Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-14 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON], [PERSON], третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору -Великобичківської селищної ради Рахівського району, Закарпатської області, КП «БТІ»Рахівської районної ради Закарпатської області та Рахівської державної нотаріальної контори Закарпатської області про визнання права власності на спадкове майно та усунення осіб від права на спадкування. Із позовної заяви вбачається, що згідно ухвали Рахівського районного суду Закарпатської області від 19.12.2001 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл майна, між сторонами, в судовому засіданні було укладено мирову угоду, згідно якої за позивачкою, [PERSON], яка являлася дружиною [PERSON], залишилося у власності спальний гарнітур, диван розкладний, стіл розкладний, чотири стільці та житловий будинок вартістю 9.345 грн., що розташований у [ADDRESS] та належав подружжю [PERSON] та [PERSON] згідно договору дарування від 30.01.1996 року. Згідно цієї ж ухвали відповідачу, [PERSON], який являвся сином позивачки по даній справі [PERSON], залишилося у власності: стінка-вітальня, телевізор, холодильник «Кристал», кухонна шафа, кухонний стіл та двокімнатна квартира вартістю 8.809 грн., розташована у [ADDRESS] на яку 08.10.1979 року Великобичківським лісокомбінатом було видано ордер на ім'я [PERSON]. Від спільного шлюбу у подружжя народилося двоє дітей, син, [PERSON], [INFO]. та дочка, [PERSON], [INFO]. Розірвавши шлюб із [PERSON] та розділивши спільно нажите майно, [PERSON] із своїми дітьми, виїхала на постійне місце проживання у Чернігівську область, де проживає і по теперішній час. Виїхавши на постійне місце проживання за межі області, як [PERSON], так і її діти, [PERSON] та [PERSON], не переймалися здоров'ям [PERSON], який важко переніс втрату зв'язків із родиною та захворів. Зазначають у позовній заяві, що діти померлого, [PERSON] та [PERSON] жодного разу не навідали свого батька, не переймалися станом його здоров'я, хоча їм достовірно було відомо, що останні роки свого життя їх батько тяжко хворів та потребував допомоги, яку надавала йому його мати, [PERSON] та рідна сестра, [PERSON]. [INFO] [PERSON] помер, про що в книзі реєстрації актів цивільного стану про смерть 07.09.3009 року зроблено відповідний запис акта про смерть за № 92. Після його смерті відкрилася спадщина на двохкімнатну квартиру [NUMBER], що розташована по [ADDRESS] У позовній заяві представник позивачки заявляє, що 21.10.2009 року [PERSON], а 23.10.2009 року -[PERSON] звернулися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини і у відповідності до положень ч.ч.1-2 ст. 1269 ЦК України фактично прийняли спадщину, про що позивачці, [PERSON], стало відомо лише наприкінці 2010 року. Разом з тим, у позовній заяві зазначається, що мати померлого [PERSON], власника квартири, згідно положень ст.1261 ЦК України являється спадкоємцем першої черги спадкоємців за законом, будучи особою похилого віку, хворою, такою, що потребує стороннього догляду, заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подавала, так як вважала, що вона фактично втупила у володіння та розпоряджання спадковим майном свого сина, [PERSON] Їй, [PERSON], було відомо про те, що її внуки, діти померлого [PERSON], не претендують на спадкове майно свого батька та не було відомо про те, що ними було подано заяву про прийняття спадщини в нотаріальну контору. Іншою частиною мотивувальної частини позовної заяви представник позивачки посилається на положення статті 1224 ЦК України, за якою не мають право на спадкування за законом повнолітні діти, які ухилилися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця. За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування, якщо буде встановлено, що вона ухиляється від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу був у безпорадному стані, під яким слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв'язку із чим особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто, ухилення, пов'язане з винною. поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. У зв'язку із наведеним, представник позивачки просила винести судове рішення, за яким визнати за [PERSON], [INFO]., мешканкою [ADDRESS] право власності на все спадкове майно, що належало [PERSON], в тому числі, на двохкімнатну квартиру, що розташована по [ADDRESS]. Крім того, просить усунути від права на спадкування [PERSON], [INFO]., мешканця [ADDRESS] та [PERSON], [INFO]., мешканку [ADDRESS], як осіб, які