overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2012-01-12 00:00:00

Позивач [PERSON] у липні 2011 року звернувся до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу (а.с. 2). В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що з відповідачем перебуває у шлюбі з 02 жовтня 1996 року. Від шлюбу має неповнолітню дитину –[PERSON], [INFO], який мешкає з нею. Внаслідок частих непорозумінь та конфліктів на побутовому ґрунті, вони втратили почуття поваги, любові та дружби одне до одного і їх сім’я фактично розпалася. На даний час вони мешкають окремо одне від одного, шлюбних стосунків не підтримують, спільним побутом та взаємними правами та обов’язками не пов’язані. Поновлювати шлюбні стосунки не збираються, а тому шлюб необхідно розірвати. Спору про поділ нажитого майна немає. Після розірвання шлюбу дитина залишиться мешкати з нею. У судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала, прохала задовольнити позов у повному обсязі. Надала пояснення аналогічні тексту позовної заяви. Додатково пояснила, що після розірвання шлюбу не бажає відновлювати дошлюбне прізвище. Відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, але до суду не з’явилася, звернувся із письмовою заявою про розгляд справи за його відсутності, позов визнав (а.с. 15-17). Позивач не заперечувала проти розгляду справи за відсутності відповідача. З цих підстав суд, спираючись на норми ст. 169 ЦПК України, розглянув справу за відсутності відповідача та ухвалив рішення. Заслухавши пояснення позивача та перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що сторони 02 жовтня 1006 року уклали шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану Полтавського міськвиконкому, актовий запис № 1472 (а.с. 3). Від шлюбу мають неповнолітню дитину –[PERSON], [INFO], який мешкає з позивачем (а.с. 4). На даний час не підтримують сімейно-шлюбних відносин. Майнового спору не мають. Судові витрати по справі складають 38 гривень 50 копійок (а.с. 1-2). Згідно зі ст.112 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Відповідно до вимог ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв’язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище. Суд, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, дійшов до висновку про те, що подальше подружнє життя та збереження сім’ї неможливе так як суперечить інтересам позивача та її дитини. Тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-01-12 00:00:00

Позивач [PERSON] у листопаді 2010 року звернулася до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу (а.с. 3). В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що з відповідачем перебуває у шлюбі з 12 грудня 2007 року. Від шлюбу дітей немає. Внаслідок свар на побутовому ґрунті вони втратили почуття любові та поваги одне до одного, спільно не проживають, а тому сім’я фактично розпалася. Примирення та відновлення родини неможливе, а тому шлюб необхідно розірвати. Спору про поділ нажитого майна немає. У судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала, прохала задовольнити позов у повному обсязі. Надала пояснення аналогічні тексту позовної заяви. Додатково пояснила, що відповідач не дотримувався родинних цінностей, так як міг піти гуляти та повернутися додому лише наступного дня, ображав її, нехтував родинними обов’язками. Після розірвання шлюбу не бажала відновлення дошлюбного прізвища. Відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, але до суду не з’явився, письмових заяв та клопотань суду не надав (а.с. 14). Згідно з ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, то може вирішувати справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановлювати заочне рішення). Позивач не заперечувала проти розгляду справи за відсутності відповідача. З цих підстав суд, спираючись на норми ст.ст. 169, 224 ЦПК України, розглянув справу у заочному порядку та ухвалив рішення. Заслухавши пояснення позивача та перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що сторони 12 грудня 2009 року уклали шлюб у Щербанівській сільській раді Полтавського району Полтавської області, актовий запис № 218 (а.с. 4). Від шлюбу дітей не мають. На даний час не підтримують сімейно-шлюбних відносин. Майнового спору не мають. Судові витрати по справі складають 38 гривень 50 копійок (а.с. 1-2). Згідно зі ст.112 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Відповідно до вимог ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв’язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище. Суд, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, дійшов до висновку про те, що подальше подружнє життя та збереження сім’ї неможливе. Тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-01-12 00:00:00

Позивач [PERSON] у березні 2011 року звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] та прохала стягувати з нього аліменти на її користь утримання неповнолітньої дитини –[PERSON], [INFO], у розмірі ј частини з усіх видів його заробітку, але не менше 30% від прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття (а.с. 1-2). В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що у 2004 році уклала шлюб із [PERSON] від якого має неповнолітню дитину –[PERSON], [INFO], який проживає разом з нею. З 2009 році шлюбні стосунки між ними припинено і відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. У судовому засіданні свій позов підтримала, просила його задовольнити. Пояснення надала аналогічні викладеним у позові. Додатково пояснила, що рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 11 травня 2011 року шлюб між нею та [PERSON] розірвано, дитину залишено проживати з нею. Відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, але до суду не з’явився, письмових заяв та клопотань суду не надав (а.с. 20). Згідно з ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, то може вирішувати справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановлювати заочне рішення). Позивач не заперечувала проти розгляду справи за відсутності відповідача. З цих підстав суд, спираючись на норми ст.ст. 169, 224 ЦПК України, розглянув справу у заочному порядку та ухвалив рішення. Вислухавши позивача та перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, суд вважає за можливе задовольнити позов, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі від якого мають дитину –[PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем (а.с. 3, 5). Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Згідно з вимогами ст. 180 СК України, батьки зобов’язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров’я та матеріальне становище дитини, стан здоров’я та матеріальне становище платника аліментів. При визначенні розміру аліментів суд враховує вимоги щодо мінімального розміру аліментів, який не може бути менший ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що передбачено ч. 2 ст.182 СК України. Згідно з вимогами ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи те, що відповідач зобов’язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, але матеріальної допомоги на утримання сина, не надає, суд приходить до висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі ј частини з усіх видів його заробітку, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму у місяць для дитини відповідного віку. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-01-12 00:00:00

Позивач [PERSON] у січні 2011 року звернувся до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу (а.с. 3). В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що з відповідачем перебуває у шлюбі з 06 березня 2004 року. Від шлюбу дітей не має. Сімейне життя не склалося, так як у липні 2007 року відповідач заявила йому, що не бажає підтримувати з ним шлюбні стосунки, стала зникати з дому, і на сьогодні він не підтримує з нею ніяких відносин. Вони мешкають окремо одне від одного, шлюбних стосунків не підтримують, спільним побутом та взаємними правами та обов’язками не пов’язані. Примирення та збереження родини неможливе, а тому шлюб необхідно розірвати. Спору про поділ нажитого майна немає. У судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав, прохав задовольнити позов у повному обсязі. Надав пояснення аналогічні тексту позовної заяви. Відповідачка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, але до суду не з’явилася, письмових заяв та клопотань суду не надала (а.с. 23). Згідно з ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, то може вирішувати справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановлювати заочне рішення). Позивач не заперечував проти розгляду справи за відсутності відповідача. З цих підстав суд, спираючись на норми ст.ст. 169, 224 ЦПК України, розглянув справу у заочному порядку та ухвалив рішення. Заслухавши пояснення позивача та перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що сторони 06 березня 2004 року уклали шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Диканського районного управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 13 (а.с. 4). Від шлюбу дітей не мають. На даний час не підтримують сімейно-шлюбних відносин. Майнового спору не мають. Судові витрати по справі складають 47 гривень (а.с. 1-2). Згідно зі ст.112 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Відповідно до вимог ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв’язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище. Суд, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, дійшов до висновку про те, що подальше подружнє життя та збереження сім’ї неможливе. Тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-01-12 00:00:00

