Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-25 00:00:00

Наприкінці липня 2011 року позивачка звернулась до суду із позовною заявою, обґрунтовуючи яку зазначила, що між нею та відповідачем було прийнято рішення про укладення договору довічного утримання, однак, звернувшись до нотаріальної контори з цим питанням позивачка зрозуміла, що ані вона, ані її онук не зможуть одноразово оплатити всі необхідні платежі за посвідчення даного договору. Тому найдешевшим варіантом по оплаті виявився договір дарування, який вони уклали. Після укладення договору, відповідач умови домовленості виконував, надавав допомогу, однак після смерті її чоловіка почав ігнорувати виконання своїх обовязків. Просила в судовому порядку визнати договір дарування удаваним та розірвати його. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~В судове засідання зявився позивач, позов свій підтримала, та просила задовольнити. Відповідач також був присутнім у судовому засіданні, позов визнав проти його задоволення не заперечував. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що предявлений позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що у 1996 році помер син позивачки [PERSON]. Після його смерті у позивачки залишився онук - [PERSON], якому на той час було 17 років, він навчався, гарно до неї ставився, зажди у всьому допомагав. У 2002 році у [PERSON] різко погіршилося здоровя, внаслідок чого 4 липня 2002 року її було доставлено до неврологічного відділення Бориспільської ЦРЛ, де було поставлено діагноз: цереброваскулярна хвороба з артеріальною гіпертензією ІІІ-го ступеню. Прогресуюча атеросклеротична та гіпертонічна енцефалопатія III ступеню, яка характеризується хронічною недостатністю мозкового кровообігу, відмічається органічна патологія мозку, та розпочато лікування. З того часу позивачка постійно проходить курс лікування. Крім того вона перенесла сильний головний біль, у неї знизилась память та увага, відбулось звуження кола інтересів та зниження інтелекту. Під час судового слідства також встановлено, що в звязку з тим, що чоловік позивачки був людиною похилого віку та мав слабке здоровя, а їй потрібен був постійний догляд і допомога, [PERSON] прийняла рішення про забезпечення догляду за нею, звернувшись до онука з відповідним проханням. Вони домовились, що відповідач буде доглядати її, а після смерті стане власником квартири. У серпні 2005 року [PERSON] звернулась до нотаріальної контори з питанням, які документи необхідно для оформлення відповідного договору, та які фінансові витрати вона з відповідачем понесуть за посвідчення такого договору. Отримавши відповідну консультацію нотаріуса, позивачка зрозуміла, що ані вона, ані її онук не зможуть одноразово оплатити всі необхідні платежі за посвідчення даного договору. Найдешевшим для них варіантом по оплаті виявився договір дарування, оскільки вартість мита становила не більше одного відсотка від вартості майна, а враховуючи стан здоровя та матеріальне становище позивачки, для обидвох це було вигідно. Таким чином, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов, передбачених для договору довічного утримання, та з метою економії грошових коштів, сторони по справі вирішили укласти договір дарування. 23 серпня 2005 року було укладено договір дарування з відповідачем [PERSON], посвідчений [PERSON] - нотаріусом Бориспільської міської державної нотаріальної контори Київської області (а.с.10). Після укладення договору, відповідач умови домовленості виконував належним чином, допомагав позивачці, надав будь-яку допомогу. 06 червня 2010 року помер чоловік позивачки і вона залишилася проживати в квартирі одна, На даний час [PERSON] часто хворіє і потребує постійного догляду, однак, відповідач почав ігнорувати виконання своїх обовязків, не відвідує її, не утримує та не допомагає, ніде не працює, вживає спиртні напої. Таким чином, залишившись проживати на самоті позивачка вимушена була звернутися за допомогою до родичів та знайомих. А під час за оформленням субсидії по оплаті за комунальні послуги [PERSON] дізналася, що її позбавлено субсидії, в звязку з тим, що власником квартири є відповідач. Звернувшись в бюро технічної інвентаризації м. Борисполя, позивачка фактично дізналась, що право власності вже давно зареєстровано на відповідача. У лютому місяці 2011 року, коли [PERSON] стало зрозуміло фактичний зміст договору дарування, та запропонувала відповідачу добровільно відмовитися від подарованої квартири, при цьому пообіцявши скласти заповіт на квартиру на його імя, але [PERSON] категорично відмовився. З того моменту відповідач зовсім припинив спілкування. Виходячи з вищевикладеного суд вважає, що відповідно до вимог цивільного закону, договір дарування від 23 серпня 2005 року, був укладений з метою приховати дійсний правочин про довічне утримання, а тому є удаваним правочином. Згідно ст. 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Згідно з ч. 2 ст. 235 Цивільного кодексу України, якщо правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право чинів недійсними»від 06.11.2009 року за № 9, за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обовязки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Внаслідок укладення удаваного правочину настають інші права та обовязки, ніж ті, що передбачені правочином. За удаваним правочином обидві сторони свідомо, з певною метою, документально оформлюють правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини. Відповідно до п. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того на, що вона розраховувала при укладенні договору. На підставі вищевикладеного суд вважає, що укладений як договір дарування між [PERSON] та її онуком [PERSON], та посвідчений нотаріально договір дарування необхідно розірвати в судовому порядку, з причин грубого порушення відповідачем умов даного договору, через що позивачка на даний час повністю позбавлена догляду та утримання, а відповідач не бажає виконувати умови договору та розривати його добровільно. На підставі викладеного,

Outcome: approved