Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання незаконним наказу № 57-К від 26.04.2011 р. про звільнення його з посади завідуючого терапевтичним відділенням № 2, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу в розмірі 3374 грн., відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000 грн., посилаючись на те, що його звільнили незаконно. Представник відповідача та представник третьої особи позовні вимоги не визнали, посилаючись на те, що позивача було звільнено законно, на підставі ч.3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього розпорядку. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані докази, вважає що позов підлягає частковому задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] наказом № 58-К від 27.11.2002 р. був прийнятий на роботу до міської стоматологічної поліклініки № 6 із 02.12.2002 р. на посаду лікаря дантиста - терапевта першого відділення. Наказом № 54-К від 26.09.2005 р. [PERSON] був переведений на посаду завідуючого другим відділенням терапії. Наказом № 15- Адм. від 18.05.2010 р. позивач був переведений на нищу посаду лікаря дантиста - терапевта на 0,75 ставки в перше терапевтичне відділення. [PERSON] працював у другу зміну, години чергування - з 14 год. 30 хв. - до 19 год. 27 хв. 17 серпня 2010 року [PERSON] звернувся до Київського районного суду міста Одеси з позовом до КУ Міська стоматологічна поліклініка № 6 про визнання наказу № 15-Адм. від 18.05.2010 р. незаконним та скасування, стягнення моральної шкоди. Під час розгляду цієї цивільної справи, головним лікарем КУ Міська стоматологічна поліклініка № 6[PERSON] був виданий наказ № 29-К від 15.03.2011 р., яким було скасовано наказ № 15-Адм. від 18.05.2010 р. про переведення позивача на посаду лікаря дантиста- терапевта на 0,75 ставки в перше терапевтичне відділення та поновлено на посаді завідуючого терапевтичним відділенням № 2. Під час роботи [PERSON] лікарем у першому терапевтичному відділені, до нього застосовувалися дисциплінарні заходи, так, 9.11.2010 р. за невиконання норм навантаження йому була оголошена догана. Неодноразово перевірялась наявність [PERSON] на робочому місці. В ході проведення перевірок наявності позивача на робочому місці, складалися акти, в тому числі, що позивач 4 березня 2011 р. покинув своє робоче місце о 19 год. 10 хв., та 7 березня 2011 р. - о 19 год. 00 хв. Позивач, заперечуючи ці обставини, пояснив, що не порушував трудову дисципліну, а численні складені документи свідчать про тривале упереджене ставлення до нього. Через конфлікт, який виник між ним та головним лікарем, постійно шукали привід для звільнення позивача, і, в перший раз, добровільно поновлюючи [PERSON] на посаді завідуючого другого відділення терапії, головний лікар [PERSON] не мав наміру залишати його на роботі. Свідок [PERSON] пояснив суду, що 4 березня 2011 р. о 19 год. 45 хв. та 7 березня 2011 р. о 19 год. 30 хв. він знаходився на медичному прийомі в кабінеті лікаря [PERSON], тобто, позивач знаходився на робочому місці. 9 березня 2011 р. заступником головного лікаря [PERSON] та старшою медсестрою [PERSON] був проведений адміністративний обхід робочого кабінету позивача, де у шафі для зберігання ліків було знайдено ретракціонну нитку та відтискну масу з простроченим строком зберігання. Позивачем за цією обставиною пояснив, що вказаними препаратами він не користувався, звідки вони взялись у шафі - не знає, можливо, йому їх підкинули. 14 березня 2011 р. відбувалося засідання профспілкового комітету КУ МСП №6, під час засідання [PERSON] залишив його через погіршення стану здоров`я, однак засідання було продовжено за відсутності [PERSON] та була дана згода на звільнення позивача. З 14.3.2011 р. по 23.4.2011 р. [PERSON] знаходився на лікарняному, вийшов на роботу 26.4.2011 р. і в той же день був звільнений. Наказом № 51-К від 26.04.2011 р. [PERSON] було звільнено з посади завідуючого другим відділенням терапії на підставі ч.3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього розпорядку. Крім того, під час хвороби [PERSON], 15.3.2011 р., головним лікарем був виданий наказ № 29-К про скасування наказу № 15-Адм. від 18.5.2010 р. у звязку з порушенням власником законодавства про працю. Вказаним наказом [PERSON] з 15.3.1011 р. поновлено на посаді завідуючого відділенням № 2. Таким чином, від час надання 14.3.2011 р. профкомом згоди на звільнення [PERSON] з посади завідуючого, позивач таку посаду не займав, був лікарем. Іншого зібрання профкому не відбувалося. Крім того, позивача було звільнено на підставі ч.3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього розпорядку, в той час, коли ці підстави передбачені ч. 1 п. 3 ст. 40 КЗпП України. Суд критично ставиться до доводів представника відповідача, що [PERSON] було звільнено за систематичне порушення трудової дисципліни, оскільки не спростовані доводи позивача про упереджене ставлення до нього. Так, вже після звільнення позивача та повторного звернення його до суду, відповідач надав доповідну від 7.6.2011 р. про те, що [PERSON] за березень 2011 р. здав не усю медичну документацію. Відповідно до ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Згідно зі ст. 236 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідно до порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМ України № 100 від 8.2.1996 р., [PERSON] просить стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 3374 грн. Позивач не бажає розрахунку оплати за час на день винесення рішення, просить лише станом на 16.6.2011 р., що є його правом. Управління охорони здоровя Одеської міської ради 18.07.2011 р. надало відомості, що належним відповідачем в частині стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу є комунальна установа Міська стоматологічна поліклініка № 6. ( а.с.157), тому суд вважає, що стягнення слід провести саме з відповідача. Суду не надано доказів, що за вказаними позовними вимогами стягнення підлягає з якоїсь іншої юридичної особи. Разом з тим, позивач просить стягнути з відповідача відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000 грн., посилаючись на те, що в звязку із звільненням він переніс фізичні та душевні страждання, які привели до порушення стану душевної рівноваги. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Виходячи з принципу розумності та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди у заявленій сумі є завищеними, з відповідача слід на користь позивача слід стягнути лише 700 грн.

Outcome: partial