Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по кредитному договорі. В підтвердження позовних вимог посилається на те, що 19.11.2008 року між ВАТ АКБ «Львів»та [PERSON] укладено кредитний договір №5 на суму 220000,00 тисяч гривень 00 копійок із платою за користуванням кредитом 26,0%, з кінцевим терміном погашення кредиту - 18.11.2013 року. Для забезпечення виконання даного зобов'язання із позичальником 19.11.2008 року було укладено договір іпотеки, згідно якого в іпотеку передано квартиру з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться під №1 у житловому будинку №58 на вулиці Пластунів у м. Дрогобичі Львівської області. Відповідно до статуту ПАТ АКБ «Львів»- зареєстрованого в новій редакції виконкомом Львівської міської ради 30.05.2011р. за №14151050008020657 - ПАТ АКБ «Львів»виступає правонаступником по всіх правах та зобов'язаннях ВАТ АКБ «Львів», ВАТ АКБ «Львів»виступає правонаступником по всіх правах та зобов'язаннях ЗАТ АКБ «Львів», що підтверджується витягом із статуту. Згідно п.3.2.2 кредитного договору позичальник зобов'язався своєчасно, в терміни, визначені кредитним договором та/або додатками до нього, повернути банку кредит в повному обсязі та плату (проценти, плату за оформлення кредиту) за користування ним. Повернення суми кредиту здійснюється щомісячно частинами не менше 6 585,00 гривень не пізніше останнього робочого дня поточного місяця, якщо інше не передбачено цим договором та/або додатками до нього. Останній платіж дорівнює залишку заборгованості по кредиту. Проте, умови договору порушені відповідачем, зобов'язання ним не виконуються, кредит не повертається. [PERSON] направлено лист-вимогу про погашення простроченої заборгованості, однак даний лист залишився без жодного реагування зі сторони відповідача. Відповідно до п.5.1.3. Кредитного договору - у випадку невиконання позичальником договірних зобов'язань, передбачених кредитним договором, банк має право вимагати дострокового погашення позичальником існуючої заборгованості. Згідно ст. 1054 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти на умовах, встановлених договором. п.1 ст. 1048 ЦК України передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, а у разі відсутності іншої домовленості сторін - проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Кредитним договором у п. 4.3 передбачено, що за несвоєчасне погашення кредиту або його частини, плати за користування кредитом або її частини Позичальник сплачує Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої в строк суми за кожний прострочений день, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також відшкодовує банку завдані таким невиконанням збитки в повному обсязі. Наступний день після встановленої дати погашення кредиту (його частини), процентів рахується першим днем прострочки. Станом на 26.09.2011 року заборгованість за кредитним договором становить 213114,93 (Двісті тринадцять тисяч сто чотирнадцять) гривень 93 копійки, з яких: 179 246,96 грн. - заборгованість по кредиту; 30 190,02 грн. - заборгованість по процентах; 3 677,95 грн. - нарахована пеня. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності, яка мається у матеріалах справи, позовні вимоги підтримує, просить їх задоволити. Відповідач в судові засідання з'являвся, позов визнає, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює судове рішення про задоволення позову, а згідно вимог п. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь в справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Оскільки при подачі позову згідно зі ст. 80 ЦК України та ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України "Про державне мито" позивач сплатив державне мито у розмірі 1700,00 грн. та згідно зі ст. 81 ЦПК України витрати на ІТЗ в сумі 120,00 грн. (що підтверджується відповідними квитанціями), то на підставі вимог ст. 88 ЦПК України дані суми судових витрат слід стягнути з відповідача в користь позивача.

Outcome: approved