Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-20 00:00:00

[PERSON] у 2011 році звернулася до суду із позовом до [PERSON] про поділ спільного майна. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що вона проживала спільно із [PERSON] з вересня 2006 року до лютого 2008 року, велося спільне господарство, був спільний бюджет. За час проживання однією сімєю у 2007 році придбано майно, а саме: мобільний телефон НОКІА, вартістю 3000 грн., земельна ділянка №8 з недобудованою будівлею у садовому товаристві «Домостроитель», вартістю 4000 грн., автомобіль «ФІАТ», державний номер [NUMBER], вартістю 77900 грн., інструменти, вартістю 1000 грн. Спільне проживання припинено, тому [PERSON] просить суд виділити їй ? частку автомобіля «ФІАТ АЛЬБЕА» у вигляді грошової компенсації в розмірі 38950 грн., які стягнути із [PERSON] на її користь, виділити їй земельну ділянку, зареєструвавши її членом садового товариства з подальшою приватизацією земельної ділянки. [PERSON] виділити мобільний телефон НОКІА, інструменти й стягнути з нього на її користь судові витрати: судовий збір в сумі 459,5 грн., та витрати на ІТЗ у розмірі 30 грн. Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 вересня 2011 року позов задоволено частково. Автомобіль «ФІАТ АЛЬБЕА» державний номер [NUMBER], розділено в рівних частках, виділено [PERSON]Н ? його частку у вигляді грошової компенсації, шляхом стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] 38950 грн., а також суму судового збору і витрат на ІТЗ. В іншій частині позовних вимог [PERSON] відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] ставить питання про скасування рішення суду в частині задоволення позову та відмову у задоволенні позову у повному обсязі посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено із порушенням норм матеріального права та без врахування обставин у справі. Він із [PERSON] постійно не проживав, своєю дружиною не вважав. Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду в частині задоволення позову скасувати із наступних підстав. Приймаючи рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції виходив із того, що [PERSON] й [PERSON] із вересня 2006 року до лютого 2008 року спільно проживали, вели спільне господарство, мали спільний бюджет. Суд першої інстанції прийшов до висновку, що саме автомобіль «ФІАТ», державний номер [NUMBER], вартістю 77900 грн. є дійсно спільним майном сторін по справі і його придбано за спільні сумісні кошти в період фактичних шлюбних відносин. Суд вважав встановленим, що [PERSON] й [PERSON] дійсно проживали однією сімєю, вели спільне господарство і мали єдиний бюджет, а тому посилаючись на вимоги ст.ст.60-61,70,74 СК України задовольнив позов в цій частині. Але із такими доводами суду першої інстанції погодитись не можна, оскільки вони не відповідають наявним у справі доказам. Так [PERSON] не надано суду достовірних та належних доказів щодо спільного сумісного проживання із [PERSON], ведення із ним спільного господарства, наявність спільного бюджету, придбання майна за спільні сумісні кошти. Такими доказами не можуть бути суперечливі пояснення свідків, допитаних в судовому засіданні. Також [PERSON] не заперечувала, що з вересня 2006 року відповідач перебував у зареєстрованому шлюбі із [PERSON], який розірвав лише 19 червня 2007 року, а автомобіль відповідачем було придбано 05 липня 2007 року. При ухваленні рішення суд першої інстанції керувався ст.74 СК України. Але норми цієї статті застосовуються тоді, коли чоловік та жінка проживають однією сім»єю й жоден з них не перебуває в зареєстрованому шлюбі, та в них склалися усталені стосунки, притаманні подружжю. Таким чином позивачем не надано достовірних та належних доказів того, що між ним і відповідачем склалися усталені сімейні відносини, притаманні подружжю. В матеріалах справи відсутні докази того, що сторони мали спільний бюджет, вели сумісне господарство. Надані позивачем докази свідчать лише про періодичні зустрічі сторін. Тому висновки суду про те, що спірне майно є обєктом спільної власності, зроблені на не належних та достовірних доказах, а тому не дають підстав для задоволення позову. Таким чином, із матеріалів справи вбачається, що наявні підстави для скасування судового рішення передбачені ст.309 ЦПК України - у звязку із недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими.

Outcome: dismissed