Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування майнової шкоди, в якому зазначив, що 01 жовтня 2003 року між ним та власником земельної ділянки площею 20,97 га [PERSON] був укладений договір оренди цієї земельної ділянки, розташованої в межах території Новобузької міської ради, строком на 5 років. Після закінчення терміну дії вказаного договору не отримавши з боку орендодавця вимог щодо повернення земельної ділянки чи заперечень щодо її подальшого використання він згідно до вимог ст.33 Закону України Про оренду земліпродовжував користуватися та розпоряджатися цією земельною ділянкою. Восени 2010 року провів необхідний передпосівний комплекс робіт та посіяв на зазначеній земельній ділянці озимий ячмінь, понісши при цьому витрати в розмірі 11067 грн. 09 грудня 2010 року отримав від відповідача [PERSON] лист-попередження про те, що 28.07.2010 року між ним та громадянином [PERSON], який успадкував 6,99 га землі після смерті [PERSON], укладено договір оренди цієї землі і навесні 2011 року він має намір обробляти орендовану земельну ділянку. 16.12.2010 року у відповідь на лист відповідача повідомив останнього про те, що земельна ділянка вже засіяна озимими культурами і буде повернута лише після збору врожаю або негайно після відшкодування йому понесених витрат згідно з калькуляцією. Конкретної домовленості вони так і не досягли, однак 21 квітня 2011 року відповідач протиправно та незаконно задискував сходи озимого ячменю площею 7,8 га, чим завдав йому майнову шкоду, яка складається з витрат на проведення комплексу передпосівних і посівних робіт (дискування, оранка, КПС, боронування, внесення добрив 3520 грн.) та вартості посівного матеріалу 7547 грн., тому посилаючись на викладене та на вимоги ч.1 ст.1166 ЦК України просив стягнути з відповідача на його користь в рахунок відшкодування майнової шкоди 11067 грн., а також судові витрати. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав заявлені вимоги і просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнав і пояснив, що 28 липня 2010 року між ним та громадянином [PERSON] був укладений договір оренди земельної ділянки площею 6,99 га, успадкованої останнім після смерті його матері [PERSON], що мало місце 21.06.2004 року. Вказаний договір пройшов державну реєстрацію 21.10.2010 року у Новобузькому окрузі реєстрації. Маючи від [PERSON] інформацію про те, що зазначеною земельною ділянкою на підставі договору оренди від 01.10.2003 року, укладеного з [PERSON], користується позивач [PERSON], він разом з [PERSON] в липні-серпні 2010 року попередили останнього про наявність нового власника ділянки та про наміри власника самостійно використовувати належну йому земельну ділянку і просили останнього після збору врожаю 2010 року не проводити роботи по її обробітку та посіву. Однак, ігноруючи ці попередження та бажаючи використати земельну ділянку ще один господарський рік, позивач восени 2010 року засіяв її озимим ячменем. Дізнавшись в грудні 2010 року про самоуправні дії позивача звернувся до останнього з проханням надати йому можливість здійснювати обробіток земельної ділянки також розміру в іншому місці, так як 28.07.2010 року між ним та [PERSON] укладено договір оренди належної останньому земельної ділянки і він як орендар повинен до грудня 2011 року сплатити орендодавцю обумовлену договором орендну плату. Від зазначеної пропозиції відповідач відмовився, тому навесні 2011 року виконуючи умови договору оренди земельної ділянки від 28.07.2010 року, укладеного з її законним власником [PERSON] строком на пять років, здійснив агротехнічні заходи з обробітку орендованої земельної ділянки площею 6,99 га, підготувавши її для посіву насіння соняшнику, вважає, що позивач використовував земельну ділянку самовільно не маючи правових підстав і діяв на свій страх і ризик, створивши конфліктну ситуацію, тому за власний рахунок повинен нести витрати по обробітку самовільно зайнятої земельної ділянки, просив відмовити в задоволенні позову. Вислухавши пояснення сторін, опитавши свідків та дослідивши письмові докази, суд приходе такого висновку. Матеріалами справи встановлено, що на підставі Державного акту серії І-МК №014895 на право власності на землю від 14.03.2001 року громадянці [PERSON] належала на праві власності земельна ділянка площею 20,97 га, передана їй для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в межах території Новобузької міської ради Миколаївської області. 01 жовтня 2003 року між власником земельної ділянки [PERSON] та приватним підприємцем [PERSON] був укладений договір оренди зазначеної земельної ділянки строком на 5 років, який пройшов державну реєстрацію 12 грудня 2003 року. 21 червня 2004 року орендодавець [PERSON] померла у віці 54 років в м. Новий Буг, Миколаївської області (свідоцтво про смерть серії 1-ФП №189263 від 23.06.2004 року). 