Jurisdiction: civil
Date: 2012-02-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] в якому просить визнати інформацію, розповсюджену на зборах членів садового товариства «Меліоратор» щодо зловживання нею, як головою цього товариства, службовим становищем, а саме незаконного продажу земельних ділянок, привласнення коштів, протиправну зміну Статуту товариства недостовірною та зобовязати її спростувати цю інформацію у спосіб, який вона була поширена, тобто на загальних зборах членів садового товариства «Меліоратор» та стягнути з неї на свою користь 1000 грн. 00 коп. моральної шкоди. [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до [PERSON] в якому просить визнати інформацію, розповсюджену на загальних зборах членів садового товариства «Меліоратор» від 18.12.2010 року про захоплення нею 0,16 га землі у цьому товаристві недостовірною та зобовязати її спростувати цю недостовірну інформацію на загальних зборах цього товариства, публічно вибачитися перед нею за погрози її життю під час перевірки фінансово-господарської діяльності цього товариства та роботи правління, а також стягнути з неї на свою користь 5000 грн. 00 коп., які перерахувати на рахунок Переяслав-Хмельницького ліцею-інтернату. В судовому засіданні [PERSON] свій позов підтримала повністю та просить його задовольнити. Зустрічного позову не визнала та просить відмовити у його задоволенні. [PERSON] первісний позов не визнала, зустрічні позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, покази свідків та перевіривши їх наявними у справі доказами суд встановив наступне. Позовні вимоги [PERSON] стосуються подій, що проходили на загальних зборах СТ «Меліоратор» 20.11.2010 року та зафіксовані у протоколі загальних зборів. Позовні вимоги [PERSON] стосуються подій, що проходили на загальних зборах СТ «Меліоратор» 18.12.2010 року та зафіксовані у протоколі загальних зборів. Обидва позови подані сторонами з порушенням строку давності, однак жодна із сторін не просила про його поновлення чи застосування наслідків пропуску строку давності, а тому суд розглядає спір по суті. Відповідно до ч. 4 ст. 32 Конституції України кожен має право вимагати в судовому порядку спростування недостовірної інформації, що порочить його честь і гідність. Зміст цивільно-правового захисту честі, гідності та ділової репутації становлять правовідносини, в яких морально потерпіла сторона наділяється правом вимагати за судом спростування відомостей, які порочать її честь, гідність та ділову репутацію, а друга сторона, яка такі відомості поширила, зобовязана дати спростування, якщо не доведе, що відомості відповідають дійсності. Зобовязаними субєктами зазначених правовідносин є особи, які незалежно від наявності їхньої вини, поширили відомості, що не відповідають дійсності, або виклали їх неправдиво, які порочать честь і гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам особи про яку такі відомості поширені. Відповідно до розяснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 р. №1, що тлумачаться судом, як узагальнення судової практики, відповідачем у справі є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію. На позивача покладений обовязок довести в суді факт поширення відомостей, що порочать його честь, гідність чи ділову репутацію, саме відповідачем, а той зобовязаний довести, що ці відомості відповідають дійсності. Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України позивачі мають право на відповідь, а також на спростування поширеної відносно них недостовірної інформації. Моментом виникнення права на спростування є поширення інформації у вербальній формі серед певного кола осіб. При вирішенні даної категорії справ, суд вважає за необхідне виходити із презумпції добропорядності, яка означає, що негативна інформація, поширена про особу є недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного, що виписано у ч. 3 ст. 277 ЦК України. Така презумпція добропорядності є вкрай необхідною в час брудного піару та декриміналізації образи та наклепу. Головним чинником у даній справі є поширення саме негативної інформації про особу, яка з огляду на вищевикладене є недостовірною. В свою чергу, суд виходить із того, що в силу ст. 3 ЦК України задекларовано неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини. Для визначення норм законодавства, які мають регулювати відносини між сторонами по справі, суд виходить із змісту ст. 9 Конституції України та ст.