Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-25 00:00:00

31 серпня 2011 року [PERSON] 3.0. звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання права на проживання та користування житловим будинком. Свої вимоги обгрунтувала тим, що 27 вересня 1996 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON], який в 1997 році усиновив її сина [PERSON], 1993 року народження. У 1996 році з дозволу відповідача, [PERSON], та дядьків чоловіка: [PERSON] та [PERSON] вона разом з чоловіком та сином [PERSON] поселилися в житловому будинку баби чоловіка [PERSON] за адресою: смт. Маневичі, вул. Собесяка, буд. 15, де з їх дозволу були прописані (зареєстровані). Після цього у них народилося троє дітей, які також були зареєстровані за вказаною адресою в будинковій книзі, яка зберігалася у неї, ніяких претензій зі сторони родини чоловіка до них не було. 4 листопада 2008 року шлюб між нею і [PERSON] розірвано. Через деякий час вони знову без реєстрації шлюбу стали проживати разом і у 2009 році в них народилася дочка [PERSON]. Після цього з вини чоловіка стали не підтримувати сімейних стосунків але продовжували проживати в одному житловому будинку. Через нетактовну поведінку чоловіка між ними часто стали виникати сварки, а дещо пізніше між нею і матір'ю бувшого чоловіка [PERSON] В цей період у неї зникла будинкова книга, технічний паспорт на будинок та її паспорт громадянина [PERSON], який після звернення у райвідділ міліції їй був повернутий відповідачкою. В квітні 2011 року [PERSON] перестав проживати у спірному будинку, хоча свої речі залишив на зберігання у замкненій кімнаті, в якій проживав. Після цього відповідач [PERSON] особисто, а [PERSON] по телефону стали вимагати від неї виселитися із будинку, оскільки мають намір його продати. Після досягнення її сином [PERSON] повноліття та отриманням паспорта громадянина України відповідач відмовила у повторній його реєстрації за вказаною адресою. [PERSON] у письмових скаргах в органи місцевого самоврядування скаржилася на неналежне утримання будинку, що не знайшло свого підтвердження під час перевірок. Вважає, що діями відповідача [PERSON] в силу вимог ст. ст. 9, 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України порушуються її та дітей права на проживання в даному житловому будинку та користування ним, оскільки вона як член сім'ї власника будинку на нього має рівні з ним права. Посилаючись на зазначені обставини, просила суд визнати за нею та її дітьми право на проживання та користування житловим будинком № 15 по вул. Собесяка смт. Маневичі Волинської області та винести рішення про реєстрацію місця проживання сина [PERSON] за даною адресою. Позивач [PERSON] свої позовні вимоги, з підстав викладених в позовній заяві, підтримала частково, доповнила, що коли вона з чоловіком [PERSON], сином [PERSON], проживали разом і в злагоді то претензій щодо місця проживання їх та їх дітей зі сторони відповідача не було. Коли шлюб між ними було розірвано то стали виникати сварки між нею і бувшим чоловіком, а потім між нею і відповідачем та між нею та ними двома. З цього приводу як вона так і відповідач зверталися зі скаргами в різні інстанції, отримували від них відповіді, але це суті спору не вирішувало. У зв'язку з її зверненням з скаргою в Маневицький райвідділ міліції сина [PERSON] було зареєстровано у спірному будинку, що вона і вимагала. В даний час вона проживає з дітьми в будинку № 15 по вул. Собесяка смт. Маневичі Волинської області. Відповідач та її бувший чоловік перешкоджають там проживати, оскільки постійно влаштовують сварки, скаржаться на неї, але конкретних заходів про виселення не приймають. Просить визнати за нею та її дітьми право на проживання та користування житловим будинком № 15 по вул. Собесяка смт. Маневичі Волинської області. Відповідач [PERSON] позовних вимог не визнала, пояснила, що [PERSON] та її діти не мають права проживати у житловому будинком № 15 по вул. Собесяка смт. Маневичі Волинської області, оскільки позивач не є його власником. Власниками даного будинку є вона та [PERSON] і [PERSON]. Вони намірені продати даний будинок щоб за отримані кошти забезпечити житлом своїх дітей, в тому числі і її сина [PERSON], який має намір зареєструвати шлюб з іншою дружиною. Позивач постійно її ображає, а тому і склалися такі неприязні стосунки між ними. Вважає, що [PERSON] зобов'язана виселитися із даного будинку, оскільки проживати там не має законних підстав. Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, проаналізувавши матеріали справи у їх сукупності суд вважає, що позов є безпідставним і до задоволення не підлягає. Згідно ч. 1 ст. З ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно ч. 1 ст. 11 цього Кодексу суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Отже дані норми цивільно - процесуального кодексу України регламентують право кожної особи звернутися в суд за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, які суд розглядає в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом поясненнями сторін встановлено, що з квітня 2011 року, з часу коли [PERSON] і її чоловік [PERSON], син відповідача, безповоротно розірвали свої стосунки як подружжя, то між позивачем і [PERSON] виникли неприязні стосунки, які переросли в постійні сварки і привели кожну до письмових звернень в різні правохоронні органи та органи місцевого самоврядування по питанню захисту їх прав. Доля цих звернень торкалася житлового питання в частині неналежного утримання почивачем, наданої її сім'ї відповідачем, житлового будинку і що [PERSON] перешкоджає своєму бувшому чоловікові проживати у виділеній йому кімнаті. Цю обставину підтвердили в судовому засіданні свідки як зі сторони позивача так і зі сторони відповідача, зокрема, Юфпак Т О., [PERSON], [PERSON] [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]В та [PERSON] Вони показали, що з часу коли стали виникати кофлікти у подружжя [PERSON] і [PERSON] вони переросли у сварку між [PERSON] і [PERSON] З цього часу вони постійно ображали одна одну та зверталися з письмовими скаргами в різні інстанції. Всі свідки одностайно підтримали твердження сторін в тій частині, що ні відповідач І.В., ні її син [PERSON]В та інші власники будинку ніяких конкретних дій по виселенню І.О. та її дітей із спірного будинку не приймали, а лише словесно доводили що вона не . нього права. Таким чином суд вважає, що ніхто права позивача [PERSON] 3.0. та членів її сім'ї на вання та користування житловим будинком № 15 по вул. Собесяка смт. Маневичі ської області не порушував, а стосунки які склалися між сторонами носять особистий ер і житлових прав позивача на даний час не порушують. Оскільки відсутній реальний спір між сторонами щодо права проживання і "ування житлом, то в позові [PERSON] 3.0. в частині порушення права проживання та ування житловим будинком № 15 по вул. Собесяка смт. Маневичі Волинської області ить відмовити. Позивач [PERSON] 3.0. не підтримала своїх позовних вимог в частині винесення рішення єстрацію місця проживання сина [PERSON], оскільки він зареєстрований за вказаною цресою, що підтверджується талоном реєстрації місця проживання в Україні від 29 я 2011 року, в якому зазначено, що цього числа [PERSON] зареєстрований за адресою обесяка, буд 15 смт. Маневичі Волинської області, а тому і в цій частині позову спір ІІЙ. З цих підстав позов до задоволення не підлягає.

Outcome: dismissed