Jurisdiction: civil
Date: 2012-02-07 00:00:00

01 грудня 2006 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації, а також спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди посилаючись на те, що вони є приватними підприємцями і здійснюють торговельну діяльність на території Єфремівської сільської ради Первомайського району Харківської області в с. Новоберецьке. Їх магазин розташований по вул. Задорожній 26"а". В травні 2006 року між [PERSON] та ними виник конфлікт у звязку із тим, що відповідачка розповсюджує по селу Новоберецьке, його мешканцям недостовірну інформацію про власників магазину та їх товари, які вони продають. Зокрема, вона розповіла [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], та іншим односельцям, що в магазині торгують недоброякісними товарами, що там ображають покупців. 12 травня 2006 року відповідачка подала заяву до Головного Харківського обласного управління у справах захисту прав споживачів, але факти викладені нею в скарзі не підтвердилися. Розповсюджуючи про позивачів недостовірну інформацію, [PERSON] шкодить діяльності магазину, діловій репутації, принижує честь та гідність позивачів. 12 червня 2006 року [PERSON] вчинила сварку в магазині з продавцем, ображала його. Крім того, 19.06.2006 року відповідачка написала заяву до Первомайського РВ УМВС України в Харківській області про те, що позивач [PERSON] безпричинно завдав тілесних ушкоджень її синові [PERSON], що не підтвердилося. У зв'язку із викладеним, позивачі вважають, що їм було спричинено моральну шкоду відповідачкою, бо розповсюджуючи про них недостовірну інформацію, [PERSON] викликала моральні страждання, нервовий шок та стрес, так як позивачі були змушені їздити до Головного Харківського обласного управління у справах захисту прав споживачів, а також до Первомайського РВ УМВС України в Харківській області для надання пояснень по заявах відповідачки. Через вимушеність доводити покупцям свою правоту було згаяно багато часу, був порушений звичайний порядок життя позивачів, погіршилися нормальні життєві стосунки з близькими та знайомими. Нервові переживання погіршили стан здоров'я. Спричинену моральну шкоду позивачі оцінили у сумі 1699 грн. Позивачі просять зобов'язати відповідачку спростувати розповсюджені у відношенні них та їх магазину відомості, а саме, що вони торгують недоброякісними товарами, у такий же спосіб, у який вона була поширена, тобто відповідними листами на адресу Головного Харківського обласного управління у справах захисту прав споживачів та Первомайського РВ УМВС України в Харківській області, що розповсюджені відомості у заявах не відповідають дійсності, ображають честь, гідність, ділову репутацію позивачів. Спростування повинно здійснитися протягом 10-ти днів після набрання рішенням суду чинності. Що стосується розповсюдження недостовірної інформації серед односельців, то тут позивачі просять суд, щоб [PERSON] попросила пробачення у них на майданчику перед їх магазином у присутності [PERSON], [PERSON], [PERSON] з таким текстом: "Відомості, про те, що [PERSON] та [PERSON] торгують недоброякісними товарами у магазині по вул. Задорожній 26"а" в с. Новоберецьке Первомайського району Харківської області, не відповідають дійсності, принижують їх честь та гідність, а також ділову репутацію. Приношу свої вибачення [PERSON] та [PERSON] за розповсюдження даних відомостей". Відповідачка [PERSON] жодного разу до суду не прибула, хоча й викликалася в судові засідання належним чином, згідно помітки листоноші на судовому листі, від отримання листів з суду відмовилась, про причини неявки до суду не повідомила. Крім того, допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], підтвердила, що працюючи листоношею в с. Новоберецьке Первомайського району Харківської області, вона неодноразово, а саме на 06.12.2011р., на 19.12.2011р., на 25.01.2012 р., та на 07.02.2012р., не змогла вручити повідомлення про виклик до суду [PERSON], так як остання в образливій формі відмовлялась від отриманні даних повідомлень. У звязку з чим, суд вважає можливим розглянути дану справу у відсутність відповідача. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Суд, заслухавши пояснення позивачів, пояснення свідків, вивчивши матеріали справи, встановивши, обставини і визначені відповідно до них правовідносини, вважає позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] такими що підлягають задоволенню частково з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що 12 травня 2006 року [PERSON] подала заяву до Головного Харківського обласного управління у справах захисту прав споживачів (копія заяви том.1 а.с.19), в якому написала - витяг: «В нашей деревне по ул. Задорожной находится магазин продукты (14) местного предпринимателя [PERSON] В магазине в настоящий момент продается не качественный хлеб. Он горький ... Продается рыба х/к сельдь вонючая ... В продаже не качественный зельц.» Під поширенням відомостей слід розуміти опублікування їх у пресі, передачу по радіо, телебаченню, з використанням інших засобів масової інформації, викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам, повідомлення в публічних виступах, а також в іншій формі невизначеному числу осіб або хоча б одній людині. У даному випадку відповідачка звернулася за захистом своїх прав до правозахистного органу, яким є Головне Харківське обласне управління у справах захисту прав споживачів з заявою про прийняття заходів щодо певної особи. Пленум Верховного Суду України у своїй постанові N 7 від 28.09.1990 року "Про застосування судами законодавства, що регулює захист честі, гідності і ділової репутації громадян та організацій" роз'яснив, що відповідач повинен довести, що поширені ним відомості відповідають дійсності, а на позивача покладається обов'язок довести лише факт поширення відомостей, які його ганьблять, особою, до якої пред'явлений позов. Проте, позивачі мають право подати докази невідповідності дійсності таких відомостей. Суд, оцінюючи факти, дійшов висновку, що в даному випадку не було поширення неправдивих відомостей, про спростування яких був предявлений позов, оскільки за змістом ст. 277 ЦК України та виходячи з зазначених вище розяснень Пленуму Верховного Суду України звернення громадянина до правоохоронних органів про захист своїх прав від неправомірних дій інших осіб, не може вважатися поширенням недостовірної інформації. Проте позивачі надали суду докази, які свідчать про те, що хліб, який продавався у їхньому магазині, відповідає ГОСТу, про що є протокол випробування (том. 1 а.