ухилялися від надання допомоги спадкодавцеві, який внаслідок хвороби знаходився у безпорадному стані. Вирішення судових витрат перед судом не заявлялось. В ході судового розгляду справи представник позивача, [PERSON], заявив клопотання про заміну у справі третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору - Великобичківську селищну раду Рахівського району, Закарпатської області, КП «БТІ»Рахівської районної ради Закарпатської області та Рахівську державну нотаріальну контору Закарпатської області на відповідачів. Ухвалою суду від 11.04.2011 року третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору за первинним позовом по даній справі - Великобичківську селищну раду Рахівського району, Закарпатської області та КП «БТІ»Рахівської районної ради Закарпатської області залучено в якості співвідповідачів. Не погодившись із позовними вимогами первісного позову про визнання права власності за [PERSON] на спадкове майно та усунення від права на спадкування, [PERSON] та [PERSON], через свого представника за дорученням, [PERSON], в порядку положень статті 123 ЦПК України звернулися до суду із зустрічним позовом про визнання за ними права власності у рівних частинах в цілій частині спадкового майна, яким являється житлова квартира [NUMBER], що у будинку [NUMBER], який розташований по [ADDRESS]. Свої доводи аргументували наступними правовими обставинами. Оскільки спадщина відкрилася [INFO], дані правовідносини врегульовуються положеннями Глави 87 Цивільного Кодексу України «Здійснення права на спадкування». Позивачі за зустрічним позовом, [PERSON] та [PERSON] у відповідності до положень частин 1-2 статті 1269 ЦК України прийняли спадщину, подавши до нотаріальної контори за місцем її відкриття, у встановлений положеннями частини 1 статті 1270 цього ж Кодексу, шестимісячний строк, відповідні заяви про прийняття такої спадщини. Батько позивачів, [PERSON], він же спадкодавець помер [INFO]. Протягом шестимісячного строку для прийняття спадщини, який закінчився відповідно - 07.03.2010 року, позивачі за зустрічним позовом від прийняття спадщини після смерті свого батька -[PERSON], не відмовилися, а тому вважається, що вони набули правового статусу осіб, які прийняли цю спадщину у відповідності до положень діючого ЦК України. Натомість, як зазначено у зустрічній позовній заяві, позивачка, [PERSON], [INFO]., на час відкриття спадщини і на сьогоднішній день мешкала та мешкає у [ADDRESS], заяв про прийняття спадщини після смерті свого сина, [PERSON], до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини, не подавала, а тому являється особою, яка у відповідності до положень частини 1 статті 1268, ч.1 ст.1269 ЦК України, спадщину не прийняла. Як і [PERSON] та [PERSON], так і [PERSON] у відповідності до положень частини 1 статті 1261 ЦК України дійсно являються спадкоємцями першої черги спадкоємців за законом і мали право на спадкування майна, що залишилося після смерті спадкодавця, їхнього батька та, відповідно, сина, [PERSON]. Однак, як зазначає законодавець, своїм правом необхідно скористатись та реалізувати його у відповідності до вимог Глави 87 Цивільного Кодексу України «Здійснення права на спадкування», що у свою чергу не вчинила [PERSON], [INFO]., мешканка [ADDRESS], але цих правових вимог дотримались [PERSON] та [PERSON]. У зв'язку із наведеними обставинами, представник позивачів за зустрічним позовом, [PERSON], просив об'єднати даний позов із первинним позовом та розглянути їх в одному провадженні. При цьому, просив визнати за [PERSON], [INFO]., який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та за гр-кою [PERSON], [INFO]., яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] право власності в цілій частині на все спадкове майно, що належало на праві приватної власності [PERSON], в рівних частинах за кожним, в тому числі, в цілій частині на житлову квартиру [NUMBER], що у будинку [NUMBER], розташованому по [ADDRESS] у рівних частках, по Ѕ частині житлової квартири кожному. Стягнути із відповідачки, [PERSON], в користь позивачів судові витрати. За ухвалою суду від 11.04.2011 року зустрічний позов [PERSON], як представника за дорученням в інтересах [PERSON], [PERSON] до Великобичківської селищної ради Рахівського району, Закарпатської області, в особі виконавчого комітету Великобичківської селищної ради Рахівського району, Закарпатської області, комунального підприємства «БТІ»Рахівської районної ради Закарпатської області, [PERSON], треті особи без самостійних вимог - [PERSON], Рахівська державна нотаріальна контора