Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-19 00:00:00

Позивачка звернулася до суду до [PERSON] спілки «[PERSON] Україна»про стягнення вихідної допомоги, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку, після уточнення позовних вимог в судовому засіданні просить стягнути з відповідача заборгованість по вихідній допомозі, компенсацію за невикористану відпустку та середній заробіток в розмірі в сумі 6632.43 грн. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що працювала у відповідача на посаді спеціаліста кредитного відділу з 11.03.2009 р. по 08.06.2011р. [PERSON] звільнена на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. На день звільнення відповідачем не виплачено компенсацію за невикористану відпустку та вихідну допомогу. Відмову виплатити позивачу усі кошти, які слід було виплатити на день звільнення з роботи, відповідач не обґрунтував. Довідку про заборгованість на прохання позивачки їй було видано 02.11.2011 р. З посиланням на ст.ст.116,117 КЗпП просить стягнути з відповідача невиплачені суми за весь час затримки виплати за період з 09.06.2011 р. і на день прийняття рішення суду. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, надала пояснення аналогічні до змісту позовної заяви, уточнила, що заборгованість по заробітній платі на день подання заяви до суду становила 6632,43 грн., на сьогоднішній день заборгованість не погашена. Вона звернулась до суду після отримання довідки про наявну заборгованість відповідача перед нею. На неодноразові звернення відповідач не повідомляв про суму заборгованості, яка залишилась невиплаченою в день звільнення. Представник відповідача представник [PERSON] спілки «[PERSON] Україна» в судове засідання не зявився, однак подав письмові заперечення в яких КС «[PERSON] Україна» позов визнала частково. У обґрунтування заперечення зазначає, що розрахунок з позивачкою неможливо провести у звязку з тим, що 21.03.2011 року Ленінським відділом ДВС Вінницького міського управління юстиції була винесена постанова про накладення арешту на всі рахунки, які належать [PERSON] спілці «[PERSON] Україна», також 31.03.2011 року Ленінським відділом ДВС Вінницького міського управління юстиції була винесена постанова про арешт каси КС «[PERSON] Україна». В звязку з цим, вини КС «[PERSON] Україна»перед звільненими працівниками щодо вчасного розрахунку з ними при їх звільненні немає, так як немає можливості виплачувати заробітну плату, вихідну допомогу та компенсацію за невикористану відпустку, через арешт рахунків та каси КС «[PERSON] Україна». У звязку, з цим просять позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково, стягнути з [PERSON] спілки на користь позивача компенсацію за невикористану відпустку та вихідну допомогу в сумі 1540 грн 43коп. в іншій частині позову відмовити. Крім цього неодноразово подавали заяви про розгляд справи у їх відсутності, вказуючи своє відношення до заявленого позову. Суд ухвалив розглядати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши дійсні обставини справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до переконання, що позовні вимоги слід задовольнити. Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем з 11.03.2009р. по 08.06.2011р., працюючи на посаді спеціаліста кредитного відділу, з копії трудової книжки позивача вбачається, що остання звільнена на підставі п.1 ст.40 КЗпП України (а.с.6). На день її звільнення їй не було виплачено вихідної допомоги, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку, даний факт відповідачем не заперечувався та підтверджений у поданих суду заявах та запереченнях. Згідно ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки. Таке ж положення передбачено і ст.24 Закону України „Про відпустки". Як передбачено п.23 постанови від 24.12.1999 р. №13 Пленуму Верховного Суду України „Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" якщо працівник з не залежних від нього причин (не з його вини) не використав щорічну відпустку і за роки, що передували звільненню, суд на підставі ст.238 КЗпП має право стягнути грошову компенсацію за всі дні невикористаної відпустки. Розмір грошової компенсації за невикористану відпустку за попередні роки визначається виходячи із середнього заробітку, який працівник має на час її проведення. Згідно ст.238 КЗпП України при розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи (стаття 235), орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком. Як встановив суд, позивачу по справі при звільненні з роботи в КС «[PERSON] Україна»мала місце невиплата компенсації за невикористану відпустку та вихідну допомогу, що вбачається з пояснень позивача, письмових пояснень представника відповідача, письмових доказів по справі, даних КС «[PERSON] Україна». В подальшому після звільнення з роботи належні позивачу по справі кошти не виплачувались, незважаючи на її неодноразові звернення до роботодавця. Таким чином, є вина відповідача КС «[PERSON] Україна»у невиплаті в зазначені законом строки вихідної допомоги та компенсації за невикористану відпустку позивачу, тому на її користь підлягають стягненню вказані виплати. Оскільки позивач була звільнена 08.06.2011 р. і до розгляду справи по день постановлення рішення з нею не був проведений розрахунок, то відповідно до п.20 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.1999 р. №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», час затримки становить 9 місяців і 13 днів (тобто 199 робочих дні). Відповідно до ч.2 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. При визначенні середньомісячної заробітної плати суд виходить із мінімальної заробітної плати, яка відповідно до ст.22 Закону України «Про Державний бюджет на 2011 рік» у період з 01.04.2011 р. по 01.10.2011 р. становила 960 грн., тому у відповідності до Порядку обчислення середньомісячної заробітної плати, слід визначити до стягнення середньомісячний заробіток за весь час затримки виплати належних сум у розмірі 8 684.36 грн., з розрахунку 960 грн. + 960 грн. : 44 р. д. = 43.64 грн. в день х 199 робочих дні = 8 684.36 грн. В силу ст. 88 ЦПК України суд покладає на відповідача [PERSON] спілку «[PERSON] Україна»витрати по справі на користь держави, понесені судом, бо позивач при подачі позову до суду був звільнений від оплати судових витрат, відповідно до ст.5 п.1 пп.1 Закону України «Про судовий збір». На підставі ст.ст. 116-117, КЗпП України, Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»№13 від 24.12.199р.,

Outcome: approved