Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою в якій зазначив, що рішенням апеляційного суду Харківської області від 17.11.2010 він поновлений на роботі на посаді охоронника-приймальника в АГК Гігантта з останнього стягнуто за час вимушеного прогулу за період часу з 14.05.2009 по 23.06.2010 в розмірі 14041,89 грн. З 03.12.2010 він приступив до роботи, а 12.12.2010 був звільнений за власним бажанням та йому виплачено при звільнені 863,72 грн. та заробітна плата за грудень 428,57 грн. Рішенням апеляційного суду Харківської області не був стягнутий з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24.06.2010 по 03.12.2010, який, на думку позивача, складає 6019,59 грн. Окрім того, йому не була виплачена компенсація за невикористану відпустку, затриманий розрахунок при звільненні. Позивач просить стягнути з відповідача 6019,59 грн. середній заробіток за час вимушеного прогулу, 1318,34 грн. середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, 1710,24 грн. компенсацію за невикористану відпустку, моральну шкоду в розмірі 1000 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 1000 грн. В наступному позивач уточнив позов та, не змінюючи підстав і предмету позову, просив стягнути з АГК Гігант: 5676,84 грн. середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24.06.2010 по 03.12.2010; 9014,39 грн. середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 12.12.2010 по 15.08.2011; 1710,24 грн. компенсацію за невикористану відпустку з 13.12.2008 по 12.12.2010; моральну шкоду в розмірі 2000 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 1000 грн. В суді позивач підтримав позов, дав пояснення відповідно до обставин, викладених в позовній заяві. Представник відповідача позов не визнав, просив залишити його без задоволення в повному обсязі посилаючись на ті факти, що позивач рішенням Московського районного суду м. Харкова від 23.06.2010 поновлений на роботі на посаді охоронника-приймальника в АГК Гігант, а рішенням апеляційного суду Харківської області від 17.11.2010 змінив розмір грошового відшкодування на користь останнього. При цьому рішення Московського районного суду м. Харкова від 23.06.2010 в частині поновлення на роботі підлягало негайному виконанню і керівництво АГК Гігантбуло готово прийняти [PERSON] на роботу за першим його зверненням, проте останній на роботу не зявився, жодних дій по поновленню на роботі не здійснив, відповідних заяв не надавав. Тобто вимушений прогул таким не є, так як позивач з невідомих причин не поновлювався на роботі і не звертався з цією вимогою до АГК Гігант. Лише 27.11.2010 [PERSON] звернувся з заявою про поновлення на роботі та відповідним наказом був поновлений, проте, не маючи бажання працювати, подав заяву про звільнення і 13.12.2010 був звільнений. На користь [PERSON] було сплачено 14041,89 грн. та 1054,08 грн. за рішеннями суду. Компенсація за невикористану відпустку виплачена при звільненні. Заявлена до відшкодування моральна шкода є безпідставною. Третя особа до суду не зявилась, причин неявки не повідомила, що не є перешкодою для слухання справи у її відсутність. Суд, вислухавши сторони, дослідивши надані докази, встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини: Згідно даних трудової книжки та обставин, що встановлені рішенням Московського районного суду м. Харкова від 23.06.2010 [PERSON] з 13.12.2008 по 14.05.2009 працював на посаді охоронника-приймальника в АГК Гігант, що не заперечується сторонами (а.с. 6-7, 10-11). Через незаконне, на думку позивача, звільнення, що відбулось 14.05.2009, останній звернувся до суду з позовом про поновлення на роботі та стягненні певних сум за час вимушеного прогулу і рішенням Московського районного суду м. Харкова від 23.06.2010 поновлений на роботі на посаді охоронника-приймальника в АГК Гігант. При цьому в резолютивній частині рішення зазначено: рішення в частині поновлення на роботі [PERSON] і стягнення середнього заробітку за 1 місяць в сумі 1054,08 грн. піддати негайному виконанню. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 17.11.2010 змінено зазначене рішення Московського районного суду м. Харкова лише в частині розміру грошового відшкодування на користь [PERSON] (а.с. 8-11). Відповідно до заяви позивача від 27.11.2010 він наказом № 33 від тієї ж дати поновлений на посаді охоронника в АГК Гігантта наказом від 12.12.2010 № 34 згідно з заявою від 01.12.2010 звільнений з посади за власним бажанням (а.с. 31-33). Отже, виходячи зі змісту зазначених рішень суд приходить до висновку, що поновлення [PERSON] на роботі повинно було відбутись негайно і в цій частині рішення Московського районного суду м. Харкова від 23.06.2010 є обовязковим насамперед для АГК Гігант, а не для позивача, який мав право приступити до роботи чи звільнитись після поновлення. Керівництво АГК Гігант, представник якого був присутнім в судовому засіданні 23.06.2010 і одразу ж після оголошення рішення дізнався про його зміст, не здійснило жодної дії, направленої на поновлення [PERSON] на роботі (постановлення відповідного наказу, ознайомлення з ним [PERSON]М.). Відповідно до ст. 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Стаття 116 КЗпП України передбачає, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно з положеннями ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу…, при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таким чином, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 24.06.2010 по 03.12.2010 є обґрунтованими, проте розмір такого стягнення розрахований позивачем не вірно, а саме з урахуванням не робочих днів та свят, а тому підлягає зменшенню до 4246,95 грн. З тих же підстав і обґрунтування суд частково задовольняє вимоги позивача про стягнення з АГК Гігантсереднього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період с 12.12.2010 по 15.08.2011 в розмірі 6128,36 грн. Вимоги позивача про стягнення з АГК Гіганткомпенсації за невикористану відпустку в розмірі 1710,24 грн. суд знаходить необґрунтованими, та такими що спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, а саме видатковим касовим ордером від 13.12.2010, платіжною відомістю за травень 2009 року (а.с. 35, 37-38). Вимоги про стягнення в якості компенсації завданої моральної шкоди 2000 грн. суд знаходить безпідставними та такими, що не підтверджуються доказами. Витрати на правову допомогу в розмірі 1000 грн. підлягають стягненню з відповідача, так як підтверджені квитанцією від 17.01.2011 на зазначену суму, договором про надання правової допомоги від тієї ж дати (а.с. 15-16). Державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню на користь держави з боку відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial