Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-22 00:00:00

26.05.2011 року заступник прокурора Київського району м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради звернувся до суду з названим позовом та, уточнивши позовні вимоги, просив ухвалити рішення відповідно до якого, визнати недійсним та скасувати Державний акт серії ЯД № 786409 на право власності на земельну ділянку, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель и споруд, яка розташована за адресою: м. Одеса, провулок Приморський, 1 а, належну [PERSON], скасувати державну реєстрацію вказаного Державного акту на право власності на земельну ділянку шляхом виключення з Книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі, визнати недійсним договір купівлі продажу земельної ділянки, укладений між [PERSON] та [PERSON] посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] від 27.02.2008 року за № 1161, визнати недійсним та скасувати Державний акт серії ЯЖ № 311811 на право власності на земельну ділянку, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель и споруд, яка розташована за адресою: м. Одеса, провулок Приморський, 1 а, виданий на імя [PERSON], скасувати державну реєстрацію вказаного Державного акту на право власності на земельну ділянку шляхом виключення з Книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі, витребувати земельну ділянку, яка розташована за адресою: м. Одеса, провулок Приморський, 1 а територіальній громаді м. Одеси, привести земельну ділянку, яка розташована за адресою: м. Одеса, провулок Приморський, 1 а у придатний для використання стан. В судовому засіданні представник прокуратури [PERSON] уточнену позовну заяву підтримав, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на добросовісність його довірителя при придбанні спірної земельної ділянки та розташ Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, сповіщалась належним чином, заяв та клопотань про відкладання судового розгляду не заявляла. 09.09.2011 року від представника [PERSON] [PERSON] до суду надійшли заперечення на поданий позов, в яких представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Представник Управління Держкомзему в м. Одесі у судовому засіданні вирішення спору залишив на розсуд суду, вказуючи, що Управління діяло у відповідності до вимог закону. Суд, вислухавши сторони, оглянувши матеріали по справі, вважає що поданий позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30 жовтня 2007 року по справі №2-8590/07 задоволено позов [PERSON] до Одеської міської ради в особі Одеського міського управління земельних ресурсів та Державного підприємства Центр державного земельного кадаструпри Державному комітеті України по земельних ресурсах в особі Одеської регіональної філії, визнано за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 1000 кв. м., що знаходиться за адресою: м. Одеса, провулок Приморський, 1-а для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель і споруд, зобовязано Одеську регіональну філію Державного підприємства Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельним ресурсамзареєструвати та видати державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 1000 кв. м., що знаходиться за адресою: м. Одеса, провулок Приморський, 1-а для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель та споруд ( а.с.10-13). Не погодившись з таким рішенням суду, прокуратура Київського району м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради оскаржила його в апеляційному порядку. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 01 жовтня 2009 року по справі №22-ц-3840/09 ( а.с.8-9) апеляційну скаргу заступника прокурора Київського району м. Одеси на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 жовтня 2007 року по справі 2-8590/07 задоволено, скасовано рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 жовтня 2007 року, справу направлено на новий розгляд до Київського районного суду м. Одеси. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 27.04.2011 року позовну заяву [PERSON] до Одеської міської ради в особі Одеського міського управління земельних ресурсів та Державного підприємства Центр державного земельного кадаструпри Державному комітеті України по земельних ресурсах в особі Одеської регіональної філії - залишено без розгляду ( а.с.7). Таким чином, на теперішній час рішення Приморського районного суду м.Одеси від 30 жовтня 2007 року по справі 2-8590/07, яке стало підставою для видачі [PERSON] державного акту на право власності на земельну ділянку (а.с.6), - скасовано. Згідно договору купівлі продажу від 27.02.2008 року, посвідченого нотаріусом [PERSON] за реєстровим номером 1161, громадянин [PERSON] купив у громадянки [PERSON] спірну земельну ділянку площею 0,1га, розташовану в м. Одесі по провулку Приморський, 1-а ( а.с. 39-40). В подальшому на підставі зазначеного договору купівлі продажу [PERSON] отримав державний акт серія ЯЖ №311811 на спірну земельну ділянку (а.с.59). Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] надавала до суду свої заперечення проти позовних вимог (а.с.34-36), в яких посилалась те, що [PERSON] належав обєкт нерухомості, на підставі свідоцтва на житловий будинок, виданого Виконавчим комітетом ОМР від 03 липня 207 року на праві приватної власності. Спірна земельна ділянка була відчужена відповідачем на законних підставах, ще у лютому 2008 року на підставі договору купівлі-продажу. Рішення Приморського районного суду м. Одеси було скасоване лише 01.10.2009 року, тому представник посилається на ст. 373 ЦК України де вказано, що власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд до її цільового призначення. Тобто вона вважає, що на момент продажі земельної ділянки 27 лютого 2008 року відповідач мав усі законні права здійснювати відчуження спірної земельної ділянки. У звязку з цим просила в позовній заяві заступника прокурора Київського району м. Одеси відмовити в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частиною першою ст. 203 Цивільного Кодексу України. Недійсний правочин це правочин, що не відповідає вимогам Закону, отже, умови чинності правочину одночасно є умовами його дійсності. Відповідно до ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства. Щоб правочин вважався чинним, а відповідно і правомірним, при його вчиненні мають бути дотримані умови законності змісту правочину. