Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-22 00:00:00

В серпні 2009 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики в сумі 10 000 грн., з урахуванням інфляції за весь час прострочення в сумі 3290 грн., трьох відсотків річних в сумі 849 грн., та штрафні санкції в сумі 3000 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що згідно договору позики, укладеного в письмовій формі 28.08.2008 року він передав відповідачу 10000 гривень. Відповідно до умов договору відповідач зобовязався повернути всю суму позики на протязі дії даного договору до 28.09.2008 року. Посилаючись на те, що відповідач ухиляється від виконання умов договору позики, позивач просив стягнути борг в сумі 10 000грн., індекс інфляції за весь час прострочення в сумі 3290 грн., три відсотки річних в сумі 849 грн. та штраф, що передбачений умовами договору у розмірі 30% від невиконаної суми зобовязання в сумі 3000 грн., а також судові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, що стверджується відмітками в журналі реєстрації вихідної кореспонденції та повідомлення про вручення поштового відправлення з відміткою про особисте вручення. Заперечень на позовну заяву відповідачем до суду подано не було, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без його участі, позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ст.ст.169, 224 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів. Заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що 28 серпня 2008 року між [PERSON] та ВАТ «Олександрівський гранітний карєр», був укладений договір позики. Відповідно до п.1 сума позики становила 10 000 гривень. В свою чергу відповідач зобов`язався повернути всю суму позики на протязі дії договору до 28 вересня 2008 року. Крім цього сторони домовилися, що у випадку порушення зобов`язань по договору сторони несуть відповідальність визначену договором, а саме п.6 договору передбачає, що в разі порушення строків оплати позичальник сплачує позикодавцю штраф в розмірі 30% від невиконаної суми зобовязання, 3% річних з урахуванням індексу інфляції. В судовому засіданні було встановлено, що позивачем сума позики була передана відповідачу, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 293 від 28 серпня 2008 року, Проте відповідач порушив взяті на себе зобов`язання, оскільки жодного разу з моменту підписання договору не здійснив повернення грошових коштів, що були обумовлені договором. У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики, який згідно зі ст. 1047 цього ж Кодексу був укладений в письмові формі, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно положень ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановлені договором. В даному випадку сторони обумовили строк повернення боргу, а саме до 28 вересня 2008 року. З пояснень позивача, суд приходить до висновку, що договір позики був вчинений відповідно до умов чинного законодавства та між сторонами виникли відносини позики. Дані обставини підтвердилися в судовому засіданні письмовим договором, квитанцією до прибуткового касового ордеру. Згідно до ст. 1050 ЦК України якщо позивальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов»язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, яка передбачає, що боржник який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З урахуванням викладеного суд вважає, що позовні вимоги про стягнення суми боргу по договору позики з урахуванням індексу інфляції та три проценти річних від простроченої суми, в розмірі 14 139 гривні обґрунтовані та на підставі ст. 526 ЦК України підлягають задоволенню. Підлягають також задоволенню і позовні вимоги про стягнення штрафу, який становить 30% від невиконаної суми 3000 грн., при цьому суд бере до уваги розрахунок, який наданий позивачем. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати, таким чином з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 291 гривні.

Outcome: approved