Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-21 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовною заявою до виконавчого комітету Рівненської міської ради про захист житлових прав військовослужбовців, в якому просять суд визнати незаконним п.9 рішення виконавчого комітету Рівненської міської ради від 15 березня 2011 року № 48 «Про розгляд звернень громадян, підприємств та організацій міста з житлових питань`про відмову у затвердженні протоколу спільного рішення командування та житлової комісії військової частини [NUMBER] від 03 грудня 2009 року № 12 щодо прийняття їх та членів їх сімей на квартирний облік за місцем проходження військової служби та зобов`язати виконавчий комітет Рівненської міської ради прийняти рішення, яким затвердити протокол спільного рішення командування та житлової комісії військової частини [NUMBER] від 03 грудня 2009 року № 12 щодо прийняття їх та членів їх сімей на квартирний облік за місцем проходження військової служби. В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що будучи військовослужбовцями військової частини [NUMBER] на початку проходження військової служби отримали житлові приміщення в закритому військовому містечку № [NUMBER] . В 2006 році з даного містечка статус «закритого`був знятий. Оскільки дане житло не могло бути їм передане для постійного проживання, в 2008 році вони звернулися з рапортами про зарахування їх на квартирну чергу для отримання житла для постійного проживання як передбачає стаття 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Житлова комісія військової частини [NUMBER] за їхніми рапортами прийняла позитивне рішення, однак відповідачем дане рішення не було погоджене та відмовлено в затвердженні протоколу спільного рішення командування військової частини та житлової комісії військової частини [NUMBER] стосовно їх. Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали повністю та, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини, просять його задовольнити. Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] подали суду письмові заяви, в яких просять позов задовольнити у повному обсязі, а розгляд справи провести без їх участі. Представник виконавчого комітету Рівненської міської ради Барциковська Т.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просить суд в позові відмовити. На заперечення позовних вимог представник відповідача посилається на те, що позивачі, враховуючи вимоги частини 1 статті 34 ЖК України, не відносяться до осіб, які потребують поліпшення житлових умов, а тому відсутні і підстави для затвердження відповідачем протоколу спільного рішення командування та житлової комісії військової частини [NUMBER] від 03 грудня 2009 року № 12 щодо прийняття позивачів на квартирний облік за місцем проходження військової служби. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню повністю, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними. Судом встановлено, що позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , будучи військовослужбовцями військової частини [NUMBER] , отримали житлові приміщення в закритому військовому містечку № [NUMBER] . Військове містечко № [NUMBER] з розташованими в ньому житловими будівлями, які призначені для проживання військовослужбовців, перебуває на праві оперативного управління у військовій частині [NUMBER] відповідно до положень статті 14 Закону України «Про Збройні Сили України`та статті 3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України». Дане військове містечко було визнане закритим відповідно до переліку закритих військових містечок Західного оперативного командування станом на 01 лютого 1998 року, затвердженого командуючим військами Західного оперативного командування. Забезпечення житлом військовослужбовців проводилося відповідно до вимог пункту 3 частини 5 статті 18 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яким передбачено, що на місцеві Ради народних депутатів покладено обов`язок забезпечувати відселення із закритих та віддалених від населених пунктів військових гарнізонів військовослужбовців, звільнених в запас або у відставку. 18 квітня 2006 року командувач військ Західного оперативного командування затвердив новий перелік військових містечок Західного оперативного командування, які пропонуються для падання статусу «закритих», в який військове містечко № [NUMBER] військової частини [NUMBER] не потрапило. У зв`язку з цим норма пункту 3 частини 5 статті 18 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей`перестала діяти на військовослужбовців військової частини [NUMBER] . У вересні 2009 року дія даної норми була поновлена, оскільки у згаданий перелік були внесені зміни згідно додатку, затвердженого командувачем військ Західного оперативного командування 14 вересня 2009 року. Згідно цього додатку військове містечко № [NUMBER] військової частини [NUMBER] , яке розташоване в [ADDRESS] , знову набуло статусу «закритого». Листом № 113 від 13 лютого 2008 року командування військової частини [NUMBER] звернулося до комунального підприємства «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації`з проханням надати відомості про реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме БОС 1, БОС 2, БОС 3 в селі Дуби Рівненського району Рівненської області, на який отримало відповідь № 254/1 від 18 березня 2008 року про те, що на житлові будинки [ADDRESS] право власності не зареєстроване. Судом також встановлено, що вказані будинки не мають поштової адреси. З метою реалізації вимог пункту 16 статті 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та вимог статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», якою передбачено, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше надаються жилі приміщення для постійного