Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-13 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом до відповідача про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної самовільним зайняттям земельних ділянок, посилаючись на те, що вони мають на праві приватної власності земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства згідно державних актів на право приватної власності на землю. У березні 2004 році вони за усною домовленістю з відповідачем провели обмін своїх земельних ділянок у полі № 5 на земельні ділянки відповідача в полі № 7, терміном на один рік без укладання письмового договору оренди. На протязі 2005-2006 року на його письмові звернення відповідач відмовлявся повернути належні позивачам земельні ділянки, посилаючись на необхідність завершення циклу польових робіт. У 2007-2008 роках позивачі звертались до відповідача із письмовими заявами, проте письмової відповіді на свої неодноразові звернення вони не отримали. Таким чином, відповідач самовільно використовував земельні ділянки позивачів, що підтверджується актами обстеження земельних ділянок складеними 21 квітня 2009 року державним інспектором Лубенського міжрайонного відділу з контролю за використанням і охороною земель [PERSON] Крім того, ухвалою Гребінківського районного суду Полтавської області була задоволена заява відповідача про забезпечення позову по справі за позовом СФГ «Камілла» про визнання дійсними договорів оренди. Ухвалою колегії судців судової палати в цивільних справах апеляційного суду Полтавської області від 24 червня 2009 року вказана ухвала про забезпечення позову була скасована. Таким чином, позивачі просять стягнути з відповідача матеріальні збитки, заподіяні забезпеченням позову в сумі 56410 грн. 20 коп., моральну шкоду в сумі 75000 грн., а також стягнути з відповідачів на свою користь судові витрати у справі. У судовому засіданні позивачі [PERSON], [PERSON], та представник позивача позовні вимоги підтримали, просили задовольнити у повному обсязі, надали пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Позивач [PERSON] 0.0. в судове засідання не з'явився, згідно заяви позовні вимога підтримав, просив розглядати справу за його відсутності. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимога не визнав, пояснив, що відповідач використовував земельні ділянки позивачів з 2004 року на підставі усної домовленості, при цьому відбувся обмін земельних ділянок на земельні ділянки відповідача. Оскільки позивачі звернулись із заявами про повернення земельних ділянок у серпні 2008 року, коли вони були засіяні, тому відповідач повернув їх у березні 2009 року, після збору урожаю. При цьому, враховуючи обставини, позивачам були запропоновані на вибір земельні ділянки, але позивачі пропозицією не скористались. Крім того, зазначив що оброблялось єдиним земельним масивом, без встановлення меж, тому відповідач намагався дійти згоди із позивачами. Заслухавши позивачів, їх представника, представника відповідача, свідків, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства загальною площею 3,% га згідно державного [PERSON] на право приватної власності на землю серії Ш-ПЛ № 046970 (т.З ас. 9-10). Позивач [PERSON] є власником земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства загальною площею 3,96 га згідно державного [PERSON] на право приватної власності на землю серії Ш-ПЛ № 046970 (т.2, ас. 9-10). Позивач [PERSON] 0.0. є власником земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства запільною площею 4,18 га згідно державного [PERSON] на право приватної власності на землю серії Ш-ПЛ № 046971 (т.1, ас. 9-11). Суд вважає встановленим той факт, що у березні 2004 року позивачі за усною домовленістю із відповідачем СФГ «Каміла» здійснили обмін земельними ділянками, згідно з яким відповідач користування земельними ділянками позивачів у полі X» 5, а позивачі - земельною ділянкою у полі № 7. Цей факт підтвердили сторони в судовому засіданні. 12 серпня 2008 року позивачі звернулись із письмовою заявою до відповідача про повернення належних ш згідно Державних актів на право приватної власності на землю земельних ділянок (т.З, а.с. 15). ВІДПОВІ2ЩО до СТ.1 Закону України «Про державний контроль за використанням і охороною земель», самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. В судовому засіданні встановлено, що договори оренди земельних ділянок між сторонами не укладались. Таким чином суд приходить до висновку про самовільне зайняття земельних ділянок, належних позивачам, з боку відповідача. Однак, про самовільне зайняття земельних ділянок можна стверджувати лише з 12 серпня 2008 року, коли позивачі звернулись до відповідача із заявою про повернення земельних ділянок, а до іншого часу, як встановлено з пояснень сторін в судовому засіданні, використання земельних ділянок здійснювалось за взаємною згодою сторін. Те, що позивачі звертались до відповідача з неодноразовими заявами про повернення земельних ділянок з 2005 року, не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, позивачами не були надані докази з цього приводу. [PERSON] прийому-передачі межових знаків на зберігання від 03.03.2009р., позивачі прийняли межові знаки під нагляд на збереження (т.З, а.с. 13). Одночасно ш були повернуті у користування земельні ділянки, які належать їм на праві приватної власності, що підтвердили сторони в судовому засіданні. Відповідно до Ч.З ст. 152 ЗК України, захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом відшкодування заподіяних збитків. [PERSON]В ст. 156 ЗК України, підставою відшкодування збитків, завданих власникам земельних ділянок є, зокрема, встановлення обмежень щодо використання земельних ділянок. Відповідно до ст. 157 ЗК України, порядок визначення і відшкодування збитків власникам земельних ділянок встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України № 284 від19.04.1993р. зазначено, що власникам земельних ділянок підлягають відшкодуванню збитки, у тому числі і неодержані доходи, заподіяні внаслідок обмеження ос прав. Розмір збитків визначається комісіями. створеними міськими, районними, державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських рад. Однак, як вбачається з матеріалів цивільної справи, підрахунок матеріальних збитків зроблений позивачами без застосування будь-яким методик, з порушенням норм чинного законодавства, в односторонньому порядку. [PERSON] до Ч.4 ст. 623 ЦК України, при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Як встановлено в судовому засіданні та не заперечується позивачами у справі, відповідач дійсно пропонував їм до збору врожаю надати іншу земельну ділянку для використання замість тієї, якою протягом кількох років використовували позивачі за усною домовленістю із відповідачем. Однак, позивачі відмовились у звязку з тим, що не влаштувала якість запропонованої земельної ділянки та її місце розташування. Відповідно до СТ..60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу позовних вимог і заперечень. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснювали щодо сутності конфлікту, який триває між сторонами у справі, але жоден з них не надав пояснень, що стосуються обґрунтування позовних вимог позивачів щодо визначення розміру матеріальних збитків та обгрунтування спричинення моральної шкоди. Крім того, позивачі у своїх позовних вимогах посилаються на спричинення їм матеріальних збитків у звязку з винесенням ухвали про забезпечення позову під час провадження в іншій цивільній справі шляхом заборони використовувати належні ш земельні ділянки, однак, вказана ухвала була оскаржена та скасована Апеляційним судом Полтавської області, а позивачами в судовому засіданні не надано жодного доказу спричинення ш матеріальних збитків забезпеченням доказів. Позивачка не надано в судовому засіданні також доказів на підтвердження спричинення моральної шкоди, обґрунтування на визначення суми стягнення моральної шкоди. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що в судовому засіданні позивачами не доведено та не надано суду доказів, які б підтвердили факт завдання позивачам матеріальної шкоди, так само, як і моральної. Враховуючи вищевикладене, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed