Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-07 00:00:00

14.11.2011 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного Акціонерного Товариств "Шахтоуправління "Покровське"", яке є правонаступником ВАТ "Вугільна компанія "Шахта "Красноармійська-Західна №1"" про відшкодування моральної шкоди, спричиненої професійним захворюванням. В обґрунтування позову зазначив, що з 09.01.1991 року по 22.11. 1998 року перебував у трудових відносинах з ВАТ "Вугільна компанія "Шахта "Красноармійська-Західна №1", правонаступником якого є ПАТ " Шахтоуправління "Покровське"", працюючи гірничим працівником очисного вибою 5 розряду з повним робочим днем в шахті. На дане підприємство його було переведено з шахти ім. Шевченко ШУ Красноармійськвугілляу звязку з ліквідацією підприємства, де він працював з 16.08.1960 року, що підтверджується копією трудової книжки. Наказом №3829 від 01.12.1998 року його було звільнено з підприємства за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію. Після виходу на пенсію стан здоровя його різко погіршився і він неодноразово проходив лікування. 17 травня 2007 року щодо нього було складено Акт розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4 та встановлено у нього професійне захворювання: антракоз, інтерстиціальна форма, легенева недостатність, що виникло внаслідок довгого часу роботи в підземних умовах, обумовлене впливом виробничого фактору пил фіброгенної дії. Відповідно до висновку МСЕК від 15.10.2007 року йому було встановлено 3 групу інвалідності та 40 відсотків втрати працездатності з 20.09.2007 року безстроково. Позивач вважає, що професійним захворюванням та втратою працездатності йому спричинена моральна шкода, яка полягає в фізичних стражданнях, так як він відчуває біль та у моральних стражданнях через слабкість, необхідність підтримувати своє здоров"я у лікувальних закладах, роздратованість. Свої моральні страждання позивач оцінює в 50 000 грн. і просить їх стягнути з відповідача. У судове засідання позивач [PERSON] не з"явився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, за участю його представника [PERSON], на позові наполягає(а.с.25). Представник позивача [PERSON], позовні вимоги [PERSON] підтримала повністю та просила їх задовольнити. Представник відповідача ПАТ Шахтоуправління Покровське[PERSON], що діє за дорученням, позов не визнав, посилаючись на те, що на час виникнення правовідносин, тобто в 2007 році, коли було складено акт за формою П-4, відповідно до ЗУ "Про загальнообов"язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та профзахворювань України" моральну шкоду потерпілому повинен був відшкодовувати Фонд соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та профзахворювань , на цей час дію цієї статті виключено, але їх підприємство не несе відповідальність за моральну шкоду, спричинену позивачеві. Крім того, позивач на їх підприємстві працював всього 8 років, а до того працював на іншій шахті, отже розмір моральної шкоди має бути пропорційним . Представник Третьої особи - Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Красноармійську Донецької області до суду не з"явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, надав письмовий відзив, в якому рішення просить постановити на розсуд суду (а.с.21). Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що з 09.01.1991 року по 22.11. 1998 року позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з ВАТ "Вугільна компанія "Шахта "Красноармійська-Західна №1", правонаступником якого є ПАТ " Шахтоуправління "Покровське"", працюючи гірничим працівником очисного вибою 5 розряду з повним робочим днем в шахті. На дане підприємство його було переведено з шахти ім. Шевченко ШУ Красноармійськвугілляу звязку з ліквідацією підприємства, де він працював з 16.08.1960 року, що підтверджується копією трудової книжки(а.с.4-7). Наказом №3829 від 01.12.1998 року його було звільнено з підприємства за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію. 17 травня 2007 року щодо позивача було складено Акт розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4 та встановлено у нього професійне захворювання: антракоз, інтерстиціальна форма, легенева недостатність, що виникло внаслідок довгого часу роботи в підземних умовах, обумовлене впливом виробничого фактору пил фіброгенної дії.(а.с. 8-9). Відповідно до висновку МСЕК від 15.10.2007 року позивачеві [PERSON] було встановлено 3 групу інвалідності та 40 відсотків втрати працездатності з 20.09.2007 року безстроково. (а.с.12-14). Відповідно ст.23 ч.1 п.2 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Законом України Про охорону праці, а саме, ч.1 ст.9, було визначено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження здоровя або у випадку смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Відповідно до змін, внесених до Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності від 23.02.2007 року були виключені положення щодо відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування. Проте, право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавцем розподіл обовязків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди) спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються лише у випадках, передбачених законодавством. Судом встановлено, що в звязку з професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він втратив 40 відсотків працездатності та став інвалідом 3-ї групи. Після одержання інвалідності і втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму, переживання з приводу погіршення відносин з оточуючими, він вимушений постійно лікуватися. Вищезазначене законодавство, а також розяснення Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року із змінами від 25.05.2001 року Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкодиповязують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих звязків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Виходячи із наведених вище обставин, довідки МСЕК, суд вважає, що позивачу [PERSON]. заподіяно моральну шкоду, і згідно ст. 237-1 КЗпП України, розяснення Пленуму Верховного Суду України, ст. 23, 1167 ЦК України позивач має право на його відшкодування. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань, а саме значне погіршення стану здоровя позивача, те, що професійна працездатність в звязку з професійним захворюванням втрачена на 40 відсотків. Виходячи із викладеного, суд вважає можливим стягнути з відповідача ПАТ ШУ "Покровське"на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 15 000 грн. В іншій частині позовних вимог [PERSON] слід відмовити, як необгрунтованих. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача ПАТ ШУ "Покровське"на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 188,20 грн.

Outcome: partial