Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-17 00:00:00

Позивач звернувся із позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживачів. У судовому засіданні представник позивача позов уточнив та показав суду, що 25 квітня 2008 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитно - заставний договір про надання споживчого кредиту на придбання автомобіля. Зазначений договір укладений сторонами із визначенням його змісту на основі стандартної форми, яка використовується банком для клієнтів - фізичних осіб. При укладенні та при виконанні вказаного договору відповідачем були порушені майнові та немайнові права позивача, як споживача фінансових послуг, які надає відповідач, а також правові норми чинного цивільного законодавства України, які регламентують відносини відповідача та позивача. У кредитно - заставному договорі точно не визначена сума кредиту, який відповідач надав позивачу та сума грошових коштів, яку позивач отримав у якості кредиту. Згідно статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються правові норми, які врегульовують відносини за договором позики. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Згідно пункту 17.4.3 банк надав позивачу у якості кредиту наступні грошову кошти: 30 042 грн. для перерахунку автосалону з метою оплати вартості автомобіля; 2 124.53 гривні для перерахунку страхового платежу, 34 гривні для перерахунку оплати реєстрації обтяжень, 184.31 долари США банк зарахував собі. Наведені положення кредитного договору та фактичні обставини показують, що позивач реально і фактично отримав кредит шляхом перерахування грошових коштів за його зобов'язаннями у загальній сумі 32 200.53 грн. і саме ці кошти він зобов'язаний повернути відповідачу, тобто повернути суму у національній валюті, як і отримав. У той же час відповідач у порушення положень кредитного договору та чинного законодавства вимагав здійснювати платежі тільки в іноземній валюті, а саме у доларах США та у пунктах 17.1.1, 17.1.2 і 17.1.3 кредитного договору вказав, що загальний розмір кредиту становить 6769.29 доларів США. Крім того, слід взяти до уваги, що у пунктах 17.3 та 17.10 банк вказав, що вартість автомобіля становить 42 920.00 грн., а у пункті 17.11 кредитного договору відповідач вказав, що розмір вимог банку становить 9081 доларів США. Наведені вище дані вказують на те, що між сторонами кредитного договору не було досягнуто згоди щодо точної та реальної суми кредиту, який фактично надав банк і отримав позивач. Більш того, відповідач надав позивачу довідку, згідно якої станом на 10 вересня 2010 року заборгованість за кредитним договором складає 7 217.66 доларів США (за курсом 57 741.28 грн.), тобто не зважаючи на те, що позивач протягом двох років робив платежі щодо погашення кредиту, його борг за даними банку не тільки не зменшився, а ще й виріс на 80 %, якщо порівнювати суму боргу у гривнях. За таких підстав представник позивача прохав визнати кредитно - заставний договір від 25 квітня 2008 року удаваним. Представник відповідача Власенко А.О., який діє на підставі довіреності позов не визнав та прохав в задоволенні його відмовити, вважав дії ПАТ КБ «ПриватБанк» при укладенні кредитного договору із [PERSON] таким, що відповідають вимогам чинного законодавства. Суд, вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. У відповідності до ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог зазначеного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з вимогами ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та пункту 3.5 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2005 № 168, у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Такі випадки, а також: порядок підвищення процентних ставок та їх граничні розміри., були визначені сторонами (Банком та Позичальником) при укладенні кредитних договорів. Так, відповідно до п. 2.3.1 кредитного договору, банк має право з односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом, при зміні кон'юнктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10% у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення договору; зміні облікової ставки НБУ; зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитам банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ). При цьому Банк надсилає Позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки. Збільшення процентної ставки Банком у вищезазначеному порядку можливо в границях кількості пунктів, на які збільшилася ставка НБУ, розмір відрахувань у страховий фонд, середньозважена ставка по кредитах або пропорційно збільшенню курсу долара США. Обставинами, які відбулися за час дії кредитних договорів, належним чином підтверджені і є підставами для підвищення процентних ставок за діючими кредитними договорами, є наступні події: - зміна курсу долара США до гривні більше ніж на 10% у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення договору; - зміна облікової ставки НБУ; - зміна середньозваженої ставки по кредитам банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ). Згідно з ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна договору допускається тільки за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У випадку зміни договору зобов'язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну (ч. 3 ст. 653 ЦК України). Слід зауважити, що зміна договору відбувається саме з моменту досягнення домовленості. У випадку односторонньої зміни умов договору цивільним законодавством чітко не врегульоване питання, з якого моменту відбувається зміна договору у випадку реалізації права на односторонню зміну. Виходячи з принципу диспозитивності цивільного права (ст. 6 ЦКУ), - сторони мають право врегулювати свої правовідносини на свій розсуд за умови відсутності у законодавстві прямої заборони, або вказівки, яким чином необхідно діяти. З цього випливає, що у випадку відсутності нормативного врегулювання