с.16), крім того, у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що з самого початку відкриття магазину позивачів, жодного разу не покупали там простроченого товару, продукти завжди високоякісні та свіжі, а у магазині завжди чисто. Факт розповсюдження відомостей про неякісну продукцію невизначеному колу осіб у селі, а також у чергах магазину відповідачкою особисто чули від [PERSON] і підтвердили у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Все наведене дає підстави суду вважати, що [PERSON] розповсюдила відомості про те, що у магазині позивачів неякісний товар невизначеному числу осіб та певним встановленим особам і як встановив суд, дані відомості не відповідають дійсності. Тому, суд вважає, що [PERSON] повинна спростувати зазначену недостовірну інформацію прилюдно біля магазину позивачів у присутності тих людей, що потенційно чули її від відповідачки, в також тих осіб, що достеменно чули їх - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON], [PERSON] безпосередньо за участю позивачів [PERSON] та [PERSON] з відповідним вибаченням перед ними. Відповідно до ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~В ч. 1 ст. 269 ЦК України зазначено, що особисті немайнові права належать кожній фізичній особі від народження або за законом. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Особисті немайнові права тісно повязані з фізичною особою ч. 3 ст. 269 ЦК України, тобто особисті немайнові права належать фізичній особі довічно з моменту народження і до моменту її смерті. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Під особистими немайновими правами відповідно до ст. 270 ЦК України розуміється мати фізичній особі право на життя, право на охорону здоров'я, право на безпечне для життя і здоров'я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»№ 4 від 31.03.1995р. моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Позивачі у справі є підприємцями, що вбачається з ліцензії (том 1 а.с. 11), а також свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця (том 2 а.с.12). Магазин, щодо якого іде спір про якість його продуктів, належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу (том 1 а.с.13), а також відповідно до державної реєстрації прав власності (том 1 а.с.14). Обидва позивачі ведуть торгівельну діяльність на законних підставах у вказаному магазині. Судом встановлено, що відповідачка своїми діями принизила честь і гідність позивачів, як громадян, а також опорочила їх ділову репутацію, бо розповсюджені недостовірні відомості були спрямовані на підрив у свідомості покупців авторитету та престижу магазину, а також є такими, що ганьблять позивачів як підприємців. Крім того, як вбачається з листа Первомайської ЦРЛ (том 1 а.с.22) позивачка [PERSON] перебувала на амбулаторному лікуванні у лікаря-невропатолога з 21.06.2006 по 14.07.2006 року з діагнозом - вазомоторна енцефалопатія з вираженим астеноневротичним синдромом, де пройшла курс лікування. Суд вважає, що позивачка звернулася до лікарні через підірваний фізичний стан саме через неправомірні дії відповідачки, яка постійно доводила до покупців стосовно магазину, позивачів та продавців відомості, які не відповідають дійсності і такі, що ганьблять та принижують честь, гідність та ділову репутацію позивачів в громадській думці чи думці окремих громадян з точки зору додержання законів, загальновизнаних правил співжиття та принципів людської моралі, оскільки інцидент, про який йдеться у позові, мав місце безпосередньо до звернення позивачів до суду. Вина відповідачки [PERSON] та причинний зв'язок між неправомірними діями та настанням наслідків у виді спричинення моральної шкоди у суді повністю встановлено та доведено. Зокрема, судом встановлено, що завдана моральна шкода виразилася в приниженні честі, гідності, престижу та ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку із погіршенням стану здоров'я, порушенні звичного порядку та ритму роботи та життя. Суд вважає, що позовна вимога щодо стягнення моральної шкоди підлягає задоволенню, проте частковому у сумі 1000 грн., по 500 грн. кожному із позивачів. Визначаючи розмір відшкодування, суд врахував ступінь вини відповідачки, що вона навмисно розповсюджувала недостовірну інформацію що до якості продуктів в магазині позивачів з метою нашкодити їх діловій репутації. Виходячи з принципів розумності та справедливості, суд вважає суму відшкодування у 1699 грн. позивачами завищеною і не достатньо обґрунтованою. Позивачі сплатили згідно квитанцій державне мито за розгляд справи у суді в сумі 17 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 7 грн. 50 коп., а також 100 грн. за надання правової допомоги (том 1 а.с. 3, 4, 23, 25), тому суд згідно ст.88 ЦПК України вважає за потрібне стягнути зазначені кошти з відповідачки [PERSON] на користь позивачів

Outcome: partial