Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-17 00:00:00

29.08.2011 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання [PERSON] такою що втратила право на користування жилим приміщенням розташованим за адресою: [ADDRESS]. У судовому засіданні позивач свій позов підтримав повністю та просив його задовольнити, також суду зазначив що він являється пенсіонером і йому матеріально тяжко сплачувати комунальні платежі з урахуванням реєстрації в будинку відповідачки, яка фактично в будинку не проживає більше дев'яти років. Відповідачка по справі позовні вимоги позивача не визнала, мотивуючи це тим, що позивач не хоче переоформити будинок на їх спільних дітей. Суд, вислухавши думку сторін у справі, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Так, судом встановлено, що позивач проживає у будинку №?3 по вулиці Тінистій м.Новий Буг Миколаївської області, який належить йому на праві приватної власності згідно свідоцтва на право власності виданого на підставі розпорядження Голови Новобузької РДА 30.01.1998 року №69-р. 27.06.1975 року між позивачем та відповідачкою [PERSON] було укладено шлюб, котрий в свою чергу було розірвано 11.06.2002 року, про що свідчить актовий запис про розірвання шлюбу № 72 зареєстрований 11.06.2002 року відділом реєстрації актів громадського стану Новобузького районного управління юстиції. Ще перебуваючи у законному шлюбі з позивачем, відповідачка 10.12.1997 року придбала квартиру в [ADDRESS], де проживає і по теперішній час. На момент розірвання шлюбу у сторін майнового спору не було, так як відповідачка залишила за собою право власності на квартиру в м.Миколаєві, а позивачеві залишилось право власності на житловий будинок в [ADDRESS]. Разом з тим відповідачка залишилася бути зареєстрованою за адресою: [ADDRESS], так як при розірванні шлюбу сторони не надавали цьому значення та не зареєстрували місце проживання [PERSON] у встановленому законом порядку. Відсутність позивачки за місцем своєї реєстрації також підтверджується актами обстеження для встановлення факту проживання депутатів Новобузької міської ради Миколаївської області. Крім того свідки по справі [PERSON] та [PERSON] підтвердили факт того, що відповідачка по справі [PERSON] не проживає в будинку позивача вже більше десяти років. Згідно до ч.1 ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до положень, передбачених ст.ст. 383, 391 ЦК України, власник жилого будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно вимог ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України, право члена сім'ї власника будинку, який не є його співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у даному будинку. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом. Згідно з положенням ст. 319 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, зокрема усунення перешкод у користуванні майном особою, в якої відпали законні підстави для такого користування. У відповідності ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. За наведених вище підстав суд знаходить можливим та за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача та визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування жилим приміщенням розташованим за адресою: [ADDRESS].

Outcome: approved