Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-04 00:00:00

05.05.2011 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення за кредитним договором, посилаючись на те, що згідно укладеного договору № IFMOAK00960015 від 25.01.2007 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 10 552,25 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 25.01.2012 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором був укладений договір застави рухомого майна від 25.01.2007 року. Згідно з договором застави відповідач, [PERSON] надав в заставу автомобіль ВАЗ, модель 21099, рік випуску 2006, тип ТЗ седан, № кузова/шасі Y6D21099070039343, реєстраційний номер AT1198 АІ, що належить відповідачу на праві власності. В порушення виконання вимог закону та умов кредитного договору відповідачем зобов'язання не виконуються. Відповідно до Закону «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення. Згідно законодавства боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобовязання у встановлений договором строк. Представник позивача [PERSON]І, звернувся до суду із заявою про розгляд справи без його участі, а також у заяві зазначив, що підтримує позовні вимоги і просить задовольнити з викладених у позовній заяві підстав та не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання на неодноразові виклики не з'являлася по невідомій суду причині, хоча про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином і в передбаченому законом порядку. Зі згоди позивача, яка викладена у заяві суд ухвалює заочне рішення, відповідно до ст. 224 ЦПК України. Дослідивши представлені докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Судом встановлено, що сторони уклали кредитний договір № IFMOAK00960015 від 25.01.2007 року, згідно з яким позивач надав відповідачу 10 552,25 доларів США, з кінцевим терміном повернення кредиту 25.01.2012 року та із сплатою відсотків за користування кредитом за ставкою 12,00 відсотків річних (а.с.11-13). Виконання зобов'язання за кредитним договором забезпечено заставою рухомого майна, згідно договору від 25.01.2007 року (а.с.14-15). Протягом дії кредитного договору відповідач не виконував його вимоги, внаслідок чого станом на час пред'явлення позову відповідач має заборгованість за кредитним договором в сумі 8467,13 (доларів США), що в гривневому еквіваленті становить 67 398,35 грн. (а.с.5-6). Тобто сторони у відповідності із ст.ст. 1046, 1048, 1054 ЦК України перебувають у договірних стосунках з приводу надання та отримання кредиту і відповідач не виконав п 2.2.2 кредитного договору і тому відповідно до ст. 610 ЦК України вважається таким, що порушив зобов'язання, що в свою чергу згідно із ст.ст. 549, 550 ЦК України і умов кредитного договору є підставою для застосування пені. У відповідності до вимог ст. 19 Закону України «Про заставу», за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобовязань, забезпеченого заставою, воно не буде виконано. За змістом ст.ст. 1050 ч.2, 1054 ч.2 ЦК України наслідками порушення Відповідачем зобов'язань, щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Позивача достроково вимагати повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Крім цього відповідач зобов'язаний сплатити суму кредиту та відсотки за користування кредитом на підставі умов договору та ст. 1048 ЦК України. Представлений позивачем розрахунок заборгованості і пені проведений на підставі умов договору. Тобто доводи позивача є обґрунтованими. Згідно ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор має право у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна. Статтями 589, 590 ЦК України встановлено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави, яке здійснюється за рішенням суду. Тому суд приходить до висновку про під ставність позовних вимог і про їх повне задоволення. Окрім того з відповідача слід стягнути понесені позивачем витрати по сплаті судового збору та витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільних справ. На підставі вищевикладеного ст.ст. 549-552, 572, 589, 590, 610-612, 1046-1050, 1054 ЦК України та

Outcome: approved