Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-11 00:00:00

В серпні 2011 року позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до Вознесенської міської ради про визначення ідеальної частки в земельній ділянці, яка знаходиться у спільній сумісній власності. Свої позовні вимоги позивачі обґрунтовують тим, що 21 вересня 2010 року померла їх рідна сестра [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з 2/3 частин житлового будинку за адресою м. Вознесенськ вул. Лисенка, 40, земельної ділянки, що надана для обслуговування вищезазначеного житлового будинку. Житловий будинок № 40 по вул. Лисенка належить на праві спільної часткової власності [PERSON] 2/3 частки та [PERSON] 1/3 частка вказаного будинку. Згідно Державного акту на право приватної власності на землю, виданого на підставі рішення Вознесенської міської ради від 01.04.2005 року № 16 земельна ділянка площею 0,0744 га, що надана для будівництва та обслуговування житлового будинку № 40 по вул. Лисенка належала на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] При зверненні до нотаріальної контори з метою оформлення свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті сестри, позивачам було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину так як в Державному акті на право приватної власності на землю не визначено розміри часток кожного із співвласників. В звязку з цим позивачі змушені звернутися до суду з позовною заявою про визначення часток в спільній сумісній власності. В судовому засіданні позивачі [PERSON] та [PERSON] позов підтримали в повному обсязі. Представник відповідача Вознесенська міська ради в судове засідання не зявився, надіслав суду заяву про розгляд справи у його відсутності та визнання позовних вимог у повному обсязі Вислухавши пояснення позивачів, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, при цьому суд виходить з наступного. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 25.11.2004 року державним нотаріусом Другої Вознесенської державної нотаріальної контори [PERSON] є власницею 1/3 частки житлового будинку № 40 по вул.. Лисенка в м. Вознесенську. Право власності зареєстроване в реєстрі прав власності на нерухоме майно 06.12.2004 року, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 5714638. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 25.11.2004 року державним нотаріусом Другої Вознесенської державної нотаріальної контори [PERSON] була власницею 2/3 частки житлового будинку № 40 по вул.. Лисенка в м. Вознесенська. Право власності зареєстровано в реєстрі прав власності на нерухоме майно 06.12.2004 року, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 5714779. Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю, виданого на підставі рішення Вознесенської міської ради від 01.04.2005 року № 16 земельна ділянка площею 0,0744 га, що надана для будівництва та обслуговування житлового будинку № 40 по вул. Лисенка в м. Вознесенську належала на праві спільної сумісної власності [PERSON] та належить [PERSON] 21 вересня 2010 померла [PERSON] (свідоцтво про смерть серії І-ФП № 126496, видане 23 вересня 2010 року). Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді належної їй частки вказаного будинку та земельної ділянки. Рішенням Вознесенського суду Миколаївської області від 24 червня 2011 року був встановлений факт родинних відносин між [PERSON], [PERSON] та померлою [PERSON], як рідними сестрами. Позивачі є спадкоємцями другої черги за законом, які звернулися з заявою про прийняття спадщини, але як зазначено в довідці-розясненні приватного нотаріуса Вознесенського міського нотаріального округу від 22.03.2011 року за №38/02-14, видача свідоцтва спадкоємцям про право на спадщину за законом унеможливлюється до виділення частки померлого у спільному майні (земельній ділянці). Стаття 355 ЦК України передбачає, що майно, що є у власності двох або більше осіб належить їм на праві спільної власності, що виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно ч.4 ст.120 Земельного Кодексу України (в ред. 2001 року ) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності на житловий будинок. Також згідно положень п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 р. зазначено, якщо до вирішення судом спору між співвласниками житлового будинку, розмір часток в спільній власності на земельну ділянку, на якій розташований будинок, господарські будівлі та споруди не визначався, при визначенні частини спільної земельної ділянки, право на користування якою мають позивачі, слід виходити з розміру їх часток у вартості будинку на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. Оскільки на час видачі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, співвласникам житлового будинку належали: [PERSON] 1/3 частина будинку, а [PERSON] 2/3 частини будинку, то відповідно до цих часток в житловому будинку кожному належали і відповідно ідеальні частки земельної ділянки, а саме [PERSON] -1/3 частка земельної ділянки, [PERSON] 2/3 частки земельної ділянки. Відповідно до ст.16 ЦК України, яка передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і обраний позивачами спосіб захисту відповідає вимогам закону, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивачів [PERSON] та [PERSON] На підставі викладених обставин,

Outcome: approved