Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-13 00:00:00

У червні 2011 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання батьківства, стягнення аліментів. Позивачка вказувала на те, що з 2002 року по 2006 рік вона знаходились з відповідачем у постійних близьких стосунках, вели з відповідачем спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, проживаючи однією сімєю в належній її квартирі [ADDRESS]. 5 червня 2003 року вона народила доньку [PERSON] Батьком дитини є відповідач [PERSON]. Проте в Книзі реєстрації народжень запис про батька дитини було здійснено у відповідності до вимог ст.135 СК України. Після народження дитини відповідач відмовився подати в органи РАГСу заяву про реєстрацію свого батьківства, продовжуючи проживати з ними як одна сімя. Посилаючись на те, що на теперішній час відповідач не визнає своє батьківство, не надає матеріальну допомогу на утримання їх доньки, просила суд визнати батьком [PERSON] [PERSON], стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки у розмірі ? частини з усіх видів доходу відповідача щомісячно, починаючи з часу подання позову до суду. В судовому засіданні позивачка підтримала вимоги позову, просила про його задоволення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився. Про час і місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином. У відповідності до ст..ст.224, 225 ЦПК України судом проводиться заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивачки, свідків, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. Згідно пунктів 1, 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі норми Сімейного кодексу України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК застосовуються в частині лише тих прав і обовязків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обовязки визначаються на підставах, передбачених СК. Оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст..128 СК істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст.53 КпШС, суди, вирішуючи питання проте, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. Так, при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матірю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. З матеріалів справи вбачається, що позивачка, не перебуваючи з відповідачем у шлюбі 5 червня 2003 року народила доньку, а тому запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень відділу РАЦС був проведений зі слів матері. Згідно зі ст. 53 КпШС підставою для встановлення батьківства можуть бути фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне їх виховання чи утримання, або ж докази, що достовірно підтверджують визнання особою батьківства. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування. Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. З наявних у справі доказів, в тому числі фотокарток, листівок, конвертів, вбачається, що відповідач [PERSON] проживав з позивачкою однією сімєю, визнавав доньку своєю з її народження, виховував її та спільно утримував. Ці обставини також підтверджуються поясненнями свідків в судовому засіданні. Враховуючи викладені обставини, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про визнання батьківства є обґрунтованим і доведеним, а відтак підлягає задоволенню. У відповідності до ст.180 СК України обидва батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання цього обовязку визначаються за домовленістю між ними. За відсутності домовленості кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно зі ст.182, ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу), яка стягується як аліменти на дитину, визначається судом з врахуванням стану здоровя та матеріального становища дитини і платника аліментів, наявності у платника інших дітей та непрацездатних осіб, а також інших обставин, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що з відповідача на утримання дитини слід стягнути аліменти в розмірі ? частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно. Відповідно зі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати.

Outcome: approved