Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-29 00:00:00

Позивач відкрите акціонерне товариство «Інвестиційно-фінансовий консалтинг» звернувся до Мар'їнського районного суду Донецької області з вказаною позовною заявою, в якій просить стягнути суму завданої матеріальної шкоди в порядку регресу: з [PERSON] у розмірі 500,00 гривень; з відкритого акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» у розмірі 6 263,29 гривень; відшкодувати за рахунок відповідачів понесені судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. В вересні 2007 року акціонерним товариством страхова компанія «ВУСО», в порядку страхового відшкодування, здійснено виплату грошових коштів [PERSON] шляхом перерахування суми у розмірі 6 773, 29 гривень вигодонабувачу ПБ «Райффайзен банк Аваль», як потерпілій стороні в дорожньо-транспортній пригоді, що мала місце 2 вересня 2007 року. Учасниками вказаної дорожньо-транспортної пригоди є [PERSON], керуючий транспортним засобом -автомобілем марки «Фольксваген» д.н.з. [NUMBER](на праві приватної власності) та [PERSON], керуючий транспортним засобом -автомобілем марки «БАЗ» д.н.з. [NUMBER] (на підставі доручення, власність [PERSON]). За наслідками встановлення в дорожньо-транспортній пригоді провини [PERSON], з урахуванням результатів автотехнічного дослідження на визначення вартості матеріальної шкоди, спричиненої власнику автомобілю марки «БАЗ» д.н.з. [NUMBER], - акціонерне товариство страхова компанія «ВУСО»здійснило відшкодування шкоди власнику наземного транспортного засобу на підставі договору добровільного страхування від 20 лютого 2007 року. Згідно з договором відступлення прав вимоги від 23 грудня 2009 року акціонерне товариство «Інвестиційно-фінансовий консалтинг» набуло належне акціонерному товариству Страхова компанія «ВУСО» право вимоги, яке виникло у останнього на вищевказаних підставах. В червні 2008 року акціонерне товариство «Інвестиційно-фінансовий консалтинг», посилаючись на наявне право зворотної вимоги (регресу) звернулось до акціонерного товариства Страхова компанія «Універсальна», як юридичної особи, що застрахувала цивільно-правову відповідальність [PERSON], яким завдано відшкодовану позивачем матеріальну шкоду, з вимогою щодо компенсації понесених витрат за відрахування з суми матеріального збитку передбаченого полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 25 липня 2007 року розміру франшизи, суму якої, на думку позивача, належить сплатити страхувальнику. В добровільному порядку пред'явлене до акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» та [PERSON] право зворотної вимоги акціонерного товариства «Інвестиційно-фінансовий консалтинг» реалізовано (виконане) не було, що обумовило між сторонами судовий спір. Представник акціонерного товариства «Інвестиційно-фінансовий консалтинг» у судове засідання за весь час перебування справи в провадженні суду не з'явився, надсилаючи на адресу суду, первісно, заяву про розгляд справи в його відсутність, а в подальшому клопотання відкладення судового процесу з висловленням заперечень щодо розгляду справи в відсутність представника позивача. Суд, дійшов висновку про можливість ухвалення рішення в відсутність представника позивача, оскільки позовні вимоги підтримані, інших доказів на обґрунтування заявлених вимог позивач з часу пред'явлення позовної заяви не надає, будь-яких клопотань та заяв не заявляє, тому доцільно провести своєчасний захист невизнаних, на думку позивача, прав та інтересів. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надіслав на адресу суду заяву з визнанням пред'явлених до нього позовних вимог, та клопотанням розгляду справи в його відсутність. Відповідач Акціонерне товариство «Страхова компанія «Універсальна», будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не направив свого представника, про причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розгляд справи в відсутність відповідача. Суд, дослідивши матеріали справи, належно з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, оцінки їх доводів і наданих ними доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги акціонерного товариства «Інвестиційно-фінансовий консалтинг» належить залишити без задоволення з наступних підстав. У судовому засіданні встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. 2 вересня 2007 року приблизно о 19:30 годині в с. В-Новосілківка Донецької області мала місце дорожньо-транспортна пригода: на перехресті пр. Гагаріна та вулиці Пушкіна здійснював рух водій автомобіля марки «Фольксваген» д.н.з. [NUMBER] [PERSON], який не надав дорогу водію автобусу марки «БАЗ» д.н.з. [NUMBER] [PERSON], при цьому транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Майнові інтереси власника автобусу марки «БАЗ» д.н.з. [NUMBER] [PERSON], пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортного засобу на момент дорожньо-транспортної пригоди (2 вересня 2008 року) були застраховані були застраховані акціонерним товариством Страхова компанія «ВУСО». Відповідно до договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № 33441-01-02 від 20 лютого 2008 року акціонерне товариство Страхова компанія «ВУСО» взяло зобов'язання відшкодування збитків страхувальнику [PERSON] при настанні страхового випадку. При укладанні даного договору, відповідно до статті 985 ЦК України, страхувальником [PERSON] визначено вигодонабувача - особу, на користь якої страхувальник уклав договір страхування, визначивши такою ПБ «Райффайзен Банк Аваль». [PERSON] на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди застрахував свою майнову відповідальність в акціонерному товаристві «Страхова компанія «Універсальна», що вбачається з полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ВВ/1436241. Відповідно до умов полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ВВ/-1436241 [PERSON], набувши статусу страхувальника, застрахував майнові інтереси пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням майном (транспортним засобом), зобов'язавши сплачувати страхові платежі, виконувати інші умови договору, а Страхова компанія «Універсальна», набувши статусу страховика зобов'язався у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові певну грошову суму (страхову виплату). Сторонами обумовлені істотні умови договору добровільного страхування № ВВ/-1436241 (відповідно з приписами статті 982 ЦК України). Пошкодження в дорожньо-транспортній пригоді автобусу марки «БАЗ», д.