проживання, а також Постанови Кабінетом Міністрів України від 3 серпня 2006 року № 1081 «Про затвердження Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями`та наказу Міністра оборони України від 06 жовтня 2006 року № 577 «Про затвердження Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень`командир військової частини [NUMBER] звернувся до начальника Рівненського гарнізону з проханням видати наказ про організацію та порядок забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців військової частини [NUMBER] . Наказом начальника Рівненського гарнізону «Про організацію та порядок забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців військової частини [NUMBER] 14 лютого 2008 року № 9 було надано дозвіл на ведення самостійного квартирного обліку військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов та визначені джерела, за рахунок яких проводиться забезпечення житловими приміщеннями. Раніше дозвіл на ведення самостійного квартирного обліку військовослужбовців та службовців військової частини [NUMBER] , які потребують поліпшення житлових умов, було надано військовій частині [NUMBER] і рішенням виконавчого комітету Рівненської міської ради № 158 від 08 серпня 2006 року. Оскільки надане позивачам житло не могло бути передано їм для постійного проживання, в 2008 році позивачі звернулися з рапортами про зарахування їх на квартирну чергу для отримання житла для постійного проживання, як це передбачено статтею 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Житлова комісія та командування військової частини [NUMBER] , розглянувши рапорти позивачів, прийняли позитивне рішення від 03 грудня 2009 року № 12 про постановлення позивачів на чергу осіб, які потребують поліпшення житлових умов, після чого командир військової частини [NUMBER] звернувся до виконавчого комітету Рівненської міської ради з проханням затвердити протокол спільного рішення командування та житлової комісії військової частини [NUMBER] від 03 грудня 2009 року № 12 щодо прийняття позивачів на квартирний облік за місцем проходження військової служби. Звернення командування військової частини [NUMBER] було розглянуто на засіданні громадської комісії з житлових питань від 28 лютого 2011 року і за результатами даного розгляду виконавчим комітетом Рівненської міської ради було прийнято рішення від 15 березня 2011 року № 48 «Про розгляд звернень громадян, підприємств та організацій міста з житлових питань», пунктом 9 якого було відмовлено у затвердженні протоколу спільного рішення командування та житлової комісії військової частини [NUMBER] від 03 грудня 2009 року № 12 щодо прийняття позивачів на квартирний облік за місцем проходження військової служби. Вказане рішення виконавчого комітету Рівненської міської ради від 15 березня 2011 року № 48 (пункт 9) суд вважає незаконним. Статтею 17 Конституції України встановлено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей. Суд визнає, що виконавчий комітет Рівненської міської ради своїм рішенням від 15 березня 2011 року № 48 безпідставно відмовив у затвердженні протоколу спільного рішення командування та житлової комісії військової частини [NUMBER] від 03 грудня 2009 року № 12 щодо прийняття позивачів на квартирний облік, оскільки останні мають на це право відповідно до статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Твердження представника відповідача про те, що позивачі не є тими особами, які потребують поліпшення житлових умов, оскільки вони забезпечені житловою площею за рахунок відомчого житлового фонду в межах передбачених чинним законодавством норм, не відповідають фактичним обставинам справи, а тому не заслуговують на увагу. Судом встановлено, що всі позивачі отримували житлові приміщення, в яких на даний час проживають, які знаходяться на території закритого військового містечка № [NUMBER] військової частини [NUMBER] і які надавались позивачам лише на час проходження військової служби. Відповідно до частини 1 статті 9 ЖК України громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду. Оскільки позивачі проживають в жилих приміщеннях, які не підлягають передачі їм у постійне користування, надані позивачам жилі приміщення не можна вважати постійним житлом, в тому числі і в розумінні статті 9 ЖК України. За таких обставин суд визнає, що відмова виконавчого комітету Рівненської міської ради у затвердженні протоколу спільного рішення командування та житлової комісії військової частини [NUMBER] про прийняття позивачів на квартирний облік порушує житлові права позивачів, передбачені чинним законодавством, а тому є незаконною. Відповідно до вимог статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та \~законами України. Враховуючи встановлені по справі обставини, суд прийшов до висновку, що наведена у пункті 9 рішення виконавчого комітету Рівненської міської ради від 15 березня 2011 року № 48 підстава відмови у затвердженні протоколу спільного рішення командування та житлової комісії військової частини від 03 грудня 2009 року № 12, а саме, забезпеченість позивачів мінімальним розміром жилої площі, є незаконною та необґрунтованою. Приймаючи до уваги правовий статус жилих приміщень, якими користуються позивачі, суд вважає, що їх житлові права, встановлені статтею 9 ЖК України, є нереалізованими, що в контексті вказаної правової норми не може свідчити про належне забезпечення позивачів жилою площею, в тому числі і її мінімальним розміром. При ухваленні рішення суд також враховує, що відповідно до частини 2 статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», до об`єктів, які не підлягають приватизації, серед інших, віднесено і квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, а також квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових.

Outcome: approved