Позивач [PERSON] у жовтні 2010 року звернулася до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що з відповідачем перебуває у шлюбі з 28 серпня 1993 року. Від шлюбу має неповнолітню дитину –[PERSON], [INFO], яка мешкає з нею. Спільне життя з відповідачем не склалося, так як він час від часу наносить їй тілесні ушкодження. З цих підстав примирення між ними неможливе, а тому неможливе і збереження шлюбу, який необхідно розірвати. Спору про утримання та виховання дитини немає. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, прохала задовольнити позов у повному обсязі. Надала пояснення аналогічні тексту позовної заяви. Додатково пояснила, що після розірвання шлюбу дитина залишиться проживати із нею. Спору про поділ спільно нажитого майна вони не мають. Після розірвання шлюбу не бажала відновлювати дошлюбне прізвище. Відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, але до суду не з’явився, письмових заяв та клопотань суду не надав (а.с. 10). Відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, то може вирішувати справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановлювати заочне рішення). Позивач не заперечувала проти судового розгляду справи за відсутності відповідача. З цих підстав суд, спираючись на норми ст.ст. 169, 224 ЦПК України, розглянув справу у заочному порядку та ухвалив рішення. Заслухавши пояснення позивача та перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, виходячи з наступного. У судовому засіданні судом встановлено, що сторони 28 серпня 1993 року уклали шлюб у Полтавському міському палаці шлюбів, актовий запис № 1781 (а.с. 3). Від шлюбу мають неповнолітню дитину –[PERSON], [INFO], яка мешкає з батьками (а.с. 6). На даний час не підтримують сімейно-шлюбних відносин. Майнового спору не мають. Судові витрати по справі складають 38 гривень (а.с. 1). Згідно зі ст.112 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Відповідно до вимог ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв’язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище. Суд, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, дійшов до висновку про те, що подальше подружнє життя та збереження сім’ї неможливе. Тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-01-12 00:00:00

Позивач [PERSON] у листопаді 2010 року звернувся до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що з відповідачем перебуває у шлюбі з 23 листопада 2002 року. Від шлюбу має двох неповнолітніх дітей –[PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які мешкають з відповідачкою. Спільне життя з відповідачем не склалося внаслідок різних поглядів на життя, наслідком чого є втрата почуття поваги та кохання одне до одного. Шлюбні відносини припинені у червня 2010 року, спільне господарство не ведеться. Подальше перебування у шлюбі суперечить її інтересам, а тому його необхідно розірвати. Спір про поділ майна він вирішить у судовому порядку окремо. Після розірвання шлюбу діти залишаться мешкати з відповідачкою. У судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав, прохав задовольнити позов у повному обсязі. Надав пояснення аналогічні тексту позовної заяви. Додатково пояснила, що своїх дітей любить та надає їм матеріальну допомогу. Раніше, у 2008 році, вже намагався розірвати шлюб, але відмовився, намагаючись зберегти родину. залишиться проживати із нею. Представник відповідача позов визнала. Пояснила, що перебуваючи у шлюбі позивач має чисельні позашлюбні стосунки з іншими жінками, що є причиною конфліктів у родині. Прохала після розірвання шлюбу залишити проживати дітей так, де вони і живуть - з її довірителькою, а також не відновлювати її дошлюбне прізвище. Заслухавши пояснення учасників процесу та перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, виходячи з наступного. У судовому засіданні судом встановлено, що сторони 23 листопада 2002 року уклали шлюб у Краснокутському відділі реєстрації актів громадянського стану Харківської області, актовий запис № 89 (а.с. 6). Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які мешкають з відповідачкою. На даний час не підтримують сімейно-шлюбних відносин. У цьому судовому процесу майновий спір не вирішують. Судові витрати по справі складають 38 гривень 50 копійок (а.с. 1-2). Згідно зі ст.112 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Відповідно до вимог ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв’язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище. Суд, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, дійшов до висновку про те, що подальше подружнє життя та збереження сім’ї неможливе. Тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-01-12 00:00:00

Позивач [PERSON] у грудні 2010 року звернувся до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу (а.с. 3-4). В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що з відповідачем перебуває у шлюбі з 02 березня 2002 року. Від шлюбу має неповнолітню дитину –[PERSON], [INFO], який мешкає з відповідачкою. Внаслідок несумісності характерів та втрати поваги, любові та дружби одне до одного, сім’я фактично розпалася. З серпня 2009 року вони мешкають окремо одне від одного, шлюбних стосунків не підтримують, спільним побутом та взаємними правами та обов’язками не пов’язані. На примирення він не згоден, а тому шлюб необхідно розірвати. Спору про поділ нажитого майна немає. У судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав, прохав задовольнити позов у повному обсязі. Надав пояснення аналогічні тексту позовної заяви. Додатково пояснив, що після розірвання шлюбу дитина залишиться жити з відповідачкою. Відповідачка позов визнала, бажала залишить собі прізвище, яке набула у шлюбі. Пояснила, що позивач у жовтні 2009 року побив її так, що вона знаходилася на стаціонарному лікуванні. Після цього вони припинили спільне життя. Заслухавши пояснення сторін та перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що сторони 02 березня 2002 року уклали шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місті Миргороду Миргородського міськрайонного управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 35 (а.с. 11). Від шлюбу мають неповнолітню дитину –[PERSON], [INFO], який мешкає з відповідачкою (а.с. 7). На даний час не підтримують сімейно-шлюбних відносин. Майнового спору не мають. Судові витрати по справі складають 38 гривень 50 копійок (а.с. 1-2). Згідно зі ст.112 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Відповідно до вимог ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв’язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище. Суд, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, дійшов до висновку про те, що подальше подружнє життя та збереження сім’ї неможливе. Тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-01-12 00:00:00