н.з. [NUMBER] було визнано Страховою компанією «ВУСО» страховим випадком (підтверджено страховим актом № 3438 від 20 лютого 2007 року), з настанням якого в порядку ч. 3 ст. 19 Закону України «Про страхування», п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України виникло зобов'язання здійснити виплату страхового відшкодування. 7 вересня 2007 року власником автобусу марки «БАЗ» д.н.з. [NUMBER] заявлено вимогу щодо перерахування суми страхового відшкодування в рахунок проведення ремонту пошкодженого транспортного засобу. Страховою компанією «ВУСО», на підставі розрахунку суми страхового відшкодування, сплачено страхувальнику суму страхового відшкодування у розмірі 6 773,29 гривень, шляхом перерахування даної суми вигодонабувачу ПБ «Райффайзен Банк Аваль», що підтверджено платіжним дорученням № 9088 від 28 вересня 2007 року. Згідно договору уступки прав споживача від 23 грудня 2009 року закрите акціонерне товариство Страхова компанія «ВУСО» уступило публічному акціонерному товариству «Інвестиційно-фінансовий консалтинг» право вимоги за договором страхування наземного транспорту № 33441-01-02 від 20 лютого 2008 року. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог акціонерного товариства «Інвестиційно-фінансовий консалтинг» щодо стягнення з акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна», та [PERSON] суми страхового відшкодування, суд зазначає наступне. Відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. З матеріалів справи вбачається, що позивач перебував в страхових відносинах з страхувальником [PERSON], та в виконання взятих на себе договірних обов'язків, при настанні вказаних вище подій, виплатило страхове відшкодування за шкоду, спричинену в наслідок дорожньо-транспортної пригоди. Згідно статті 993 ЦПК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних виплат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Тобто, за цивільним кодексом після виплати страхового відшкодування, фактично продовжує існувати основне зобов'язання між страхувальником, з одного боку, і особою, відповідальною за збитки, - з іншого, при відбуванні зміни осіб у зобов'язанні шляхом переходу прав кредитора до іншої особи, на підставі закону: страховик заміняє собою страхувальника в його вимогах до особи, відповідальної за збитки. Відповідно до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. З аналізу цієї норми вбачається, що на боржника (особу, яка завдала шкоди) покладається обов'язок відшкодувати кредитору сплачений ним третій особі платіж в повному обсязі. Суд вважає, помилковим обґрунтування позивачем своїх вимог щодо матеріально-процесуальної конструкції переходу права страхувальника -[PERSON] до акціонерного товариство «Інвестиційно-фінансовий консалтинг» після виплати страхового відшкодування. Суд зазначає відсутність підстави для реалізації позивачем набутих прав зворотної вимоги. Главою 82 ЦК України встановлені положення, що виникають не з договорів, а із завдання шкоди. У статі 1166 ЦК України міститься законодавче визначення деліктної відповідальності за шкоду, завдану майну та підстави її виникнення. Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Суд зауважує, що в порушення положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України позивачем не надано доказів щодо: - встановлення вини [PERSON] у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди; - наявністю шкоди; - безпосереднього причинного зв'язку між майновою шкодою та протиправною поведінкою [PERSON] Так, в матеріалах справи відсутні докази встановлення вини [PERSON] в скоєній 2 вересня 2007 року дорожньо-транспортній пригоди. Згідно постанови від 11 вересня 2007 року в порушенні кримінальної справи відносно [PERSON] за фактом дорожньо-транспортної пригоди, маючої місце 2 вересня 2007 року, відмовлено. Інформації щодо притягнення [PERSON] за порушення Правил дорожньо-транспортної пригоди до адміністративної відповідальності суду не надано. Довідка відділу ДАІ від 2 вересня 2007 року, на яку посилається позивач, не може бути розцінена судом як доказ вини [PERSON], з причини відсутності компетенції органів Державтоінспекції здійснювати притягнення до відповідальності за скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Більш того, досліджувана довідка містить в собі інформаційний характер щодо обставин дорожньої події, з приміткою скоєння транспортної пригоди за порушенням [PERSON] Правил дорожнього руху України, з одночасним визнанням останнього потерпілим в скоєному. Таким чином, ступінь вини [PERSON] та відсоткова величина завданої ним шкоди позивачем не доказано. Суд зауважує про розбіжність в оцінені акціонерним товариством «Інвестиційно-фінансовий консалтинг»шкоди, завданої майно страхувальнику. Так, сума збитків, завданих дорожньо-транспортною пригодою відповідно до висновку № 2796/2007 від 25 вересня 2007 року дорівнює 6 773,29 гривень, а за звітом про оцінку збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу від 19 вересня 2007 року сума збитків склала 6 898,29 гривень. З урахуванням вказаного, за не доведенням обов'язку [PERSON] нести відповідальність в повному обсязі за шкоду, спричинену внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, суд приходить до висновку про відсутність законних підстав стягнення суми страхового відшкодування. Посилаючись на п. 4 ст. 215 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити висновок суду про розподіл судових витрат. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки позовні вимоги акціонерного товариства «Інвестиційно-фінансовий консалтинг»судом залишені без задоволення, спалчений позивачем судовий збір, при подачі позовної заяви, необхідно віднести на його рахунок. На підставі викладеного, ст. 993, 1166, 1187 ЦК України,

Outcome: dismissed