Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-16 00:00:00

31.08.2011 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача моральну шкоду, заподіяну умовами виробництва. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з 20.12.2010 року по 18.08.2011 року працював забійником на відбійних молотках шостого розряду з повним робочим днем на ДП ДзержинськвугілляВП Шахта Північна. В наслідок нещасного випадку на виробництві 25.04.2011 року він отримав травму поперекового відділу хребта. Починаючи з 29.04.2011 року у звязку із загостренням болі в попереку, позивач амбулаторно та стаціонарно приймав курс медикаментозної терапії. Після проходження лікування в лікарні №1 м.Горлівки йому було поставлено діагноз- загострення після травматичної попереко-крижової радикулопатії зі стійким та виризним вертеброгеним, мязово- тонічним, правобічним корінцевим, виразним больовим синдромом. 16.08.2011 року на підставі акту огляду МСЕК позивачу первинно встановлена третя група інвалідності по причині трудового каліцтва, строком на один рік та визначено ступінь втрати професійної працездатності на рівні 40%. Пошкодженням здоровя йому заподіяно моральні страждання, які виявляються у порушенні його звичайного ритму та укладу життя, життєвих звязків та відносин з родичами, він вважає себе неповноцінною людиною, зявилось почуття страху за своє життя та здоровя. Позивач просить стягнути з відповідача 50 000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та суду пояснив, що більшість обставин, на які посилався позивач не підтверджені жодними доказами та не можуть розцінюватися судом як такі, сума моральної шкоди значно завищена позивачем. Ураховуючи, що працівник на власний розсуд та за власною ініціативою обрав відповідну професію, заздалегідь був попереджений про наслідки, що могли спричинити погіршення стану його здоровя, тому не можна покладати вину лише на підприємство. Представник третьої особи відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Дзержинську до суду не зявився, надав заяву, де пояснив, що оскільки позивач не предявляє вимог безпосередньо до відділення Фонду в м.Дзержинську, вважає за доцільне залишити розгляд цієї справи на розсуд суду. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено і не заперечується сторонами, що позивач з 20.12.2010 року по 18.08.2011 року перебував у трудових відносинах з ДП Дзержинськвугілля, де працював у відокремленому підрозділі Шахта Північназабійником на відбійних молотках шостого розряду з повним робочим днем (а.с.5-7). В наслідок нещасного випадку на виробництві 25.04.2011 року він отримав травму поперекового відділу хребта, що підтверджено актом №23 про нещасний випадок, що повязаний з виробництвом (а.с.8-9), внаслідок чого виникла хвороба - попереко-крижова радикулопатія. 16.08.2011 року на підставі акту огляду МСЕК позивачу первинно встановлена третя група інвалідності по причині трудового каліцтва, строком на один рік та визначено ступінь втрати професійної працездатності на рівні 40% (а.с.10). Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Право на відшкодування моральної шкоди виникло у позивача з часу встановлення йому стійкої втрати працездатності, тому правовідносини по відшкодуванню моральної шкоди, заподіяної йому ушкодженням здоровя під час виконання трудових обовязків, регулюються саме ст. 237-1 КЗпП України. Згідно до ч.4 ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до частини 1 та 2 ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Враховуючи зазначені положення основного Закону України та КЗпП України підприємство мало створити потерпілому як і іншим працівникам належні небезпечні умови праці, за яких факт настання професійного захворювання або іншого пошкодження здоровя були неможливими. Сукупність проаналізованих та досліджених в судовому засіданні доказів дає можливість суду зробити висновок про те, що ушкодження здоровя на виробництві спричинило позивачу моральну шкоду, яка полягає в фізичному болю та у моральних переживаннях, що призвело до змін звичайного образу життя та потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Внаслідок порушення відповідачем права позивача на безпечні умови праці останній отримав трудове каліцтво, внаслідок чого виникла хвороба - попереко-крижова радикулопатія. Позивач постійно знаходиться на лікуванні, йому встановлена третя група інвалідності та стійка втрата працездатності 40 %, він відчуває інші неприємні відчуття від незадовільного стану здоровя. Перелічені негативні явища дійсно не можуть не турбувати потерпілого, не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію. Отже, факт моральних страждань є очевидним і не потребує доказування іншими засобами доказування. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує порушення нормальних життєвих звязків позивача, неможливість ведення попереднього способу життя. Разом з тим, вимогу позивача про відшкодування моральної шкоди в розмірі 50 000 гр. суд визнає збільшеною. З врахуванням ступеня та глибини моральних страждань позивача,

Outcome: partial