ст. 4, 10 ЦК України, які передбачають застосування судом чинних міжнародних договорів, згода на обовязковість, яких надана Верховною [PERSON] України, які є частиною національного законодавства України. 09 листопада 1995 року Україна підписала Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і перший та другий протоколи до неї (Рим, 1950), яка була ратифікована Верховною [PERSON] України 17 липня 1997 року і вступила в силу з моменту передачі ратифікаційних грамот Генеральному Секретареві Ради Європи 11 вересня 1997 року та було прийнято Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.06 р. Статтею 8 цієї Конвенції передбачено право поваги до приватного і сімейного життя. Право на повагу до приватного життя є правом на приватність, правом жити так, як кожен того бажає, і бути захищеним від оприлюднення фактів приватного життя. Вимога поваги до приватного життя автоматично обмежується в тій мірі, в якій окрема особа сама ставить своє особисте життя у залежність від громадського життя або інших інтересів, які забезпечуються захистом. Межі припустимої критики є, відповідно, більш широкими по відношенню до особи публічної, аніж до приватної особи. На відміну від приватної особи, особа публічна неминуче та свідомо виставляє себе, свої слова та вчинки на прискіпливий розгляд широкої громадськості. Позивач [PERSON], обіймаючи посаду голову СТ «Меліоратор», в розрізі положень цієї Конвенції, а також Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12.02.04 р. на 872-му засіданні [PERSON] [PERSON] Європи, а також рекомендацій, що містяться у Резолюції 1165 ПАРЄ про право на недоторканість приватного життя не набула статусу публічної особи (фігури). Отже, будь-які висловлювання щодо неї, її діяльності як голови товариства стосуються її не як публічної, а як приватної (пересічної) особи. [PERSON] не є членом СТ «Меліоратор», а лише уповноваженим за довіреністю представником члена цього товариства. Отже, будь-які висловлювання щодо неї, її діяльності як представника товариства стосуються її як приватної (пересічної) особи. Із змісту протоколу від 20.11.2010 року зборів членів СТ «Меліоратор» вбачається певна критика діяльності позивача [PERSON], однак не [PERSON], а іншими членами цього товариства. Лише з показів свідків [PERSON], [PERSON] вбачаються певні ознаки критики [PERSON] діяльності [PERSON] як голови СТ «Меліоратор». Однак, не підтверджено розповсюдження саме нею такої інформації, яку просить [PERSON] визнати недостовірною. На противагу цьому, із показів свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] вбачається, що інформацію щодо продажу [PERSON] землі поширила інша особа. Щодо привласнення коштів, протиправної зміни Статуту товариства це оціночні судження, що мали місце під час обговорення діяльності [PERSON] як голови товариства та внесення змін до установчих документів. Із змісту протоколу від 18.12.2010 року вбачається виклад обставин щодо використання [PERSON] земельних ділянок у цьому товаристві. [PERSON] ототожнено із її представником [PERSON] Про виклад [PERSON] на загальних зборах СТ «Меліоратор» інформації щодо захоплення 0,16 га землі у цьому товаристві [PERSON], яку сприймають як представника члена товариства [PERSON], свідчать і покази свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено свободу вираження поглядів. Відповідно до частини другої статті 471 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів. Зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Суд відділяє у даному випадку оціночні висловлення від фактів. Між сторонами по справі склалися недоброзичливі відносини з приводу діяльності СТ «Меліоратор», [PERSON] як голови цього товариства та [PERSON], як уповноваженого представника члена цього товариства [PERSON] та як члена ревізійної комісії товариства і фактичним використанням нею земельних ділянок у цьому садовому товаристві. Емоційні прояви сторін щодо один одного, їх намагання дошкулити один одному призвели як до соціального конфлікту так і до цивільно-правового спору. Емоційний прояв сторін позбавив їх можливості дати вірну оцінку подіям, що відбуваються в процесі діяльності СТ «Меліоратор» та його членів, що призвело до саркастичної критики один одного, збоченого оціночного судження. По суті, до побутової сварки між двома вольовими, емоційними та ініціативними особами з приводу діяльності СТ «Меліоратор» та його членів. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Враховуючи вищевикладене, відповідно до ст. 32 Конституції України, ст. ст. 276, 277, 1167 ЦК України, згідно ст. ст. 10,60,61,88,212,215,217 ЦПК України, суд

Outcome: dismissed