Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-18 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] з вимогами про визнання договору довічного утримання недійсним, посилаючись на те, що померла бабуся [PERSON] 10 січня 2006 року, уклала договір довічного утримання з [PERSON] в той час коли перебувала у хворобливому стані з приводу психічного розладу. В обґрунтування позову представник позивача зазначила, що [PERSON] її мати, та бабуся позивача [PERSON] [PERSON] після смерті свого чоловіка22 січня 2004 року [PERSON], а саме з кінця літа 2005 року стала почувати себе не добре та погіршився її психічний стан. Вона скаржилася на головний біль, слабкість, відсутність сну, шуми в голові «начебто їздить трактор», інколи не відповідала на дзвінки, не відчиняла дверей та запевняла, що хтось ходить по квартирі та чіпає її, вона була збуджена, агресивна в неї виникали якісь підозри, казала, що хтось може прийти до неї та надіти на голову целофановий мішок та задушити її, викидала їжу на підлогу, забувала що казала, чи що з нею траплялося, бувало, що розмовляла по телефону, але через деякий час забувала зміст дзвінка, казала, що її переслідують,була тривожна, в неї було багато речей, але вона погано одягалася, для того щоб її жаліли оточуючи люди, вона погано чула, телевізор дивилася у навушниках. У вересні 2005 року запрошували до неї лікаря психіатра додому на консультацію, але [PERSON] не відкрила йому двері. Наголошує що лікарі видавали направлення та рекомендували консультацію у лікарні, а саме: кардіолог - 22 лютого 2005 році, терапевт - 29 листопада 2005 року, синолог 21 грудня 2005 року до психіатра, невропатолога, у ПНД. Вказують на те, що вона 25 років хворіла на церебральний арахноідіт та енцефалопатію. [PERSON] бажала лікуватися лише у Кашпіровського. Відповідач [PERSON] позов не визнала, вказала, що померла [PERSON] її свекрова, і вона про неї піклувалася, готувала їжу, прибирала у квартирі, купувала речі. [PERSON] сама приїздила до [PERSON] на автобусі у гості до села Новопілля. Наголошує що [PERSON] мала стан здоровя на свій вік, була розумною жінкою, читала газети, слідкувала за політикою, була говірливою, мала свою думку, надавала поради щодо господарства, сама отримувала пенсію. У січня 2006 року [PERSON] запропонувала укласти договір довічного утримання, вони ходили до нотаріуса, та [PERSON] сама збирала необхідні документи. Представник відповідача [PERSON] позов не визнала, вказала, що позивач не надала належних доказів щодо позовних вимог, вважає що обґрунтуванням вимог є взаємовиключні підстави позову, а саме, те що особа [PERSON] уклала договір в недієздатному стані та те, що відповідач [PERSON] не виконувала умови договору довічного утримання. Окрім того, наполягають на тому, що позивач надала недопустимі докази щодо довідок стану здоровя померлої, оскілки надані ксерокопії довідок. Також, недопустимими доказами є пояснення свідків що долучені до матеріалів справи, які не допитувалися у судовому засіданні, та висновок експертизи, оскільки відсутні дані про те, що члени комісії є експертами та мають право на проведення даної експертизи. З вказаних заперечень просять у позові відмовити. Представник третьої особи Державний нотаріус Другої Криворізької нотаріальної контори [PERSON] проти позову заперечувала, вказала що [PERSON] неодноразово приходила до нотаріальної контори з приводу оформлення спадку після смерті свого чоловіка [PERSON], особисто приносила документи, власноруч писала заяви, що маються у спадковій справі, надавала рішення суду щодо встановлення факту. З приводу укладання договору довічного утримання [PERSON] приходила до нотаріальної контори декілька разів, сама приносила необхідні документи з КЖП, БТІ, казала, що бажає укласти з невісткою договір, бо та за нею доглядає. Їй зачитувався зміст договору, вона його підписувала і добре розуміла про що йшла мова. Вважає, що [PERSON] була дієздатна на момент укладання договору та це підтверджується документами, які вона підписувала та надавала до контори. У судовому засіданні встановлено, що померла 07 вересня 2006 року [PERSON] є бабусею позивача [PERSON], матірю представника позивача [PERSON], відповідач по страві [PERSON] - невістка померлої. 10 січня 2006 року [PERSON] уклала договір довічного утримання з [PERSON], який посвідчений державним нотаріусом Другої криворізької нотаріальної контори, в реєстрі №2-20 ( а.с.11). Позивач у позові зазначає, що [PERSON] при житті страдала різними хворобами та за психічним станом не могла розуміти значення своїх дій і тому зазначений договір повинен бути визнаний недійсним. Суд вважає, що доводи позивача підтверджені та знайшли своє доказове обґрунтування під час розгляду справи. Так, згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі , виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Дослідивши надані сторонами докази, вислухавши пояснення свідків, враховуючи доводи позивача та заперечення відповідача, суд приходить до переконання, що позов про визнання договору довічного утримання недійсним підлягає задоволенню. Суд прийшов до висновку з наступного. З пояснень свідків позивача допитаних у судовому засіданні видно: свідок [PERSON] пояснила, що вона колишня дружина [PERSON] сина [PERSON] Вказала, що бачила [PERSON] у 2005-2006 року говорила з нею, але та казала бозна що, переключалася з однієї теми на іншу, зовнішній вид її був схожий на «бомжа», в літку 2005 році просила на ринку у сторонніх людей картоплю, цибулю. Свідок [PERSON] - знайома, вказала, що у 2006 році була свідком як до [PERSON] прийшла мати [PERSON] та вела себе безумно, кричала, звинувачувала [PERSON] у крадіжці ключів. Свідок намагалася викликати медичну допомогу психіатрів, але [PERSON] просила цього не робити. На наступний день, при зустрічі з [PERSON] вона не згадувала