Закарпатської області про визнання права власності на спадкове майно об'єднано в одне провадження із первісним позовом [PERSON], як представника за дорученням в інтересах [PERSON] до [PERSON], [PERSON], Великобичківської селищної ради Рахівського району, Закарпатської області, КП «БТІ»Рахівської районної ради Закарпатської області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору -Рахівська державна нотаріальна контора Закарпатської області про визнання права власності на спадкове майно та усунення осіб від права на спадкування. В судовому засіданні представники позивачки за первісним позовом, [PERSON] - [PERSON] та [PERSON], позовні вимоги підтримали, просили задовольнити їх у повному обсязі з тих підстав, що [PERSON], являється матір'ю померлого, [PERSON], спадкодавця, і хоча вона, не проживала на час відкриття спадщини зі спадкодавцем та не писала до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, вона має право на її прийняття, оскільки являється матір'ю спадкодавця і про те, що відповідачі за первісним позовом, [PERSON] та [PERSON] подали заяву про прийняття спадщини вона не знала, а тому думала, що є єдиним спадкоємцем за законом. Щодо позовних вимог про усунення відповідачів, [PERSON] та [PERSON] від права на спадкування за померлим батьком, то вважають, що ці позовні вимоги слід задовольнити, оскільки, спадкодавець потребував допомоги у зв'язку із тяжкою хворобою, але ні діти, [PERSON], [PERSON], ні колишня дружина померлого, [PERSON], не допомагали спадкодавцю при житті, а також не брали участі у похоронах спадкодавця. Позовні вимоги зустрічного позову з підстав, наведених вище, представники позивача за первісним позовом не визнавали, просили відмовити у його задоволенні у повному обсязі. Представник відповідачів за первісним позовом та позивачів за зустрічним позовом, [PERSON], позовні вимоги первісного позову не визнав, просив відмовити у їх задоволенні, позовні вимоги зустрічного позову, поданого ним в інтересах [PERSON] та [PERSON], підтримав повністю, просив їх задовольнити у повному обсязі з підстав та доводів, наведених у зустрічній позовній заяві. Крім того, в судовому засіданні пояснив. [PERSON] помер [INFO], після чого відкрилася спадщина на все спадкове майно, яке належало йому на праві приватної власності, а дані правовідносини, які предметом судового розгляду, врегульовуються положеннями Глави 87 Цивільного Кодексу України «Здійснення права на спадкування». Згідно із положеннями частини 3 статті 1268, частини 1 статті 1269 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Вважає, що у зв'язку із тим, що позивачка за первісним позовом, [PERSON], не проживала зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, не подавала до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після її відкриття, вона являється особою, яка спадщину не прийняла, а тому позов, закладений в її інтересах до відповідачів про визнання за нею права власності на спадкове майно, є необґрунтований та безпідставний, позовні вимоги визначені неправильно, оскільки в даному випадку до суду слід було звертатися із позовом до ДНК про визначення додаткового строку на прийняття спадщини із обґрунтуванням поважності пропуску такого строку. Щодо позовних вимог про усунення [PERSON] та [PERSON] від права на спадкування, то дані позовні вимоги є необґрунтованими, недоведеними матеріалами справи та не підтвердженими в ході судового розгляду справи. У відповідності до положень частини 5 статті 1224 ЦК України, на які посилається позивачка за первісним позовом, то за даними правовими нормами особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Оскільки, ні позивачка за первісним позовом, [PERSON], матеріалами справи, ні її представники, [PERSON], [PERSON], в ході судового слухання справи не надали суду жодного доказу взагалі щодо будь-якої хвороби спадкодавця, [PERSON], підтверджень того, що спадкодавець, [PERSON] був важко хворий, чи потребував допомоги у зв'язку із хворобою, перебуваючи у безпорадному стані, позивачі за первісним позовом суду не наддали, а судом таких доказів не здобуто. Звернув увагу суду на те, що представник позивачки за первісним позовом, [PERSON], пояснила суду, що її брат, [PERSON], часто вживав алкоголь, хоча й не хворів, не лежав з цього приводу в лікарняних ліжках, але допомоги від своїх дітей не отримував. У зв'язку із наведеним позовні вимоги первісного позову не визнав, просив відмовити у їх задоволенні у повному обсязі, позовні вимоги зустрічного позову, поданого ним в інтересах [PERSON] та [PERSON], підтримав