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно приписів ст.658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Розглядаючи позов у частині визнання договору купівлі-продажу недійсним, суд бере до уваги положення ч.3 ст.61 ЦПК України, за якою обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено, ці обставини. Як вбачається з ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст.203 цього Кодексу. Суд вважає, що заперечення відповідача не можуть бути покладені в основу для вирішення справи по суті, так як договір купівлі продажу між [PERSON] та [PERSON] укладено з порушенням вимог законодавства так як, [PERSON] не була належним власником земельної ділянки та не мала права відчужувати земельну ділянку за адресою: м. Одеса, провулок Приморський 1-а. Виходячи з наведеного, договір купівлі-продажу земельної ділянки посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] від 27.02.2008 року за № 1161 має бути визнаний недійсним. Відповідно до вимог ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. Пленум Верховного Суду України в Постанові від 06.11.2009 року №9 „Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними розяснив у п.10, що реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується в разі наявності між сторонами укладеного договору, який визнано недійсним. Норма частини 1 ст.216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову на підставі ст.388 ЦК України. Пунктом 3 ч.1 ст.388 ЦК України врегульовано, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно від набувача у разі, якщо майно вибуло з володіння власника не з його волі. Відповідно до статті 26 Закона України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Також слід зазначити, що записи скасовуються, якщо підстави, за яких вони були внесені, визнані судом недійсними. Відповідно до ст. ст. 125, 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації та посвідчується Державним актом на право власності на земельну ділянку. Однак, відповідно п. 1.16 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 4 травня 199 року № 43, технічна документація з користування земельною ділянкою включає виписку з рішення відповідної ради або продаж земельної ділянки, договір відчуження земельної ділянки (договір купівлі-продажу, дарування, міни, інші цивільно-правові угоди), рішення суду. Відповідно до вимог ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Окрім того, відповідно до вимог ч. 1. ст.153 Земельного кодексу України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Відповідно до вимог ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається та здійснюється відповідно до закону. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема із правочинів. Стаття 373 вказаного кодексу, що регламентує право власності на земельну ділянку, містить аналогічну норму, згідно якої право власності на земельну ділянку набувається і здійснюється відповідно до закону. Відповідно до п.12 Перехідних положень Земельного кодексу України, до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів здійснюють міські ради. В силу ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. При цьому згідно ст.388 ЦК України якщо майно за безвідплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав и не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Суд звертає увагу на ті обставини, що приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Відповідно до статті 212 Земельного кодексу повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Однак, зважаючи на наявність свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого 03.07.2007 року на ім`я [PERSON] (а.с.38) та договору купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: м. Одеса, пров. Приморський, 1-а від 27.02.2008 року, що був укладений між відповідачами (а.с. 83), які недійсними у судовому порядку визнані не були, суд доходить до висновку про те, що у задоволенні позовних вимог в частині приведення спірної земельної ділянки у придатний для використання стан слід відмовити. Відповідно до п.17 Положення Про державне агентство земельних ресурсів Українивід 08.04.2011 року основними завданнями Держземагенства України є здійснення державної реєстрації земельних ділянок та державна реєстрація права власності, права користування земельними ділянками, права постійного користування земельними ділянками, договорів оренди земельних ділянок, права користуваггя земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб, права забудови земельної ділянки. Відповідно до ст.121 Конституції України представництво інтересів держави в суді покладається на органи прокуратури України. Державні інтереси закріплюються, як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі державних інтересів є потреба у здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих на охорону землі, як національного багатства. Статтею 1 Земельного кодексу України визначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Згідно рішення Конституційного Суду України № 1-1\\99 від 8 квітня 1999 року органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах є Державний комітет України по земельних ресурсах центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного,

Outcome: partial