Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-27 00:00:00

[PERSON] звернувся в районний суд із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 08.02.2002 року він купив цілий житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами у [PERSON] Даний будинок розташований на присадибній земельній ділянці площею 0,5331 га, по вул. О.Кошового,10 в с. Жабелівка Вінницького району. В звязку з тим, що 01.01.2002 року в дію вступив новий закон під час дії ст.120 ЗК України (в ред..2001 року) автоматичного переходу права власності на земельну ділянку під будівлю та споруди не було, і тому необхідно було укладати договір купівлі-продажу земельної ділянки. Про такі обставини сторони договору не знали. 11.12.2003 року продавець житлового будинку [PERSON] помер, а його спадкоємцем є відповідачка по справі. Тому відповідач звернувся до суду із даним позовом, та просить визнати дійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, на якій розташований придбаний ним житловий будинок і визнати за ним право власності на неї. Позивач [PERSON] та заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не зявились, попередньо подали суду заяви із клопотанням про розгляд справи у їх відсутність. При цьому позивач просить позов задовольнити, і при наявності підстав не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання двічі не зявилася будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце судового засідання в справі в порядку, встановленому ч. 5 ст. 74 ЦПК України, про що свідчать розписки, які є в матеріалах справи. Заяви про відкладення судового засідання, а також розгляд справи у її відсутність суду не надходило, а тому суд відповідно до ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній доказів та постановити заочне рішення, оскільки позивач не заперечує проти такого розгляду справи. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. 08 лютого 2002 року між [PERSON] та [PERSON], спадкоємцем після смерті якого є відповідачка [PERSON], був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку, який розташований на присадибній земельній ділянці площею 0,5331 га в с. Жабелівка по вул. О.Кошового, 10 Вінницького району (а.с. 16). Даний договір посвідчено приватним нотаріусом [PERSON] та зареєстровано в реєстрі №164. За даним договором [PERSON] купив, а [PERSON] продав цілий житловий будинок позначений під літ. А, і до його складу входять погосподарські будівлі та споруди. Земельна ділянка площею 0,5331 га, на якій розташований будинок належить продавцю [PERSON] на підставі рішення 14 сесії 21 скликання Жабелівської сільської ради від 18.01.1994 року та відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю серії ВН №2848 від 13.10.2000 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №45, цільове призначення якої - для обслуговування жилого будинку 0,2500 га та ведення особистого підсобного господарства 0,2831 га. (копія державного акта а.с. 15) В договорі вказані назви сторін, вид угоди, його предмет (житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами), а також документ, що підтверджує право власності на земельну ділянку на якій він розташований. Також сторони домовились про договірну ціну і порядок її оплати та інші зобов'язання. Таким чином, сторони домовились щодо всіх істотних умов, які є обов'язковими для договорів даного виду згідно зі ст. 655 ЦК України і ст. 132 ЗК України. Претензій щодо істотних умов договору та його виконання сторони одне до одного не мали. На момент укладання договору купівлі-продажу житлового будинку право власності на земельну ділянку на якій він розташований не переходило до власника будинку і сторонам у даному договорі слід було укласти договір купівлі-продажу земельної ділянки на якій розташований житловий будинок з погосподарськими будівлями та спорудами. Оскільки на даний час одна із сторін у договорі купівлі-продажу (продавець) [PERSON] 11.12.2003 року помер, укласти договір купівлі-продажу земельної ділянки не представляється можливим. Як вбачається із матеріалів справи копії рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21.03.2006 року спадкоємець після смерті [PERSON] [PERSON] відмовилась від права на спадщину у вигляді земельної ділянки площею 0,5331 га., що розташована в с. Жабелівка Вінницького району (копія рішення а.с. 7-9). Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, що перебуває у власності, користування іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій він розташований. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій він розміщений, без зміни цільового призначення. Статтею 377 ЦК України в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин (до внесення змін згідно із Законом України від 05.11.2009 року №1702-VI) встановлено, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Проте на момент вирішення справи судом ст. 377 ЦК України викладено в новій редакції, згідно з якою до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Факт набуття позивачем [PERSON] права власності на жилий будинок згідно договору купівлі-продажу від 08.02.2002 року підтверджується письмовими доказами по справі: нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу (а.с. 16), довідками виданими виконавчим комітетом Жабелівської сільської ради (а.с. 21-25). Таким чином, з метою захисту майнових прав позивача за ним слід визнати право власності на земельну ділянку. В суду немає підстави для визнання дійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, так як письмовий договір купівлі-продажу між сторонами не укладався, як про це стверджує сам позивач, а право на земельну ділянку він набув у звязку з переходом права власності на житловий будинок. На підставі ст. 120 ЗК України, ст. 377 ЦК України та

Outcome: partial