Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-23 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON], яка померла 07 квітня 2001 року. [PERSON] вказує, що з поважних причин пропустив строк для прийняття спадщини, оскільки не був обізнаний з спадковим законодавством, проживав на значній відстані від місця відкриття спадщини та за станом здоровя постійно лікувався у медичних закладах. Позивач позов підтримав, дав пояснення згідно заяви, просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] позов не визнала та просить в задоволенні позову відмовити, оскільки такий строк був пропущений без поважних причин, а законних підстав визначати такий строк немає. [PERSON] не скористався можливістю оформлення спадщини, протягом тривалого часу також не звертався з заявою про прийняття спадщини. Спадкодавця [PERSON] в останні роки її життя не доглядав та спірне майно у встановлені законом строки не прийняв. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову не заперечує, вказала на необхідність задоволення позовних вимог. Суд, вислухавши пояснення позивача, позивачів, зясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.\~\~ \~Судом встановлено, що матері осіб, які беруть участь у справі, за життя належало будинковолодіння № 17 по вул. Фрунзе в м. Сарни Рівненської області. 18 лютого 1993 року [PERSON] був складений заповіт, яким вона свій житловий будинок заповіла усім своїм чотирьом дітям у рівних частках. [PERSON] 07.04.2001 року померла. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді будинковолодіння. Спірне спадкове майно в установлені законом строки прийняли [PERSON], [PERSON] та їхній брат [PERSON], який від своєї частки відмовився на користь [PERSON] При цьому [PERSON] та [PERSON] своєчасно подали заяви про прийняття спадщини в нотаріальну контору, а [PERSON] вступила в управління та володіння спадковим майном. Вказані обставини підтверджуються поясненнями сторін та рішенням апеляційного суду Рівненської області від 02.03.2011 року, яким визнано право власності на 2/3 спірного будинковолодіння в м. Сарни Рівненської області по вул. Фрунзе, 17, за [PERSON] та рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 16.05.2011 року яким визначено [PERSON] додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини в державну нотаріальну контору. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтвердив, що з часу смерті матері 07.04.2001 не звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини у шестимісячний термін і в подальшому цього не зробив. Жодних дій щодо вступу в управління чи володіння спадковим майном для прийняття спадщини не вчинив. Зазначені обставини також підтвердили відповідачі по справі. Згідно ст. 549 ЦК України 1963 року для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини Враховуючи викладене та відповідно до правил розділу VII ЦК України 1963 року, який був чинним на час відкриття та прийняття спірної спадщини, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] не прийняв спадщину без поважних причин. У суду немає даних про поважність пропуску подачі заяви до нотаріального органу на час чинності ЦК України 1963 року, так і з набрання чинності ЦК України 2003 року до часу звернення позивача з позовом до відповідачів у 2011 році. Суд прийшов до висновку, що не знайшло своє підтвердження в судовому засіданні обґрунтування \~позивача про правомірність позовних вимог про визначення додаткового строку для прийняття спадщини в порядку спадкоємства, бо такий строк був пропущений без поважних причин, а законних підстав визначати такий строк не має. Суд не може вважати поважною причиною пропуску визначеного законом такого строку як необізнаність зі спадковим законодавством, проживання на значній відстані від місця відкриття спадщини, чи стан здоровя позивача, оскільки за обставин вказаної справи вони не є непереборними.\~ На підставі викладеного, розділу VII ЦК України 1963 року, ст.ст. 549, 550 ЦК України 1963 року, ст. 1272 ЦК України 2003 року,

Outcome: dismissed