щодо моменту зміни договору (у випадку реалізації права на односторонню зміну), - це питання може бути врегульовано в договорі. - Пунктом 2.3.1. договору встановлено: «Банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки». Реалізація цього права здійснюється компетентним органом або відповідними посадовими особами в межах їх компетенції відповідно до установчих документів та закону (ст. 92, 99 ЦК України) шляхом прийняття управлінського рішення. Відповідно до цього ж пункту договору, «При цьому банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну відсоткової ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки». Тобто, договір вже змінено. Про цю зміну банк і повідомляє клієнта. Зазначена умова договору повністю узгоджується з положеннями чинного законодавства. Так ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено: «У договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Таким чином, законом також встановлено, спочатку відбувається одностороння зміна, потім повідомлення. З цього випливають наступні висновки: - наявність права банку в односторонньому порядку змінювати відсоткову ставку; - повідомлення про підвищення ставки надсилається клієнту після такої зміни; - у випадку односторонньої зміни умов договору моментом зміни договору є момент прийняття рішення про таку зміну, що підтверджується і законом, і договором; Таким чином, і прийняття рішення про підвищення ставки (зміну умов договору), і відправлення повідомлення про прийняте рішення були здійснені до 09.01.2009 року. Тобто, до моменту набрання чинності законом від 12.12.2008 р. про заборону одностороннього підвищення ставок. Щодо грошових зобов'язань у іноземній валюті. Згідно з п.1 ч.2 ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» на підставі банківської ліцензії банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями. На здійснення операцій, визначених пунктами 1 - 4 частини 2 статті 47 Закону «Про банки...» необхідне надання дозволу Національним банком України (у тому числі - на здійснення операцій з валютними цінностями). Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» Банк, крім перелічених у частині першій цієї статті операцій, має право здійснювати операції з валютними цінностями. На здійснення операцій, визначених пунктами 1 - 4 частини другої статті 47 цього Закону надає дозвіл Національний банк України. Згідно п. 2.3. глави 2 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій затверджену постановою Правління Національного банку України від 17 липня 2001 р. № 275 за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку банки мають право залучати та розміщувати іноземну валюту на валютному ринку України. Дозвіл на право здійснення операцій, визначених пунктами 1-4 ч.2 та ч. 4 статті 47 зазначеного Закону України, що діє на даний момент, видано ПАТ КБ ПРИВАТБАНК за номером 22-3 від 21.09.2009 року (до перейменування діяла банківська ліцензія № 22 від 04.01.2001р. та дозвіл за номером 22-2 від 29.07.2003 року 12 3 4). У додатку 1, 2 до дозволу включено право здійснення операцій з валютними цінностями, зокрема, залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України. Вказана у дозволі валютна операція в повній мірі відповідає характеру укладеної з клієнтом кредитної угоди, в якій валютою кредитування є саме іноземна валюта. Таким чином, Законом України «Про банки...» встановлено порядок та умови здійснення операцій з валютними цінностями (у тому числі шляхом надання валютних кредитів). Стосовно співвідношення Закону України «Про банки і банківську діяльність» і Декрету КМ України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Декрет КМ України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» був прийнятий 19 лютого 1993 року за N 15-93 і набрав чинності з дня його опублікування в газеті «Урядовий кур'єр від 06.03.1993 р. № 35. Закон України «Про банки і банківську діяльність» в редакції від 07.12.2000 року набув чинності з дня його опублікування в газеті «Урядовий кур'єр» № 8 від 17.01.2001 року. Відповідно до статті 2 Прикінцевих положень Закону України «Про банки і банківську діяльність» до приведення законодавства у відповідність з цим Законом закони та інші нормативно-правові акти застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону. З цього випливає наступний висновок: якщо будь-який закон (інший нормативний акт) питання, пов'язані з банківською діяльністю, регулює інакше, ніж Закон України «Про банки та банківську діяльність до цих правовідносин підлягає застосуванню саме Закон «Про банки та банківську діяльність. Інші нормативні акти підлягають застосуванню в частині, що не суперечать цьому закону. Таким чином, наявність банківської ліцензії та дозволу НБУ є необхідною і достатньою умовою для надання кредитів в іноземній валюті. Будь-які вимоги інших нормативних актів щодо необхідності отримання додаткових документів, - не можуть прийматись до уваги, оскільки суперечать Закону України Про банки та банківську діяльність. Частиною 3 статті 533 Цивільного кодексу України встановлено: «Використання іноземної валюти...при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Як зазначалося вище, такі випадки, порядок та умови визначені Законом України «Про банки...». Отже, можливість надання і погашення кредитів в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству. З огляду на викладене, кредитний договір в іноземній валюті відповідає вимогам чинного законодавства. Відповідно, і виконання зобов'язань за кредитним договором повинно здійснюватися відповідно до умов договору, ст. 526 ЦК України (зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору...); ст. 1049 ЦК України (позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором); ст. 1054 ЦК України (за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти). За таких підстав суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed