Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-08 00:00:00

02 листопада 2011 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 1500 грн, моральної шкоди в розмірі 1000 грн, завданої внаслідок вчинення правопорушення, що мало місце 20 серпня 2011 року. З позову виходить, що [PERSON] об 0530 год. 20.08.2011 року, перебуваючи в стані спяніння, з хуліганських мотивів, розбив бокове водійське скло автомобіля позивача марки SENS»р.н. [NUMBER], що був припаркований біля будинку №10 по вулиці Мстиславська у м. Чернігові. Після вчинення правопорушення, відповідача було затримано працівниками міліції, доставлено до відділку міліції, проведено наркологічне обстеження та складено адміністративний протокол за ст.173 КУпАП, а в порушенні кримінальної справи 27.08.2011 року було відмовлено. На відновлення скла автомобіля позивачем було сплачено 1500 грн, а крім того позивачу завдано моральну шкоду, яку він оцінює у 1000 грн та яка полягає в тому, що він душевно страждав із-за пошкодження автомобіля, змушений був звертатися в різні інстанції з приводу ремонту автомобіля, а відповідач відмовився добровільно відшкодувати завдану шкоду. Позивач 09 грудня 2011 року, до судового засідання, подав заяву з проханням справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, у разі неявки відповідача в судове засідання просить провести заочний розгляд справи. /а.с.29/ Згідно положень ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце проведення судового засідання повідомлявся двічі за адресою реєстрації: вулиця Шевченка,37, с. Количівка, Чернігівський район, Чернігівська область, однак за даними поштового відділення звязку, за адресою реєстрації не проживає. /а.с.15-16, 28/ Участь у судових засіданнях є правом особи, яка бере участь у справі і ця особа зобовязана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки, що закріплено в статті 27 ЦПК України. Згідно положень ч.5 ст.74 ЦПК України у разі не надання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємця за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Оскільки за даними поштового повідомлення відповідач за адресою реєстрації не проживає, що унеможливлює вручення йому судових документів, і ним не повідомлено дійсне місце проживання (перебування), то він є таким, що належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання. Відповідно до вимог ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи, що відповідач по справі у судове засідання не зявився, а сторона позивача не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутність [PERSON], на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до положень частини 2 статті 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши усі наявні матеріали справи та докази, прийшов до наступного. З досліджених у судовому засіданні матеріалів справи про адміністративне правопорушення та матеріалів справи про відмову в порушенні кримінальної справи встановлено, що 20 серпня 2011 року, об 0530 год., [PERSON], перебуваючи в стані алкогольного спяніння, з хуліганських мотивів, розбив бокове водійське скло автомобіля [PERSON] марки SENS»р.н. [NUMBER], що був припаркований біля будинку №10 по вулиці Мстиславська у м. Чернігові. [PERSON] було одразу затримано працівниками міліції, доставлено до Чернігівського обласного наркологічного диспансеру, де йому було поставлено діагноз: психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, гостра інтоксикація неускладнена. 27.08.2011 року в порушенні кримінальної справи відносно [PERSON] відмовлено, а 29.08.2011 року його притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.173 КУпАП, з накладенням штрафу розміром 119 грн, за вище описане правопорушення. /а.с.24-26, додаток №1/ Належність пошкодженого автомобіля, на праві власності, позивачу підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. /а.с.32/ З квитанції ФОП [PERSON] №020276 від 26 вересня 2011 року вбачається, що вартість заміни скла автомобіля [NUMBER] становить 1500 грн. /а.с.6/ Дослідивши письмові докази по справі суд дійшов однозначного висновку, що відповідач винний у спричиненні шкоди позивачу на суму 1500 грн, оскільки пошкодив його автомобіль, і його вина підтверджується належними та допустимими доказами. Відповідно до положень ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За приписами ч.2 ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Дослідивши надані стороною позивача докази, в обґрунтування заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про те, що відповідач своїми винними умисними діями заподіяв шкоду [PERSON] і повинен нести цивільно-правову відповідальність. Відповідно до положень п.3 ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. У відповідності до положень ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно розяснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. За позовними вимогами [PERSON] просив суд стягнути на його користь з відповідача моральну шкоду у розмірі 1000 грн, обґрунтовуючи це тим, що був змушений тривалий час здійснювати зусилля для відновлення попереднього стану транспортного засобу і це викликало у нього душевні страждання. Приймаючи до уваги той факт, що позивачу дійсно відповідачем було завдано майнової шкоди, і останній винний у пошкодженні його майна, позивачу дійсно прийшлось витрачати час і зусилля на поновлення попереднього стану автомобіля (1 м. 6 дн.), враховуючи характер та обсяг душевних страждань, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що позов в частині відшкодування завданої моральної шкоди підлягає частковому задоволенню на суму 500 грн, яка є достатньою грошовою компенсацію душевних страждань [PERSON] Таким чином, досліджені у судовому засіданні докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для часткового задоволення позову. Відповідно до ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ визначені Додатком №2 до Постанови Кабінету міністрів України від 27 квітня 2006 року №590. Згідно ст.79 ЦПК України до судових витрат віднесені витрати на правову допомогу, проте порядок їх стягнення визначений ст.88 ЦПК України, яка передбачає, що питання про стягнення понесених витрат на правову допомогу вирішується судом при ухваленні судового рішення. Позивачем додано до позову квитанцію №1195093 від 31.10.2011 року, з якої встановлено, що СПД [PERSON] отримано 200 грн за складання позову до суду про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. /а.с.7/ Однак дана квитанція не містить в собі даних, що саме позивач сплачував кошти за надання юридичних послуг і тому суд не можуть прийняту вказану квитанцію, як належний доказ, що підтверджує понесені витрати на правову допомогу. Крім того позивачем не надано документи, що підтверджують факт понесення ним витрат, пов'язаних з оплатою саме правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права. В свою чергу суд рух рахує за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача, у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України, понесені останнім судові витрати в розмірі 188 грн. /а.с.1, 12/

Outcome: partial