Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, яким просить зобовязати відповідача усунути перешкоди щодо користування 1/3 частиною квартири [ADDRESS], вселити позивача у зазначену квартиру, визначити порядок користування спірною квартирою, закріпивши за позивачем кімнату площею 13 кв.м., за відповідачем кімнати площею 20 кв.м. та 10,6 кв.м., залишити у спільному користуванні кухню, ванну кімнату та коридор. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що рішенням суду за нею визнано право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS], 2/3 частини квартири належить колишньому чоловіку позивача відповідачу по справі. З 2005 року відповідач самостійно, без попередження змінив замки в квартирі, здав її в найм та заборонив наймачам впускати позивача до зазначеної квартири. Спроби позивача самостійно усунути перешкоди в користуванні квартирою, що належить сторонам на праві спільної власності, позитивних результатів не принесли, в звязку з чим вона змушена мешкати у бабусі. З приводу порушення своїх житлових прав позивач зверталася до органів внутрішніх справ, за заявою позивача винесено постанову про відмову у порушенні кримінальної справи. Позивач у судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі, пояснила про обставини, викладені вище, від призначення експертизи по справі для зясування варіантів визначення порядку користування спірною квартирою відмовилась. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилався на те, що згоден на виплату позивачу грошової компенсації у розмірі вартості належної їй частки квартири, надав суду письмові заперечення, якими зазначив наступне. З моменту реєстрації шлюбу між сторонами відповідач прикладав зусилля для створення міцної родини, але позивач пішла з дому та проживає у своєї бабусі за адресою: м. Харків, вул.. Цепковська, 8А. За рішенням суду за позивачем визнано право власності на 1/3 частину спірної квартири, але, підтримуючи стосунки з колишнім чоловіком після розірвання шлюбу, позивач ніколи не висловлювала бажання нести обовязки з утримання квартири, її ремонту та оплати комунальних послуг. Відповідач змінив сантехніку у квартирі, робив поточний ремонт, сплачував комунальні платежі та неодноразово пропонував позивачу продати квартиру та виплатити їй грошову компенсацію вартості належної [PERSON] 1/3 частки та навіть вартості ? частини квартири. Також відповідач зазначив, що замки у спірній квартирі замінювались у звязку з їх несправністю, а позовні вимоги у позивача виникли після того, як їй стало відомо про існування судового рішення про стягнення з неї заборгованості за комунальні платежі. Відповідач заперечує проти вселення позивача у спірну квартиру, посилаючись на те, що позивач проживати там не буде, сумісне проживання може викликати негативні наслідки та негативно вплинути на неповнолітню дитину. Відповідач заперечує проти визначення порядку користування спільною квартирою, оскільки квартира складається з суміжних кімнат, ізольованих кімнат немає, переобладнання квартири неможливе. Від призначення судової експертизи по справі для зясування варіантів визначення порядку користування спірною квартирою відповідач відмовився. Суд, вислухавши пояснення та доводи сторін, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний відділом РАЦС Фрунзенського районного управління юстиції м. Харкова, про що 26 січня 2005 року зроблено актовий запис № 37 та видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії І-ВЛ № 234016. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії І-ВЛ № 022320) Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29.08.2005 року за [PERSON] визнано право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS]. Рішення набрало законної сили. Право власності на зазначене майно зареєстровано за позивачем КП Харківське міське бюро технічної інвентаризації(витяг про державну реєстрацію прав № 31212850 від 06.09.2011 року). Судом встановлено, що 2/3 частини зазначеної квартири належать відповідачу на праві власності. Таким чином, відповідно до положень ст. 356 ЦК України, квартира за вищезазначеною адресою належить сторонам на праві спільної часткової власності. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей. Ті обставини, що у сторін склалися неприязні стосунки, позивач не приймає участі у оплаті квартплати, комунальних послуг не можуть бути підставою для обмеження права користування позивача своїм майном та відмови у задоволенні позовних вимог в частині вселення позивача у квартиру, що належить сторонам на праві спільної часткової власності. Судом встановлено, що позивач не проживає у спільній квартирі, звернулася до Фрунзенського районного суду м. Харкова із заявою про перешкоди у проживанні за місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS] з боку чоловіка. Постановою ДІМ РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області [PERSON] від 13.08.2011 року у порушенні кримінальної справи було відмовлено у звязку з відсутністю складу злочину. Таким чином, суд вважає наявними перешкоди у користуванні позивачем належної їй на праві власності часткою квартири, в звязку з чим позовні вимоги в частині вселення позивача у житлове приміщення квартири [ADDRESS] обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Суд відмовляє позивачу у задоволенні позовних вимог в частині визначення порядку користування спірним житловим приміщенням, у звязку з наступним. Відповідно до ст. 358 ЦК України співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частиною спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок, якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені у загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Як вбачається з технічного паспорту, спірна квартира житловою площею 43,6 кв.м., складається з 3-х кімнат, дві з яких площею 13,0 кв.м. та 10.,6 кв.м. є ізольованими, кімната площею 20 кв.м. є суміжною, прохід до кімнати, яку бажає виділити у своє користування позивач здійснюється через суміжну кімнату площею 20 кв.м. Таким чином, здійснення позивачем права користування кімнатою площею 13,0 кв.м. без проведення у спірному жилому приміщенні переобладнань суміжної кімнати площею 20 кв.м. у ізольовану може обмежити право відповідача на користування належною йому на праві власності спірною квартирою. У звязку з вищевикладеним, визначення варіантів порядку користування квартирою відповідно до ідеальних часток кожного з співвласників має істотне значення для вирішення справи по суті, для зясування цих обставин, потрібні спеціальні знання у будівельно-технічній галузі. Суд не має спеціальних знань, необхідних для встановлення можливих варіантів визначення порядку користування спільною квартирою співвласниками, в звязку з чим позбавлений можливості вирішити питання щодо можливості визначення запропонованого позивачем порядку користування спільною квартирою. Від призначення по справі судової будівельно-технічної експертизи сторони відмовилися, про що надали суду письмові заяви. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. На підставі викладено,

Outcome: partial