22 серпня 2005 року орендар [PERSON] знаючи про смерть орендодавця [PERSON], що мала місце 21.04.2004 року, укладає (подає на реєстрацію) з померлою особою додаток до п.4 договору від 01.10.2003 року щодо продовження терміну його дії до 10 (десяти) років, який в силу п.1 ч.2 ст.215 ЦК України є нікчемним, і враховуючи наявність в додатку підпису від імені померлої [PERSON] станом на 2005 рік вказує на протиправні дії орендаря, спрямовані на його намагання використовувати орендовану земельну ділянку у термін не передбачений договором оренди від 01.10.2003 року. З пояснень свідка [PERSON] вбачається, що орендодавець [PERSON], яка померла 21.06.2004 року, є його рідною матірю. До закінчення терміну дії договору від 01.10.2003 року, укладеного його матірю з ПП [PERSON], ні він, ні інші спадкоємці не зверталися до орендаря [PERSON] з вимогою щодо повернення орендованої ним земельної ділянки і отримували від останнього орендну плату. В кінці 2008 року він, як один із спадкоємців, особисто звернувся до [PERSON] з проханням повернути йому земельну ділянку розміром 6,99 га, тобто успадковану частку після смерті матері, але останній посилаючись на відсутність у нього документів, що підтверджують його право на цю ділянку, відмовився її повертати. 27 лютого 2009 року отримав свідоцтво про право на спадщину за законом і йому був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку площею 6,99 га. Маючи зазначені документи звернувся до [PERSON] з вимогою, щоб той після збору врожаю 2010 року не проводив обробіток належної йому земельної ділянки. В липні 2010 року уклав з [PERSON] договір оренди зазначеної земельної ділянки строком на 5 років, який пройшов державну реєстрацію в жовтні 2010 року. В грудні 2010 року йому стало відомо, що [PERSON] не зважаючи на його неодноразові попередження самовільно здійснив посів зерна ячменю на земельній ділянці, переданій ним в оренду [PERSON], його звернення до [PERSON] з цього приводу позитивних наслідків не мали. Термін дії договору оренди земельної ділянки від 01.10.2003 року, укладеного між [PERSON] та приватним підприємцем [PERSON] строком на 5 років, який пройшов державну реєстрацію 12.12.2003 року, згідно до п.4.1 цього договору закінчився 12 грудня 2008 року. Однак, орендар [PERSON], який згідно до п.4.2 договору мав право на його поновлення на новий термін, за один місяць до його закінчення не повідомив письмово іншу сторону про своє бажання щодо продовження дії цього договору на новий термін. Не повідомляли про таке бажання і спадкоємці орендодавця [PERSON], яка померла 21.06.2004 року. При цьому, один із спадкоємців, а саме [PERSON], у 2008 році та у 2009 році повідомляв орендаря [PERSON] про відсутність свого бажання продовження дії цього договору в частині оренди саме його земельної ділянки площею 6,99 га на новий термін та заперечував проти подальшого використання останнім належної йому земельної ділянки, що знайшло своє підтвердження в показаннях свідка [PERSON], який підтвердив, що [PERSON] при отриманні орендної плати в 2009 році зробив запис на відомостях, а саме - про розірвання договору. Викладене свідчить про те, що позивач [PERSON] з грудня 2009 року без достатніх правових підстав (самовільно) використовував земельну ділянку площею 6,99 грн., що належить спадкоємцю [PERSON]М, яка входила до складу орендованих позивачем 20,97 га землі за договором від 01.10.2003 року укладеним з [PERSON] на пятирічний строк. Здійснюючи восени 2010 року обробіток земельної ділянки належної [PERSON] з подальшим посівом на ній озимого ячменю, позивач [PERSON], якому було відомо про вимоги власника щодо припинення її використання, не виступав по відношенню до власника цієї ділянки ні орендарем, ні правомірним користувачем, так як не мав з ним договірних відносин, тобто діяв на свій страх і ризик. При цьому, строк дії договору від 01.10.2003 року відносно спадкоємця [PERSON], що закінчився 12.12.2008 року, поновлений не був, так як останній мав заперечення щодо його поновлення та подальшого використання його земельної ділянки, тому посилання позивача на норму ст.33 Закону України Про оренду земліщодо правомірності використання ним земельної ділянки при відсутності заперечень орендодавця, суд вважає безпідставними. Відповідач [PERSON] діючи у відповідності з вимогами Закону України Про оренду землінавесні 2011 року виконуючи умови договору оренди земельної ділянки площею 6,99 га від 28.07.2010 року, укладеного з її законним власником [PERSON] строком на пять років, здійснив агротехнічні заходи з обробітку орендованої земельної ділянки, тобто як законний орендар діяв правомірно, тому суд не вбачає в діях відповідача однієї із складових деліктної відповідальності за шкоду завдану майну, передбаченої ст.1166 ЦК України, а саме протиправної поведінки заподіювача шкоди. Таким чином, вимоги позивача щодо відшкодування витрат, понесених у звязку з обробітком та посівом самовільно зайнятої земельної ділянки площею 6,99 га, оцінених ним на суму 11067 грн., суд вважає такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем у зв'язку з розглядом справи, суд відносить на його рахунок.

Outcome: dismissed