Позивач [PERSON]В у липні 2011 року звернулася до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу (а.с. 3). В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що з відповідачем перебуває у шлюбі з 23 вересня 1994 року. Від шлюбу має двох неповнолітніх дітей –[PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які мешкають з нею. Сімейне життя з відповідачем не склалося і вони вже на протязі трьох років мешкають окремо одне від одного, шлюбні стосунки припинили і поновлювати їх не збираються. Вони втратили почуття поваги, любові та дружби одне до одного, їх сім’я фактично розпалася, а тому шлюб необхідно розірвати. Спору про поділ нажитого майна немає. Після розірвання шлюбу діти залишиться мешкати з нею. Відновлювати дівоче прізвище вона не бажає. У судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала, прохала задовольнити позов у повному обсязі. Надала пояснення аналогічні тексту позовної заяви. Додатково пояснила, що відповідач пішов з родини до іншої жінки, з якою і живе. Відповідач позов визнав. Пояснив, що за той час, коли мешкав у родині, дружина не приділяла йому належної уваги. Не заперечував проти того, щоб після розірвання шлюбу діти залишилися жити з позивачем. Заслухавши пояснення сторін та перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що сторони 23 вересня 1994 року уклали шлюб у Полтавському міському палаці шлюбів, актовий запис № 1883 (а.с. 4). Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей –[PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які мешкають з позивачем (а.с. 5). На даний час не підтримують сімейно-шлюбних відносин, мешкають окремо одне від одного. Майнового спору не мають. Судові витрати по справі складають 38 гривень 50 копійок (а.с. 1-2). Згідно зі ст.112 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Відповідно до вимог ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв’язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище. Суд, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, дійшов до висновку про те, що подальше подружнє життя та збереження сім’ї неможливе, так як суперечить інтересам позивача та її неповнолітніх дітей. Тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-01-12 00:00:00

Позивач [PERSON] у січні 2011 року звернулася до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу (а.с. 3). В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що з відповідачем перебуває у шлюбі з 14 листопада 2009 року. Від шлюбу має неповнолітню дитину –[PERSON], [INFO], який мешкає з нею. Спільне життя з відповідачем не склалося внаслідок постійних сварок та непорозумінь на побутовому ґрунті і з 23 квітня 2010 року вони мешкають окремо одне від одного. Вважає, що їх шлюб розпався, і носить лише формальний характер. Подальше перебування у шлюбі суперечить її інтересам, а тому його необхідно розірвати. Спору про утримання та виховання дитини і про поділ майна немає. У судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала, прохала задовольнити у повному обсязі. Надала пояснення аналогічні тексту позовної заяви. Додатково пояснила, що відповідач за наявності грудної дитини по декілька днів не з’являвся до неї додому, а тому вона його вигнала з квартири. Бажала, щоб після розірвання шлюбу дитина залишилися проживати з нею. Відновлення дошлюбного прізвища після розірвання шлюбу не бажала. Відповідач позов визнав. Заслухавши пояснення сторін та перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що сторони 14 листопада 2009 року уклали шлюб у Ленінському відділі реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 196 (а.с. 4). Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. На даний час не підтримують сімейно-шлюбних відносин. Майнового спору не мають. Судові витрати по справі складають 38 гривень 50 копійок (а.с. 1-2). Згідно зі ст.112 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Відповідно до вимог ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв’язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище. Суд, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, дійшов до висновку про те, що подальше подружнє життя та збереження сім’ї неможливе. Тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Враховуючи те, що неповнолітня дитина мешкає з позивачем та знаходиться на її утриманні, суд вважає після розірванні шлюбу залишити їх із матір’ю – [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved