Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-12 00:00:00

В лютому 2010 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] за договором позики суми боргу 483000.00 грн. з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення в сумі 22701.00 грн., три процента річних від простроченої суми 5835.90 грн., пеню у розмірі подвійної ставки НБУ за період з 1.10.2009р. по 24.02.2010 р. в сумі 39876.69 грн. та стягнення на його користь судових витрат. Позовні вимоги мотивує тим, що він 30.09.2008 року передав відповідачу [PERSON] 483000.00 грн., про що було укладено письмовий договір позики, де зазначено термін повернення до 30 вересня 2009 року. Однак у зазначений термін відповідач свої зобовязання не виконав , грошові кошти не повернув. Вважає, що відповідач в односторонньому порядку відмовився від виконання своїх зобовязань, що змушує його звернутись до суду. 15.03.2010 року [PERSON] надав зустрічну позовну заяву до [PERSON] про визнання договору позики №5495 від 30.09.2008 року недійсним у звязку з вчиненням під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалась, а також вважає вчинений правочин удаваним. Позовні вимоги мотивовані тим, що у дійсності сума грошей у розмірі 483000.00 грн., на яку ним було складено договір позики, є боргом фірми ТОВ «Єврол-М», та насправді договір позики щодо якого [PERSON] заявлено позовні вимоги, не укладався; [PERSON] гроші у борг не давав та дану суму грошей він від нього не отримував; вказує, що договір позики було укладено ним під впливом тяжких обставин, оскільки на час його написання позивач за зустрічним позовом був ошуканим шахрайськими діями Кіровоградського ПП «Добробут-Інвест», якому він як директор фірми ТОВ «Єврол-М» поставив мясопродукти на загальну суму 591366.21 грн., які отримав за договором поставки у ТОВ «Західноукраїнська аграрна компанія», директором якої є [PERSON], та при розмові з яким щодо розрахунків між підприємствами останнім було запропоновано оформити договір позики, за умови, якщо підприємство не розрахується за отримані мясопродукти, то він змушений буде особисто віддавати гроші. В подальшому 06.11.2008 року ТОВ «Єврол-М» перерахувало ТОВ «Західноукраїнська аграрна компанія» 204962 грн. за поставлені мясопродукти, однак [PERSON] предявивши йому позовні вимоги про стягнення за договором позики фактично повторно хоче стягнути з нього борги ТОВ «Єврол-М». На підставі викладеного просить відмовити у задоволенні вимог [PERSON] та задовольнити зустрічний позов. Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 16.03.2010 року зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним, а позовні вимоги за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу, та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору позики недійсним обєднано в одне провадження. Представник позивача за первісним позовом і відповідача за зустрічним позовом [PERSON] у судовому засіданні підтримала позовні вимоги свого довірителя, щодо вимог за первісним позовом в повному обсязі посилаючись на обставини, що викладені у позові. Просить стягнути з відповідача [PERSON] загальну суму боргу в розмірі 551413.59 грн., а також судові витрати по справі 1700 грн. держмита та 30 грн. витрат на ІТЗ. Позовні вимоги за зустрічним позовом [PERSON] не визнала та просила відмовити в їх задоволенні, суду пояснила, що борги фірми ТОВ «Єврол-М» перед ТОВ «Західноукраїнська аграрна компанія», директором якої є [PERSON] не мають ніякого відношення до боргу [PERSON] перед [PERSON] за договором позики. Відповідач за первісним позовом і позивач за зустрічним позовом [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги за первісним позовом не визнав, при цьому пояснив, що правовідносини, які склалися між сторонами у справі регулюються Господарським Кодексом України, оскільки визначена сума є боргом фірми ТОВ «Єврол-М» перед ТОВ «Західноукраїнська аграрна компанія» за поставлені мясопродукти, а тому договір позики є безгрошовим, правовідносини за договором позики не мають місця, оскільки гроші фактично не передавалися, вказав, що за таких обставин договір позики є недійсним, крім того, за обставин, при яких було написано договір, угода не укладалася, тому в задоволенні первісних позовних вимог [PERSON] до нього про стягнення боргу за договором позики необхідно відмовити та просив задовольнити зустрічні позовні вимоги його до [PERSON] про визнання договору позики від 30.09.2008 року недійсним. Заслухавши пояснення сторін, свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи та надані суду докази, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що 30 вересня 2008 року між [PERSON] з одного боку та [PERSON] з другого боку був укладений договір позики на суму 483000.00 грн., на вимогу позивача про повернення боргу відповідач свої зобовязання за договором не виконав, суму позики не повернув. За правилами ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Положеннями ст.1046 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до п.1.1 договору позики від 30.09.2008 року, строк повернення боргу був обумовлений сторонами до 30.09.2009 року. Відповідно до ст. 625 ЦК України [PERSON] зобовязаний сплатити [PERSON] з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, 3% річних від простроченої суми та пеню у розмірі 1% від суми боргу за кожний день прострочки, тому суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу з урахуванням індексу інфляції 3% річних та пені за період з 01.10.2009 року по 24.02.2010 рік, згідно з розрахунком, наданим позивачем. Крім того, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору в сумі 1700 грн. та витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи в сумі 30 грн. Зустрічні вимоги відповідача [PERSON] про визнання договору позики від 30.09.2008 року недійсним у звязку з вчиненням під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалась, а також визнання правочину удаваним не пілягають задоволенню. Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладений, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. [PERSON] звернувся до суду про визнання недійсним зазначеного договору позики, посилаючись на те, що зазначена угода укладена на дуже не вигідних умовах а саме: під впливом тяжкої для нього обставини, зазначаючи, що він як генеральний директор ТОВ «Єврол-М» мав боргові зобовязання підприємства, які виникли на підставі шахрайських дій інших осіб. Частиною першою статті 233 ЦК України передбачено, що правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для нього обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. Вказаний договір позики був підписаний [PERSON] та [PERSON] 30.09.2008 року у присутності приватного нотаріуса Сокальського районного нотаріального округу [PERSON] Їх особи були встановлені, дієздатність перевірена. Своїми підписами у договорі сторони підтвердили, що підписання даного договору свідчитиме про те, що його умови повністю відповідають волевиявленню сторін. Позикодавець та Позичальник підтвердили, що договір не носить характеру фіктивного та удаваного правочину. Правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний недійсним на підставі статті 233 ЦК України. З аналізу статті 233 ЦК України випливає, що для визнання правочину недійсним у контексті цієї норми, необхідно встановлення двох обставин: наявність тяжких обставин та вкрай невигідних умов правочину. Для вчинення правочину під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах [PERSON] повинен був довести , що при вчиненні договору позики він мав дефекти волі і правочин здійснювався за таких обставин, що він вимушений був взяти в борг кошти на невигідних для себе умовах. Відповідно до ст. ст..10, 60 Цивільного процесуального Кодексу України, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог і заперечень. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] при вчиненні договору позики мав намір укласти саме договір позики, він усвідомлював та розумів, який саме договір підписує, про що свідчить акт прийому передачі коштів за його підписом. Посилання [PERSON] а те, що він помилявся щодо природи договору, прав та обовязків сторін за договором не були підтвердженні у судовому засіданні, а здобуті судом докази спростовують такі доводи. З урахуванням досліджених обставин справи, суд прийшов до висновку, що [PERSON] не було надано доказів, які б могли вказувати на те, що на час укладання договору позики він діяв під впливом тяжкої для нього обставини і на вкрай невигідних умовах. Допитаний в судовому засіданні свідок також не підтвердив, що договір позики було укладено позивачем під впливом тяжких обставин. Ч.1 ст. 235 ЦК України передбачено, що удаваним, є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони вчинили, ч.2 ст. 235 ЦК України передбачено, якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Позивачем за зустрічним позовом не доведено, що правочин який вчинено сторонами для приховання іншого правочину є удаваним та не зазначено, який фактично правочин був вчиненний між сторонами. Крім того, суд вважає, що будь які підстави визнання недійсним договору, передбачені цивільним законодавством, є взаємовиключними, а тому посилання [PERSON] одночасно на дві підстави визнання договору недійсним, на думку суду обумовлені його позицією повного невизнання предявленого до нього позову, та небажанням виконувати умови договору позики. Суд критично сприймає наданий в судовому засіданні аудіо запис телефонної розмови, оскільки з роздруківки даної розмови вбачається, що будь яких доказів, які б підтверджували позицію [PERSON] вона не містить.

Outcome: approved