Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-25 00:00:00

У липні 2011 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості в розмірі 27840,72 грн., державне мито в розмірі 278,40 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення в сумі 120 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 10 грудня 2008 року Кредитна спілка «Українська кредитно-фінансова група» та фізична особа [PERSON] уклали кредитний договір, згідно якого кредитна спілка прийняла на себе зобовязання надати відповідачеві у тимчасове користування грошові кошти в сумі 10000 грн. зі сплатою 0,2627 % від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом строком на 12 місяців. Свої зобовязання за договором кредитна спілка виконала видавши кредит в сумі 10000 грн., а відповідач порушив умови договору та виконував його неналежним чином. Між кредитною спілкою та її членом [PERSON] було укладено депозитний договір про внесення внеску члена кредитної спілки на депозитний рахунок. Відповідно до даного договору кредитна спілка зобовязувалася повернути позивачу загальну суму у розмірі 133090,41 грн., однак вказаний обовязок кредитна спілка на даний час не виконала. Кредитна спілка та [PERSON] уклали договір відповідно до якого відбулася заміна боржника за депозитним договором з кредитної спілки на [PERSON], а кредитна спілка передала право вимоги по кредитним договорам. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ст. 77 ЦПК України у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони або інші особи, які беруть участь у справі, не зявилися в судове засідання без поважних причин. Суд розглядає дану справу на підставі наявних в ній даний з постановлення заочного рішення. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 10 грудня 2008 року Кредитна спілка «Українська кредитно-фінансова група» та фізична особа [PERSON] уклали кредитний договір № КВ-4058, згідно якого кредитна спілка прийняла на себе зобовязання надати [PERSON] у тимчасове користування грошові кошти в сумі 10000 грн. зі сплатою 0,2627 % від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом строком на 12 місяців (п. 1.1, 2.1, 3.1). Відповідно до кредитного договору та графіку рахунків [PERSON] зобовязувався проводити сплату нарахованих процентів і погашення частини кредиту не пізніше 20 числа кожного місяця, а також сумами не меншими, ніж вказаними у графіку розрахунків, який є додатком № 1 до договору. Пунктом 3.7 Кредитного договору зазначено, що у разі не надходження від [PERSON] планового платежу повністю або частково понад трьох днів від дати планового надходження платежу,здійснює нарахування процентів за подвійною ставкою в розмірі 0,5255 % річних від суми залишку кредиту. Враховуючи той факт, що [PERSON] порушив умови договору та виконував його неналежним чином кредитна спілка відповідно до п.5.4.4 вимагає дострокового повернення кредиту і сплати процентів за весь фактичний строк користування кредитом за кредитним договором № КВ-4058 від 10.12.2008 року. Між Кредитною спілкою «Українська кредитно-фінансова група» та її членом [PERSON] було укладено депозитний договір № КВ-2602 від 19 березня 2009 року про внесення внеску члена кредитної спілки на депозитний рахунок. Відповідно до депозитного договору кредитна спілка зобовязувалася повернути [PERSON] суму у розмірі 133090,41 грн. Однак кредитна спілка вказаний обовязок не виконала. 23 квітня 2010 року між Кредитною спілкою «Українська кредитно-фінансова група» та [PERSON] було укладено договір № 42, за яким відбулася зміна боржника за депозитним договором з Кредитної спілки «Українська кредитно-фінансова група» на [PERSON], а кредитна спілка передала права вимоги по кредитним договорам. [PERSON] надав кредитній спілці розпоряджатись на власний розсуд депозитним вкладом, задовольняти власні потреби, списувати кошти на свою користь. Відповідно до ч. 1 ст. 520 ЦК України боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Правилами ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Оцінюючи в сукупності всі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є доведеними і такими, що підлягають задоволенню, оскільки судом було достовірно встановлено, що відповідач порушив умови взятого на себе зобовязання. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення. суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З цих підстав вимоги позивача про стягнення судового збору, витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду даної справи в суді також підлягають повному задоволенню та стягненню із відповідача.

Outcome: approved