повністю, просив їх задовольнити у повному обсязі, оскільки, ними, як спадкоємцями першої черги спадкоємців за законом, у відповідності до положень частини 1 статті 1269 ЦК України було подано заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Представник відповідача за обома позовами, Великобичківської селищної ради та виконавчого комітету Рахівського району, Закарпатської області, [PERSON], позовні вимоги первісного позову не визнала, просила у їх задоволенні відмовити, позовні вимоги зустрічного позову -визнала, вважає за необхідне їх задовольнити у повному обсязі з підстав, наведених нижче. І мати померлого, [PERSON], і діти померлого [PERSON] та [PERSON] мають право на спадкування, як спадкоємці першої черги спадкоємців за законом. Однак, оскільки, заяви про прийняття спадщини після її відкриття подали лише діти померлого, [PERSON] та [PERSON], то право на спадкування майна відповідно до Закону мають лише вони, як особи, які таким правом скористалися. Підтверджує, що померлий [PERSON], проживав сам, часто вживав алкогольні напої, хоча тяжкою хворобою це назвеш, скоріше всього залежністю, але особою, яка б потребувала сторонньої допомоги у зв'язку із таким захворюванням, не являвся. Громадянка [PERSON] до Великобичківської селищної ради Рахівського району, Закарпатської області із заявою про прийняття спадщини не зверталася, із спадкодавцем на час його смерті -не проживала. Підтвердила, що син померлого, він же, позивач на зустрічним позовом, [PERSON], був присутнім на похороні свого батька, [PERSON], брав участь у похоронному обряді. У зв'язку із наведеними обставинами та у відповідності до вимог цивільного законодавства вважає, що за таких обставин, право на спадкування майна за померлим [PERSON] мають лише його діти -[PERSON] та [PERSON]. Представник КП «БТІ»Рахівської районної ради Закарпатської області та представник Рахівської державної нотаріальної контори в судове засідання повторно не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать судові повістки, які знаходяться у матеріалах цивільної справи. У відповідності до положень статті 38 ЦПК України сторона, третя особа, особа, яка відповідно до закону захищає права, свободи чи інтереси інших осіб, а також заявники та інші заінтересовані особи в справах окремого провадження (крім справ про усиновлення) можуть брати участь у цивільній справі особисто або через представника. Особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника. Суд не позбавив відповідачів та третю особу без самостійних вимог на предмет спору взяти особисто участь у судових засіданнях або доручити представництво своїх інтересів третім особам, а тому вважається, що їхні процесуальні права судом не порушено, а сторони справи ним не скористалась у порядку та формі, передбаченими чинним законодавством. Третя особа без самостійних вимог на предмет спору, [PERSON], надіслала до суду заяви про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги первісного позову [PERSON] не визнала, натомість визнала у повному обсязі позовні вимоги зустрічної заяви [PERSON] та [PERSON], просить їх задовольнити у повному обсязі. Заслухавши представників позивачки за первісним позовом та представників відповідачки за зустрічним позовом, представника відповідачів за первісним позовом та представника відповідачів за зустрічним позовом, представника відповідача за обома позовами та дослідивши матеріали об'єднаних справ, суд приходить до наступного висновку. У ході судового дослідження матеріалів справи судом достовірно встановлено, що [PERSON] та [PERSON], перебуваючи у шлюбі, за договором купівлі-продажу, укладеного між представником виконавчого комітету Великобичківської селищної ради Рахівського району, Закарпатської області та гр-кою [PERSON], посвідченого 14.07.1992 року нотаріусом Рахівської державної нотаріальної контори Закарпатської області за реєстром № 1696, придбали двохкімнатну житлову квартиру [NUMBER] загальною площею 42,8 м2, з яких -житлова площа -30,2, яка розміщена у житловому будинку [NUMBER], розташованому по [ADDRESS]. Згідно реєстрового напису, зазначеного на даному договорі, та витягу з реєстру права власності на нерухоме майно від 15.03.2010 року, дане нерухоме майно в цілій частині згідно цього ж договору належить на праві приватної власності гр-ці [PERSON] (номер запису 1664, книга -8). Суд, беручи до уваги дані докази, разом з тим констатує, що у відповідності до положень статті 22 Кодексу про шлюб та сім'ю УРСР (в редакції 1969 р.), ст.60, ч.1 ст.70 