несприятливу подію та взагалі про неї не памятала. Свідок [PERSON] - дружина колишнього чоловіка [PERSON], доповіла, що спілкувалася з померлою з 1996 -2006 рік, [PERSON] забувала про події, могла погрожувати, а через деякий час про це забувала. Свідок [PERSON]- знайома, доповіла що [PERSON] збирала бутилки на вулиці, одягалася вкрай дивно, говорила нісенітниці, казала, що бажає вбити сусідів, забувала про події, говорила що у її голові трактор їздить, було таке, що у вечері свідок провідувала [PERSON], а з ранку вона казала що вони довгий час не бачилися. Свідок [PERSON] - знайомий доповів суду, що бачив померлу [PERSON] до смерті її чоловіка до 2004 року. Про стан здоровя [PERSON] йому відомо зі слів позивача. Свідки відповідача у судовому засідання доповіли наступне: свідок [PERSON] пояснив, що [PERSON] приїздила сама до [PERSON] додому у селище Новопілля восени 2005 року. Бачив як [PERSON] сама читала газети, розповідала про прочитане, обговорювали теми огородини, розмовляла російською мовою, підтримувала тему розмови. Свідок [PERSON] - [PERSON] декілька разів бачила дома у [PERSON], вони розмовляли. [PERSON] логічно говорила, давала поради по господарству. Свідок [PERSON] - подруга [PERSON] та знає, що при житті вона сама їздила до сина у село у 2006 року, мала адекватне мислення, сама готувала їжу, була психічно здоровою людиною, погано чула, траплялися випадки коли не впізнавала знайомих. Свідок [PERSON]М - [PERSON] сама приїздила до [PERSON]В та разом із [PERSON] [PERSON] добре розмовляла, розуміла про що її питають, одягалася справно, давала йому гроші у борг, памятала строк повернення та суму позики. Свідок [PERSON] відмовився від пояснень у якості свідка, так як він близький родич сторін. У судовому засідання допитана у якості свідка представник позивача [PERSON], яка суду доповіла, що померла [PERSON] її мати. Вона, [PERSON], після смерті чоловіка [PERSON], померлого у 2004 року, стала погано себе почувати, психічно була неврівноваженою, не впізнавала близьких, забувала про події, була агресивною, придумувала собі крадіжки, вважала, що за нею слідкують. Мати при житті мала захворювання, які давали побічні вади саме на психічний стан, мати відмовлялася від консультації та лікуванні у психіатра, довіряла лише Кашпіровському. До суду надані письмові свідчення лікаря невролога [PERSON] ( а.с.53), санолога [PERSON] (а.с.54) та кардіолога [PERSON] (а.с.56), де значено, що [PERSON] перебувала у них на лікуванні та за станом здоровя вони рекомендували їй консультацію у лікаря психіатра. Суд вважає, згідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» п. 27, надані пояснення приймаються судом як письмові докази у відповідності до ст. 54 ЦПК України. На підставі акту № 219 посмертної судово-психіатричної експертизи від 09 серпня 2011 року [PERSON] на час укладання договору та по день смерті не могла керувати своїми діями в наслідок психічної хвороби ( а.с.86-95). Доводи відповідача про те, що даний доказ є неналежним з причини того, що невідомо чи мають члени комісії відповідний дозвіл на проведення експертиз, та дослідна частина не відповідає вимогам законодавства про проведення експертизи. Суд, вважає доводи відповідача безпідставні, так як відповідно до Закону України «Про судову експертизу» Обласний комунальний заклад «Гейківська психоневрологічна лікарня» віднесена до переліку закладів яким дозволено проводити судово-психіатричні експертизи; щодо дослідницької частини висновку суд зазначає, висновок експертної комісії відповідає вимогам п.4.11-4.14 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень затверджена наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1985 року № 53/5. Висновок експерта є самостійним засобом доказування, який формується фахівцем на підставі проведених досліджень, але не має переваг перед іншими засобами доказування. Судом висновок досліджувався та перевірявся, та оцінюються загальними правилами відповідно до ст. 212 ЦПК України. Дані викладені у висновку: «Зміни психіки [PERSON] були виражені значимо, супроводжувалися грубими порушеннями у сфері сприйняття, інтелекту, пам'яті, мислення, емоцій в поєднанні з порушеннями критичних можливостей та заважали [PERSON] у період часу, що відноситься до укладання договору довічного утримання, а саме 10 січня 2006 року і до дня її смерті 07 вересня 2006 року, можливості розуміти значення своїх дій та керувати ними» (а.с. 94), знайшли своє підтвердження серед інших доказів, що досліджувалися судом. Суд не приймає доводи відповідача щодо недопустимості доказу ксерокопій медичних довідок, що маються в матеріалах справи, оскільки оригіналах цих довідок маються в медичних картках, які оглядалися у судовому засіданні. Також, суд не приймає заперечення відповідача з приводу взаємовиключних підстав позову позивачем, оскільки предметом розгляду справи є визнання договору недійсним, а не розірвання договору. Виходячи з принципу процесуального рівноправя сторін та враховуючи обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, відповідач не погоджуючись з доводами позивача у порушення ст. 10 ЦПК України не довела ті обставини на які вона посилається, тоді як позивач надала докази, які досліджені в судовому засіданні, і які відповідають вимогам законодавства про їх належність та допустимість. В силу ст. 225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи а в разі смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушено. Так, суд робить висновок, що [PERSON] на час укладання договору довічного утримання з відповідачем [PERSON] не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними. На підставі вище викладеного, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про визнання договору довічного утримання недійсним підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved