Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-06 00:00:00

Позивач звернувся до Оболонського районного суду м. Києва із позовом до відповідача про стягнення коштів в якому просив стягнути на його користь безпідставно набуті відповідачем грошові кошти в розмірі 3600 грн. Судові витрати покласти на відповідача. В мотивацію своїх позовних вимог зазначив, що 01.08.2007 року на відділенні №4 філії ПАТ КБ НадраКиївське регіональне управління відбулось помилкове зарахування на картковий рахунок відповідача грошових коштів в розмірі 3600 грн. в результаті збою роботи програмного забезпечення позивача. Даний факт ним було виявлено лише у 2009 році коли була проведена поетапна звірка надходжень коштів на рахунок банку та переказ їх на карткові рахунки клієнтів під час якої позивач виявив, що грошові кошти, які були внесені на картковий рахунок відповідача фактично були на нього зарахований двічі. На момент розгляду справи відповідач так і не повернув безпідставно набуті грошові кошти, що є порушенням норм чинного законодавства України та порушує права позивача, що потребує судового захисту. В судовому засіданні представник позивача уточнив свої позовні вимоги та просив стягнути розмір безпідставно отриманих грошових коштів не на користь філії ПАТ КБ НадраКиївське РУ, а на користь ПАТ КБ Надрамотивуючи це технічною опискою при складанні первинної позовної заяви. В іншій частині представник позивача підтримав свої позовні вимоги та просив їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі та зазначив, що з акту внутрішньої перевірки за фактом помилкового перерахування коштів громадянці [PERSON] від 04.04.2011 року достовірно не вбачається, що кошти дійсно були помилково перераховані з підстав збою в роботі програмного забезпечення позивача та він містить лише припущення щодо можливої причини зарахування грошових коштів на картковий рахунок. Крім того, у резолютивній частині вказаного вище акту зазначено прізвище [PERSON] та зроблено висновок про помилкове зарахування саме вище наведеній громадянці грошових коштів, а не відповідачу по справі. Також представник відповідача наполягав на застосуванні строків позовної давності як на одну із підстав відмови в задоволенні позовних вимог. Вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Як вбачається із поточного звіту за операціями по поточному (картковому) рахунку з 01.05.2007 року по 04.04.2011 року (а.с.3) 01.08.2007 року по картковому рахунку відповідача було здійснено дві операції, а саме: зарахування грошових коштів шляхом поповнення рахунку по 3600 грн. по кожній операції однак, позивач стверджує, що це сталось з підстав недосконалої роботи самого програмного забезпечення, а фактично, грошові кошти вносились лише один раз. З підстав виявлення можливих збоїв в роботі програмного забезпечення, ним було проведено відповідну внутрішню перевірку. Відповідно до акту внутрішньої перевірки за фактом помилкового перерахування коштів громадянці [PERSON] від 04.04.2011 року (далі акт) (а.с.37-40) в якому (а.с.39) зазначено, що внаслідок системного або короткочасного технічного збою програмного забезпечення при внесенні в касу готівки лише один раз, рахунок клієнта міг помилково поповнюватись двічі, або навіть міг бути помилково поповнений взагалі без внесення готівки в касу. Крім цього, зі змісту акту також слідує припущення позивача про те, що помилкове перерахування коштів могло відбутися внаслідок системного збою програмного забезпечення відмінена операція могла бути проведена в автоматичному режимі з присвоєнням відповідного номеру електронному документу, причому фактично цей документ не роздруковувався, а касир про здійснення операції системного повідомлення не отримував. Також в акті зазначено, що факт поповнення відповідачу в касі позивача готівки в розмірі 3600 грн. лише один раз підтверджується випискою за рахунком каси в гривні та заявою на переказ готівки від 01.08.2007 року (а.с.28). За фактом проведення перевірки та виявлення підстав зарахування на картковий рахунок відповідача 3600 грн. 30.05.2011 року було складено акт №100 по факту помилкового подвійного поповнення рахунку клієнта (а.с.45). Як на підставу своїх заперечень представник відповідача вказує на пропущені позивачем строки позовної давності та на системні недоліки доказової бази, які були надані позивачем та припущення в причинах начебто подвійного зарахування грошових коштів на картковий рахунок відповідача. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно із матеріалами справи позивач мав довідатись про те, що внаслідок збою програмного забезпечення, 01.08.2007 року відбулось подвійне зарахування грошових коштів на картковий рахунок відповідача. Суд не бере до уваги посилання представника позивача про те, що він довідався про збій в роботі програмного забезпечення лише 15.12.2009 року та направив відповідачу повідомлення про помилковий переказ з вимогою повернути помилково перераховані кошти в сумі 3600 грн. оскільки, з матеріалів справи не вбачається, що таке повідомлення дійсно було направлено на адресу відповідача, а з акту (а.с.40) видно, що заборгованість відповідача перед позивачем є не сплаченою та штрафні санкції не нараховуються, у звязку із відсутністю відомостей про вручення вказаного повідомлення відповідачу. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч.3-5 ст. 267 ЦК України). Представник позивача не звертався до суду із клопотанням про поновлення строку позовної давності вказуючи на поважність причин його пропуску. Разом із цим, представник відповідача наполягав на застосуванні строків позовної давності оскільки він фактично минув більше року тому. За таких обставин, суд вважає, що пропуск позивачем строку позовної давності, який встановлений у три роки, на застосуванні якого наполягає представник відповідача, є підставою для відмови у задоволенні позову. Таким чином та

Outcome: dismissed