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Оскільки, даний договір купівлі-продажу на день розгляду справи в суді не скасований, його недійсність не оскаржувалася сторонами справи в суді, а дане питання не піднімалось сторонами справи при її розгляді, суд бере до уваги даний правочин, згідно якого вважається, що у відповідності до положень частини 2 стаття 23 Кодексу про шлюб та сім'ю України при укладенні угод одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення угод по відчуженню спільного майна подружжя, що потребують обов'язкового нотаріального засвідчення, згода другого з подружжя повинна бути висловлена у письмовій формі. Суд не бере до уваги ордер № 1 від 08.10.1979 року, виданий на ім'я [PERSON], на який посилалися представники позивачки за первісним позовом, оскільки останній не підтверджує доводи первісного позову, не спростовує доводи зустрічної позовної заяви та не змінює правового статуту спадкового майна. Крім того, у зазначеному ордері вказано, що [PERSON] надається право на зайняття кімнат у 8-ми квартирному будинку, корпус [NUMBER], по [ADDRESS], № (не читається), однак, у даному ордері не зазначено населений пункт, де було б розташоване нерухоме майно, у зв'язку із чим даний документ не може бути визнано судом, як належний та допустимий доказ заявлених позовних вимог. Разом з тим, суд констатує, що у відповідності до положень частини 1 статті 58 Житлового Кодексу УРСР ордер являється лише підставою для вселення в надане жиле приміщення, однак, не підтверджує права власності на дане майно. Судом встановлено достеменний факт смерті спадкодавця, [PERSON], причину смерті якого у свідоцтві про смерть серії [NUMBER], виданого 07.09.2009 року, не зазначено, однак, із довідки № 253 від 05.10.2010 року, виданої Великобичківською міською лікарнею Рахівського району, Закарпатської області, та доданої до матеріалів зустрічної позовної заяви, вбачається, що [PERSON], [INFO], знаходився на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні Великобичківської міської лікарні з 20.08. по 29.08.2009 року з приводу -ЗЧМТ, струсу головного мозку, субдуральної гематоми, гострої алкогольної інтоксикації, алкогольної енцефалопатії із судомними нападами та хронічною алкогольною залежністю. 29.08.2009 року у зв'язку із погіршенням стану хворий переведений в неврологічне відділення Рахівської РЛ, де [INFO] -помер. При розгляді даних справ суд посилається на положення статей 58-59 ЦПК України, згідно яких належними є ті докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування, не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. У відповідності до положень статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. До матеріалів первісного цивільного позову в частині усунення відповідачів, [PERSON], [PERSON] від права на спадкування після смерті їхнього батька, [PERSON], ні позивачкою, [PERSON], ні її представниками, [PERSON] та [PERSON], не додано та не підтверджено в ході судового слухання справи фактів безпорадного стану спадкодавця, [PERSON], внаслідок захворювання та необхідності його догляду. Крім того, позивачами за первісним позовом до матеріалів справи взагалі не додано будь-якого доказу хвороби [PERSON], в тому числі, тяжкої, у зв'язку із чим суд вважає безпідставними доводи первісного позову щодо позбавлення права спадкоємців за законом, [PERSON] та [PERSON], від спадкування у зв'язку із ненаданням ними спадкоємцю, [PERSON], допомоги, необхідної для його лікування від тяжкої хвороби чи його перебування у безпорадному стані. Вирішуючи справу по суті, судом достеменно встановлено, що спадкоємець за законом, [PERSON], на час відкриття спадщини із спадкодавцем, [PERSON], не проживала, заяви до нотаріальної контори чи органу місцевого самоврядування за місцем свого проживання, не подавала, на час відкриття спадщини і на сьогоднішній день мешкала та мешкає у [ADDRESS], про що в судовому засіданні не заперечували представники позивачки [PERSON] та [PERSON] У зв'язку із цим вона являється особою, яка у відповідності до положень частини 1 статті 1268, ч.1 ст.1269 ЦК України, спадщину не прийняла. Натомість, в ході судового розгляду справи підтвердився достеменний факт прийняття позивачами за зустрічним позовом, [PERSON] та [PERSON], спадщини у відповідності до положень частин 1-2 статті 1269 ЦК України шляхом подання ними до нотаріальної контори за місцем її відкриття, у встановлений положеннями частини 1 статті 1270 цього ж Кодексу, шестимісячний строк, відповідних заяв про прийняття такої спадщини після смерті свого батька, [PERSON]. Позивачі за зустрічним позовом, [PERSON] та [PERSON], протягом шестимісячного строку для прийняття спадщини, який закінчився відповідно 07.03.2010 року, від прийняття такої спадщини не відмовилися, а тому вважається, що вони набули правового статусу осіб, які прийняли цю спадщину. Відмовляючи у задоволенні первісного позову та задовольняючи зустрічний позов, суд зазначає, що правом на спадкування майна необхідно скористатись та реалізувати його у відповідності до вимог Глави 87 Цивільного Кодексу України «Здійснення права на спадкування», вичерпний перелік дій яких на спадкування надає законодавець, що у свою чергу не вчинила гр-ка [PERSON], [INFO]., мешканка [ADDRESS], але дотримались цих правових вимог позивачі за зустрічним позовом, [PERSON] та [PERSON], мешканці [ADDRESS]. Суд не бере до уваги пояснення представника, [PERSON], як доводи, заявлених позовних вимог первісного позову в тому, що вона не мала часу та можливості, як представник за дорученням, звернутися до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини в інтересах позивачки, [PERSON], із заявою про прийняття спадщини, оскільки такі твердження та доводи не є обґрунтованими та не базуються на правових нормах. У відповідності до положень абзацу 2 пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Разом з тим, суд, задовольняючи позовні вимоги зустрічної позовної заяви, визнає право власності в порядку винесення судового рішення за позивачами на спадкове майно, не зважаючи на те, що ними дотримано обов'язкової правової норми цивільного законодавства, передбаченої положеннями статті 1269 ЦК України, оскільки їх право на спадкування майна після смерті їх батька, оспорюється іншим спадкоємцем за законом, [PERSON]. У відповідності до положень частини 1 статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до положень п.6 зазначеної вище постанови ПВС України, законодавець зазначає, що правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Непред'явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Суд, відмовляючи у задоволенні первісного позову щодо усунення осіб від права на спадкування зазначає, що позивачами не доведено безпорадність стану спадкодавця, його тяжкої хвороби чи каліцтва, бере до уваги той факт, що спадкодавець не являвся особою похилого віку, оскільки помер у віці 58 років, не досягнувши навіть пенсійного віку, а сам спадкодавець майже до останніх місяців свого життя працював у ТОВ «Проза ЛТД», отримуючи при цьому щомісячну заробітну плату в межах середньостатистичних доходів по адміністративно-територіальному принципу, що підтверджується довідкою № 910, виданою 04.11.2010 року ТОВ «Бичківська меблева фабрика», як правонаступником ТОВ «Проза ЛТД». Крім того, суд посилається на положення абзацу 4 пункту 6, зазначеної вище постанови ПВС України, згідно якого вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК, за якими фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Як встановлено в ході судового слухання справи, позивачка, [PERSON], являється спадкоємцем першої черги спадкоємців за законом, тому не являється спадкоємцем за законом наступних черг, а вимога, заявлена нею, про усунення [PERSON] та [PERSON] від права на спадкування, не породжує для неї пов'язаних зі спадкуванням прав та обов'язків, оскільки такі права та обов'язки вона, [PERSON], набула відповідно до положень статті 1261 ЦК України, у зв'язку із чим її позов в частині усунення відповідачів від права на спадкування, не являється обґрунтованим та таким, що базується на правових нормах. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена одночасно із позовом особи про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК, а такі вимоги [PERSON] перед судом не ставилися. Крім того, суд, при розгляді будь-яких позовних вимог посилається на положення статті 11 ЦПК України, частиною першою якої встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Позивачка за первісним позовом просила усунути від права на спадкування [PERSON], [INFO]., мешканця [ADDRESS] та [PERSON], [INFO]., мешканку [ADDRESS], як осіб, які ухилялися від надання допомоги спадкодавцеві, який внаслідок хвороби знаходився у безпорадному стані, не вказуючи при цьому конкретної особи, на майнові права якої претендує позивачка, не зазначає часу та місця смерті спадкодавця, після якої відкрилася спадщина, на яку мала право позивачка. Тобто, вимогами первісної позовної заяви не зазначено особу -спадкодавця, часу та місця відкриття спадщини, на майно якої позивачка заявляла б свої спадкові права.

Outcome: approved