Jurisdiction: civil
Date: 2012-02-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 30.01.2011 року помер брат його матері [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами під № 40 по вул.Першотравневій в м.Білій Церкві та земельна ділянка площею 0,0836 га в межах згідно з планом, спадкодавець на дану земельну ділянку отримав державний акт на право приватної власності від 02.11.1999 року, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 11, позивач є спадкоємцем померлого [PERSON] за заповітом, на вказаний вище будинок він одержав свідоцтво про право на спадщину за заповітом, але у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку йому нотаріусом відмовлено, оскільки спадкодавець загубив державний акт, позивач позбавлений можливості оформити свої спадкові права на земельну ділянку. А тому він просить суд визнати за ним право на спадкування земельної ділянки розміром 0,0836 га по вул..Першотравневій,40 в м.Білій Церкві після смерті [PERSON], котрий помер 30.01.2011 року. В суді представник позивача підтримав позовні вимоги. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі, заяви щодо розгляду справи без участі представника відповідача до суду не надходило, а тому за згодою представника позивача на підставі ст..ст.224-226 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи. Заслухавши пояснення представника позивача, оглянувши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, по справі встановлено, що 30.01.2011 року помер [PERSON], що стверджується копією свідоцтва про його смерть. З матеріалів справи також вбачається, що померлий залишив заповіт на все належне йому майно на імя [PERSON], що слідує з копії заповіту, який посвідчено державним нотаріусом Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори [PERSON] 07.10.2005 року, зареєстровано в реєстрі за № 4-5218. Згідно ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно зі ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. За ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно спадкової справи № 197/2011 щодо майна померлого 30.01.2011 року [PERSON], копію якої надано суду, 17.03.2011 року із заявою про прийняття спадщини за заповітом до нотаріальної контори звернувся [PERSON], а 07.12.2011 року на його імя видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами під № 40 по вул..Першотравневій в м.Білій Церкві, свідоцтво зареєстровано в реєстрі за № 5-3046, інші спадкоємці у померлого відсутні. 15.02.2012 року на імя [PERSON] зареєстровано право власності на вказаний будинок на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що стверджується копією витягу Білоцерківського МБТІ з реєстру про державну реєстрацію прав. Судом встановлено, що за життя [PERSON] на його імя було оформлено державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0836 га в межах згідно з планом, яка розташована на території м.Білої Церкви по вул. Першотравневій,40, передана у приватну власність на підставі рішення виконкому Білоцерківської міської ради від 15.07.1999 року за 184, цільове призначення-для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, що стверджується копією державного акта IV-КВ № 046193, акт зареєстровано 02.11.1999 року в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 111. Як пояснив в суді представник позивача, оригінал державного акта відсутній, у видачі дубліката державного акта йому було відмовлено, що стверджується листом управління Держкомзему у місті Біла Церква Київської області від 16.01.2012 року. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Як розяснено в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування /зі збереженням її цільового призначення/ при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно зі ст..126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених ч.2 цієї статті. А за ч.2 ст.126 ЗК України, право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки; свідоцтвом про право на спадщину. Як встановлено судом, на імя [PERSON] було оформлено державний акт на право власності на вказану вище земельну ділянку, цей акт пройшов державну реєстрацію, тобто, спадкодавець набув права власності на вказану земельну ділянку відповідно до вимог чинного законодавства, але в звязку з відсутністю оригінала цього акта у спадкоємця він не має можливості оформити спадщину на земельну ділянку. Відповідно до п.23 наведеної вище в рішенні Постанови Пленуму Верховного Суду України, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно відповіді державного нотаріуса Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори [PERSON] від 28.11.2011 року за № 3697/02-14, [PERSON] було відмовлено в оформленні свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку в звязку з тим, що ним не надано правовстановлювального документа-державного акта на право власності на земельну ділянку на імя померлого. Отже, позивач, як спадкоємець [PERSON], позбавлений на даний час можливості оформити спадщину на земельну ділянку із-за відсутності правовстановлюючого документа, оскільки у видачі дубліката державного акта на імя спадкодавця йому було відмовлено. Згідно п.5.1 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Держкомзему України від 04.05.1999 року № 43 /зі змінами/, який зареєстровано в Мінюсті України 04.06.1999 року за № 354/3647, при втраті (псуванні) державного акта на землю власнику або землекористувачу видається відповідний дублікат. А як передбачено п.5.2 цієї Інструкції, для отримання дубліката власник утраченого (зіпсованого)державного акта на право власності на земельну ділянку письмово звертається до відповідного органу, яким було видано зазначений державний акт. У заяві вказується: де, коли і за яких обставин утрачено (зіпсовано) зазначений державний акт. Власник також дає повідомлення про втрату зазначеного державного акта в місцевих засобах масової інформації. Якщо протягом місяця з дня публікації ніяких повідомлень власнику не надійшло, то відповідний орган, яким було видано зазначений державний акт, дає доручення місцевому державному органу земельних ресурсів Держкомзему України виготовити дублікат утраченого (зіпсованого) зазначеного державного акта. Отже, одержати дублікат державного акта може тільки власник або землекористувач. Переоформлення державного акта і його реєстрація при спадкуванні права власності на земельну ділянку, відповідно до вимог ст.1299 ЦК України та ст. 125 ЗК України, є обовязковою процедурою для набуття права власності на цю земельну ділянку. До переоформлення державного акта на земельну ділянку і його реєстрації, виходячи з умов частини 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець має певні майнові права на цю ділянку, які засвідчуються свідоцтвом про право на спадщину. А оскільки позивач позбавлений можливості оформити таке свідоцтво із-за відсутності правовстановлювальних документів на земельну ділянку, то суд вважає за можливе визнати за ним право в порядку спадкування за заповітом після померлого [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0836 га по вул.Першотравневій,40 в м.Білій Церкві, право власності на яку спадкодавця посвідчено державним актом на право власності на земельну ділянку від 02.11.1999 року, оригінал якого відсутній.

Outcome: approved