Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-17 00:00:00

Звертаючись з зазначеним позовом [PERSON] просив суд стягнути з [PERSON] 41 882 грн. у відшкодування матеріальної шкоди, та 10000 грн. у відшкодування моральної шкоди, завданих пошкодженням його автомобіля в результаті ДТП, що сталась 25.07.2010 року з вини відповідача. В процесі розгляду справи просив також відшкодувати за рахунок відповідача витрати за оплату роботи незалежного оцінювача розміру матеріального збитку 1200 грн., за послуги евакуатора- 1760 грн , 14 грн. за послуги банку та всі судові витрати 956,92 грн., а всього просив стягнути 44\~846 грн. Рішенням суду, яке оскаржується, позовні вимоги [PERSON] задоволені частково: стягнуто 44 тис.842 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 2000 на відшкодування моральної шкоди. Вирішене питання відшкодування судових витрат. В апеляційній скарзі на таке рішення, вважаючи його незаконним, [PERSON] просить скасувати це рішення , а в задовленні позову відмовити повністю. Доводами апеляційної скарги є посилання на порушення судом першої інстанції вимог процесуального права, а саме відхилення його клопотання про відкладення розгляду справи так, як адвокат не зміг зявитись у судове засідання в результаті чого він був позбавлений права на отримання правової допомоги в суді. Крім того, [PERSON] вважає, що розмір матеріального збитку оцінювачем визначено невірно, він не є експертом і не несе відповідальності в порядку КК України за неправдиві висновки. На думку апелянта, суд першої інстанції також порушив вимоги процесуального закону і не перевірив з власної ініціативи його доводів щодо неналежності відповідача, а саме, того факту, що автомобіль, на якому відповідач скоїв ДТП належить ФОП [PERSON], з якою він перебував у трудових правовідносинах, хоча і без офіційного оформлення таких правовідносин. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача та його представника , пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, в т.ч. і висновки призначеної апеляційним судом авто-товарознавчої експертизи, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши законність рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що 25.07.2010 року на автодорозі Чернігів-Пакуль КПП Славутич з вини сталась дорожньо-транспортна пригода, учасниками якої були автомобіль „ Форд Транзит , під керуванням відповідача [PERSON] та автомобіль позивача „ [PERSON] Фе , під керуванням позивача. Винним в ДТП являється [PERSON]М, що останній визнав як у суді першої так і в апеляційному суді. [PERSON] в результаті пошкодження його автомобіля завдано матеріальних та моральних збитків. Отже, між сторонами виникли правовідносини в звязку з спричиненням відповідачем матеріальної та моральної шкоди позивачу. Виходячи з встановленого, суд вірно визначив закон, який регулює спірні правовідносини та підлягає застосуванню до цих правовідносин, обґрунтовано визнав встановленим факт спричинення матеріальної та моральної шкоди позивачу. Проте, порушивши приписи ст.12,27,59, 143 , ч.2 ст.169 ЦПК України, не вжив заходів для забезпечення права відповідач на правову допомогу при розгляді даної справи, не розяснив належним чином прав сторін у судовому засідання, наслідків вчинення або не вчинення певних процесуальних дій, у тому числі і призначення судової експертизи для визначення дійсного розміру матеріальної шкоди позивачу, що призвело до ухвалення рішення з посиланням на докази, які в силу положень ст.59 ЦПК України є не допустимими, зокрема, на висновки незалежного оцінювача, у той час, як розмір збитків відповідачем заперечувався і мав бути визначений експертизою. Крім того, суд не забезпечив належне фіксування судового процесу, що позбавило апеляційний суд можливості перевірити твердження відповідача про те, що розміру шкоди у судовому засіданні він не визнавав. Наведені порушення вимог процесуального права призвели до необхідності призначення апеляційним судом експ на розміру дійно Висновки експертизи не співпадають з висновками оцінювача в частині розміру матеріального збитку. На підставі висновку судової авто-товарознавчої експертизи Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 2946/11-16 від 26.08.2011 року апеляційним судом встановлено, що розмір матеріальних збитків, завданих [PERSON] пошкодженням його автомобіля складає 36\~653, 49 грн.( а.с.130-143) Відповідно до наявних в матеріалах справи документів, позивачем також понесені витрати за послуги евакуатора, у розмірі 1760 грн.( а.с.84,86), які мають бути йому відшкодовані за рахунок відповідача , а також судові витрати, які підлягають відшкодуванню у розмірі, що становить 1% від суми задоволеного позову. Таким чином, стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає 38 413,00 грн. у відшкодування матеріальної шкоди ( 36653,49 + 1760,00) = 38413,49 грн. та 512,63 грн. судових витрат ( 384,13 +120,00+8,50). Вимога позивач, заявлена у апеляційному суді про стягнення з [PERSON] не розміру шкоди, а суми , що дорівнює вартості відновлювального ремонту -61931,69 коп., яку визначено за висновком експертизи, не підлягає задоволенню, оскільки не визначалась і не заявлялась позивачем у суді першої інстанції, отже не ґрунтується на положеннях ст. 303 ЦПК України та суперечить ст.1166 ЦК України. В частині вирішення питання щодо права позивача на відшкодування моральної шкоди та її розміру, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на наявних у справі доказах та відповідає вимогам закону, що регулює ці правовідносини. Враховуючи, що судом першої інстанції при вирішенні даного спору та ухваленні рішення допущено порушення вимог процесуального закону, яке призвело до ухвалення помилкового рішення, в силу положень п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України дане рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення апеляційним судом в частині вирішення питання про відшкодування матеріальної шкоди та розподілу судових витрат.

Outcome: partial