Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-26 00:00:00

25.05.2011 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 16.01.2009 року між нею та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу автомобілю, відповідно до якого він передав їй у власність автомобіль марки VOLKSWAGEN TRANSPORTER, 2001 року випуску. 20.01.2010 року позивачка видала на ім'я відповідача довіреність на право керування та розпорядження зазначеним автомобілем. Після того як сторони розійшлися відповідач користувався вказаним автомобілем, однак їй стало відомо, що на автомобілі встановлено транзитні номери. 10.01.2011року вона подала до нотаріусу заяву про скасування доручення, про що повідомила телефоном відповідача. Однак 13.01.2011 року відповідач продав вказаний автомобіль своєму брату [PERSON], оскільки вона не давала згоду на вчинення такого правочину, доручення на підставі якого діяв відповідач було скасоване, просить визнати вказаний договір купівлі-продажу недійсним. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав просив їх задовольнити. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, надав суду заперечення. Пояснив, що його довірителю не було відомо про скасування доручення, а відповідно він діяв правомірно. Третя особа приватний нотаріус [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що ним були здійснені всі дії визначені законом, щодо скасування доручення, а саме в день подання заяви позивачем була зроблена відповідна відмітка в реєстрі правочинів, та направлено лист з повідомленням на імя відповідача, щодо скасування доручення, яке він отримав 20 січня 2011 року, відповідно до поштового повідомлення. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з"явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Направив до суду письмові заперечення, в яких просив розглядати справу за його відсутністю. Суд вважає можливим розглядати справу у його відсутність, за наявних у справі матеріалів. Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідка, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що 20.01.2010 року позивачка видала довіреність на імя відповідача. Дана довіреність була видана на право керування та розпорядження транспортним засобом VOLKSWAGEN TRANSPORTER, 2001 року випуску , д\\н ВТ7848АО, номер кузова [NUMBER] Транспортний засіб належав позивачці на праві власності на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, виданого МРЕВ ДАІ м. Херсона 19.01.2010 року. 13.01.2011року між [PERSON], та третьою особою [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу вказаного транспортного засобу Фольксваген. 10.01.2011 року позивачка подала до приватного нотаріуса заяву про скасування довіреності від 20.01.2010 року і довіреність була скасована, відповідно до витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей Як пояснив в судовому засіданні та що не заперечувалося сторонами, він отримавши заяву про скасування довіреності в цей же день направив відповідне повідомлення на адресу відповідача, яке відповідно до наданої суду копії повідомлення про вручення поштового відправлення було отримано відповідачем 20.01.2011 року, про що в повідомленні зроблена відповідна відмітка. Відповідно до ст 249. Цивільного Кодексу України яка регламентує порядок скасування довіреності, передбачено, що : 1. Особа, яка видала довіреність, за винятком безвідкличної довіреності, може в будь-який час скасувати довіреність або передоручення. Відмова від цього права є нікчемною. 2.Особа, яка видала довіреність і згодом скасувала її, повинна негайно повідомити про це представника, а також відомих їй третіх осіб, дляпредставництва перед якими була видана довіреність. 3.Права та обов'язки щодо третіх осіб, що виникли внаслідок вчинення правочину представником до того, як він довідався або міг довідатися про скасування довіреності зберігають чинність для особи, яка видала довіреність, та її правонаступників. Це правил не застосовується, якщо третя особа знала або могла знати, що дія довіреності припинилася. Відповідно до вимог ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актами цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі,встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Частиною 1 статті 205 ЦК України передбачено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п"ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобовязана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Згідно із ст. 239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обовязки особи, яку він представляє. В момент укладання оспорюваного договору відповідач діяв в інтересах і від імені [PERSON]. Згідно із ст. 248 ЦК України представництво за довіреністю припиняється у разі скасування довіреності особою, яка її видала. На думку суду відповідач на момент укладання правочину мав повноваження укладати оспорюваний правочин, оскільки суду не надано доказів щодо повідомлення відповідача, або особи на користь якої було укладено правочин про скасування зазначеної довіреності до укладання договору, в той час як в матеріалах справи наявні докази щодо повідомлення відповідача про скасування довіреності вже після укладання зазначеного договору купівлі-продажу. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи викладене суд вважає, що підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу немає з підстав, наведених вище, а тому в задоволенні позовних вимог повинно бути відмовлено. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed