Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-20 00:00:00

[PERSON] звернувся із позовом до відповідача та просив визнати за ним прво власності на нерухоме майно, розташоване за адресою: М.Дніпропетровськ, вул..Шинна 21, припинити право власності на дане нерухоме майно ТОВ «ЛЕНДІС ЛТД» та виселити його із тих приміщень; скасувати записи щодо обтяження вказаного нерухомого майна. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що 28.02.2008 року між ним та [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до умов якого він передав [PERSON] грошові кошти в розмірі 7500000 гривень на строк до 29.03.2008 року. В забезпечення виконання зобов'язань за даним договором позики між позивачем та відповідачем був укладений договір іпотеки, відповідно до умов якого в іпотеку було передано комплекс будівель та споруд, які знаходяться в м.Дніпропетровську по вул. Шинна 21. У зв'язку із порушенням [PERSON] своїх зобов'язань щодо повернення позики, позивач відповідно до укладеної угоди про передачу спору на розгляд третейського суду звернувся до Постійно діючого третейського суду «Південно-Східний Міжрегіональний» із позовом про визнання дійсним договору іпотеки та визнання права власності на нерухомість. Рішенням вказаного суду від 19.05.2008 року його позов був задоволений, визнано дійсним договір іпотеки, визнано дійсним договір про задоволення вимог іпотекодержателя та визнано за ним право власності на нерухомість. Звернувшись 15.02.2010 року з листом до відповідача з проханням звільнити нерухомість, відповідач 20.04.2010 року відповів листом про невизнання за позивачем права власності, а також про те, що 04.07.2008 року вказана нерухомість передана в іпотеку банку. Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 вересня 2010 року визнано за [PERSON] право власності на нерухоме майно, розташоване за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Шинна, буд. 21, яке складають побутові приміщення, прибудови та споруди. Припинено право власності ТОВ «ЛЕНДІС ЛТД» на нерухоме майно, розташоване за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Шинна, буд. 21. Виселено ТОВ «ЛЕНДІС ЛТД» із приміщень, розташованих за адресою м.Дніпропетровськ, вул. Шинна, буд. 21. Скасовано та виключено записи щодо обтяження нерухомого майна, розташованого за адресою М.Дніпропетровськ, вул.Шинна, буд.21 у Державному реєстрі іпотек та у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна. Стягнуто із ТОВ «ЛЕНДІС ЛТД» на користь [PERSON] судові витрати. . В апеляційній скарзі ВАТ «УніКредит Банк», ставить питання про скасування рішення суду та відмову у задоволенні позову посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено із порушенням норм матеріального права та без врахування обставин у справі. Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду скасувати із наступних підстав. Приймаючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив із того, що 28.02.2008 року між позивачем та [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до умов якого позивач передав у власність [PERSON] грошові кошти в розмірі 7 500 000 грн., що за курсом НБУ на день укладання договору позики дорівнювало еквіваленту 1 485 148,5 доларів США. Позика була надана позичальнику ([PERSON]О.) на строк до 29.03.2008 року включно. В забезпечення виконання зобов'язань позичальника за договором позики, 10.03.2008 року між позивачем і відповідачем було укладено договір іпотеки, відповідно до якого в іпотеку було передано комплекс будівель та споруд, який знаходиться за адресою: Дніпропетровськ, вул. Шинна, 21, а саме: побутові приміщення, прибудови та інші споруди. Додатково до вказаного договору іпотеки, 10.03.2008 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачав, що задоволення вимог іпотекодержателя здійснюється шляхом набуття останнім права власності на предмет іпотеки. У зв'язку з порушенням [PERSON] своїх обов'язків щодо повернення позики, а також враховуючи ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору іпотеки, позивач відповідно до укладеної угоди про передачу спору на розгляд третейського суду звернувся до Постійно діючого третейського суду «Південно-Східний Міжрегіональний» із позовом про визнання дійсним договору іпотеки та визнання права власності на спірну нерухомість. Рішенням Постійно діючого третейського суду «Південно-Східний Міжрегіональний» від 19.05.2008 року. позов позивача задоволено, визнано дійсним договір іпотеки від 10.03.2008 року, визнано дійсним договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 10.03.2008 року, визнано за позивачем право власності на спірну нерухомість. Суд врахував, що іпотечним договором від 04.07.2008 року спірну нерухомість обтяжено іпотекою на користь ТОВ «УніКредит Банк», про що внесено відповідні записи до Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна. Але суд вважав, що станом на 04.07.2008 року відповідач вже не був власником спірної нерухомості. А згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки може бути лише майно, що належить іпотекодавцю на праві власності. Тому позивач, який був власником спірної нерухомості на момент укладення іпотечного договору від 04.07.2008 року, вказаний договір не підписував, відтак, не набув прав та обов'язків іпотекодавця спірної нерухомості. Отже, правові підстави для обтяження спірної нерухомості іпотекою, відсутні. А тому посилаючись на вимоги ст.ст.321,346,593 ЦК України, Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» суд задовольнив позовні вимоги [PERSON] Але із такими висновками суду погодитись не можна, оскільки вони не враховують вимог законодавства. Спірне майно знаходилося в іпотеці ВАТ «УніКредит Банк» на підставі договору іпотеки від 04 липня 2008 року, яки був посвідчений нотаріально, а також проведена його державна реєстрація та реєстрація заборони відчуження цього майна. Наявність вказаного договору та обставин його реєстрації сторонами не заперечувались. Відповідно до вимог ст. 3 Закону України «Про іпотеку» взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення. У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. А відповідно до вимог ст..4 цього Закону обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством. У разі недотримання цієї умови іпотечний договір є дійсним, але вимога іпотекодержателя не набуває пріоритету відносно зареєстрованих прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно. Оскільки 10.03.2008 року між позивачем і відповідачем було укладено договір іпотеки, який сторони нотаріально не посвідчували та не провели його державну реєстрацію, достовірних і належних доказів ухилення товариства від нотаріального посвідчення та державної реєстрації договору в матеріалах справи немає, а тому відсутні підстави для визнання права власності на нерухоме майно за позивачем. Посилання суду першої інстанції на наявність рішення Постійно діючого третейського суду «Південно-Східний Міжрегіональний» від 19.05.2008 року, яким позов позивача задоволено, визнано дійсним договір іпотеки від 10.03.2008 року, визнано дійсним договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 10.03.2008 року, та визнано за позивачем право власності на спірну нерухомість суперечить вимогам законодавства. Відповідно до вимог ч.10 ст.38 Закону України «Про третейські суди» обставини, встановлені рішенням третейського суду, підлягають обов'язковому доказуванню при розгляді цивільних, господарських та інших справ, в яких беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлені ці обставини. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 10 січня 2008 року №1-рп/2008 третейські суди не здійснюють правосуддя, а їх рішення не є актами правосуддя. Таким чином, відсутні підстави для застосування ст..61 ЦПК України щодо рішення третейського суду, а також для висновку про те, що позивач був власником спірного майна станом на 04.07.2008 року. Таким чином, відсутні підстави для задоволення позову [PERSON], у звязку із чим судове рішення необхідно скасувати та відмовити у задоволенні позову відповідно до вимог ст.309 ЦПК України.

Outcome: dismissed