враховуючи викладене, виконання Позичальником своїх зобов'язань *й кредитним договором в частині повернення суми кредиту та сплати процентів у іноземній валюті не є використанням іноземної валюти як засобу платежу, відповідно, дія статей 192 та 533 Цивільного кодексу України на дані правовідносини банку та на позичальника не розповсюджується. При цьому, суд вважає, що чинне законодавство України не забороняє надання кредиту в іншій валюті, ніж валюта України. Згідно ст. 47 Закону Про банки і банківську діяльністьна підставі банківської ліцензії банки мають право здійснювати такі банківські операції: приймання вкладів (депозитів) від юридичних і фізичних осіб; відкриття та ведення поточних рахунків клієнтів і банків-кореспондентів, у тому числі переказ грошових коштів з цих рахунків за допомогою платіжних інструментів та зарахування коштів на них; розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. „ Банк, крім перелічених у частині першій цієї статті операцій, має право здійснювати, зокрема, операції з валютними цінностями. " Крім того згідно ст. 6 Декрету КМУ Про систему валютного регулювання та валютного контролюфізичні особи - резиденти мають право купувати іноземну валюту в уповноважених банках та інших фінансових установах, що одержали ліцензію Національного банку України, або за їх посередництвом - у інших фізичних осіб - резидентів і нерезидентів, а також у національного оператора поштового зв*язку, який одержав ліцензію Національного банку України. Тобто, для відповідачів немає ніяких перешкод у придбанні іноземної валюти. Згідно ст. 5 цього ж Декрету НБУ видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій зокрема це стосується надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті та використання валюти на території України, як засобу платежу. Згідно ст. 8 даного Декрету для валютних операцій використовуються валютні (обмінні) курси іноземних валют, виражені у валюті України, які встановлюються НБУ за погодженням з Кабінетом Міністрів України. Суд також враховує наявність рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18.11.2010 року, залишеного без змін ухвалою судової колегії по цивільним справам Апеляційного суду Одеської області 31.05.2011 року згідно якого задоволено позов АБ Південнийдо [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № В 326 від 03.07.2006 року в сумі 35996 грн. 88 коп. , що за курсом НБУ на 18.11.2010 року становить 285732 грн. 43 коп. та відмовлено у задоволенні зустрічного позову [PERSON] до АБ Південнийпро визнання кредитного договору таким, що не відповідає законодавству. Суд приймає до уваги, що зазначеним рішенням при розгляді зустрічного позову [PERSON] перевірено відповідність кредитного договору № В 326 від 03.07.2006 року законодавству України і законність видачі [PERSON] кредиту в доларах США та відмовлено у задоволенні зустрічного позову [PERSON], як не вмотивованого, в той час, як позов АБ Південнийдо [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитному договору № В 326 від 03.07.2006 року задоволено, при цьому встановлено, що АБ Південний*лає всі необхідні ліцензії, щоб здійснювати валютні операції відповідно до вимог Закону України Про банки і банківську діяльність№ 2121-Ш від 07.12.2000 року та Декрету КМУ По систему валютного регулювання та валютного контролю№ 15-93 від 19.02.1993 року. Відповідно до ст. З ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Згідно з ст. 6 ЦК України, сторони мають 'право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами циьільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Положення частин першої, другої і третьої цієї статті застосовуються і до односторонніх правочинів. Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникрють із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; . Відповідно до ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкод і' іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Згідно зі ст. 14 ЦК України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. Суд вважає, що добровільно підписуючи договір обидві сторони несли однаковий ризик втрати доходів, при цьому ризик значного коливання валютного курсу гривні до долару США не є форс-мажорною обставиною, яку не можна було б передбачити і за останні роки такі коливання неодноразово траплялися і більше того про це прямо зазначено у п. 3.9 Кредитного договору. Знецінення національної валюти України по відношенню до долару США є однаково негативною обставиною як для [PERSON] так і для Банку, при цьому курс гривні до долару США, встановлюється Національним банком України і ПАТ АБ Південнийне є власником доларів США і не є емітентом даної валюти, а навпаки дані грошові кошти є залученими валютними ресурсами на зовнішньому та внутрішньому ринках. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, проаналізувавши позовну заяву [PERSON] і вказані документи, суд доходить висновку про те, що доводи позивача про удаваність договору кредиту у зв*язку з: - укладенням договору між АБ Південнийі [PERSON] для фактичного отримання гривні; - конвертації [PERSON] отриманих у якості кредиту доларів США у гривні; - придбання [PERSON] нерухомості за кредитні кошти - долари США, конвертовані ним у гривню; 4 - порушенням Банком законодавства в частині нездійснення валютного контролю при операції з валютою - зокрема при видачі кредиту [PERSON]; не відповідають встановленим у судовому засіданні обставинам та не є правовими підставами для визнання кредитного договору № В 326 від 03.07.2006 року удаваним і визнання даного договору таким, що укладений в національній валюті України. За таких обставин є недоведеним і безпідставним ствердження позивача про спрямованість волевиявлення сторін договору кредиту на отримання кредитних коштів [PERSON] в національній валюті України, оскільки фактичне укладення кредитного договору та видача кредитних коштів в доларах СШн відбулися у зв*язку з укладенням позивачем кредитного договору з Банком саме на таких умовах. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed