Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-13 00:00:00

12.05.2003 року приватне підприємство „Монблан зернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], ЗАТ „Укрпрофоздоровниця, малого підприємства „Картас про визнання договорів дарування та купівлі-продажу недійсними. Свої вимоги мотивувало тим, що 17.12.1998 року між Одеським дочірнім підприємством ЗАТ „Укрпрофоздоровниця, що є структурним підрозділом ЗАТ „Укрпрофоздоровниця, та малим підприємством „Картас було укладено договір купівлі-продажу цілісного майнового комплексу КОЦДС „Вогник. Зазначений договір не був поданий на розгляд Правління ЗАТ та не був ним затверджений, узв`язку з чим був порушений порядок відчуження та значно занижена ціна проданого комплексу. 24.12.1999 року між директором МПП „Картас в особі [PERSON] та її донькою [PERSON] було укладено фіктивний договір дарування майна комплексу „Вогник. 25.10.2000 року [PERSON], від імені якої діяла [PERSON], подарувала [PERSON] вказане нерухоме майно, яка, в свою чергу, уклала договори дарування з [PERSON], подарувавши їй 392/1000 частин майна, [PERSON], подарувавши їй 229/1000 частин, [PERSON], якій було подаровано 92/1000, та [PERSON], якому подарувала 287/1000 частин вказаного майнового комплексу. 07.02.2001р. та 12.09.2001 року [PERSON] та [PERSON] подарували [PERSON] 392/1000 та 229/1000 частин вказаного комплексу відповідно. 11.01.2002 року [PERSON] уклала договір дарування 621/1000 частин комплексу з [PERSON], який, в свою чергу, подарував вказані 621/1000 частин майна [PERSON] Посилаючись на договір цесії, який був укладений між ПП „Монблан та ЗАТ „Укрпрофоздоровниця, позивач просив визнати вказані договори дарування визнати недійсними. У вересні 2003 року ЗАТ „Укрпрофоздоровниця звернулось до суду з аналогічним позовом, в якому також просило визнати зазначені договори недійсними, виселити з цілісного майнового комплексу КОЦДС „Вогник усіх осіб, що там проживають, та витребувати у [PERSON], [PERSON] та [PERSON] майно вказаного комплексу. 23.09.2004 року ТОВ „Інститут аналізу права звернулось до суду з аналогічним позовом. Зазначало, що 12.08.1999 року між малим підприємством „Картас та виробничо-комерційною фірмою „АЛЕА було укладено договір купівлі-продажу майнового комплексу культурно-оздоровчого центру дозвілля сім`ї „Вогник. Посилаючись на те, що товариство є правонаступником виробничо-комерціної фірми „АЛЕА і власником спірного майна, просило визнати недійсним зазначені вище договори дарування (т.7, а.с.96). 31.10.2007 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до ЗАТ „Укрпрофоздоровниця, ТОВ „Інститут аналізу права, треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання договорів купівлі-продажу недійсними та витребування майна. Справа судами розглядалась неодноразово. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 17.12.2007 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 10.09.2008 року позовні вимоги ТОВ „Інститут аналізу права задоволені, у позові ЗАТ „Укрпрофоздоровниця відмовлено, у задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Ухвалою колегії суддів Верховного Суду України від 20 квітня 2011 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 17.12.2007року та ухвала апеляційного суду Одеської області від 10.09.2008 року в частині задоволенні позовних вимог ТОВ „ Інститут аналізу права і відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON] були скасовані та справа у цій частині була передана на новий розгляд. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 08.08.2011 року позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю „Інститут аналізу права була залишена без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача у судове засідання. Таким чином у теперішній час справа розглядається лише за позовом [PERSON], яка 19.07.2011 року уточнила позовні вимоги (т.11, а.с. 91-96) та просила визнати недійсним договір купівлі-продажу культурно-оздоровчого центру дозвілля сім`ї „Вогник, укладений 12.08.1999 року між малим приватним підприємством „Картас та виробничо-комерційною фірмою „Алеа та визнати недійсним договір купівлі-продажу культурно-оздоровчого центру дозвілля сім`ї „Вогник, укладений між ТОВ „Інститут аналізу права та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Свої вимоги позивач мотивувала тим, що договір від 12.08.1999 року не був завірений нотаріально та не зареєстрований у встановленому законом порядку, а ТОВ „Інститут аналізу права не є правонаступником ВКФ „АЛЕА, тому не має права пред`являти вимоги щодо визнання недійсними оспорюваних договорів. Судовому засіданні позивач та її представники поданий позов підтримали, просили його задовольнити. Відповідачі - мале приватне підприємство „Картас, виробничо-комерційна фірма „АЛЕА, ТОВ „Інститут аналізу права у судове засідання не з`явились, про слухання справи сповіщалисьналежним чиногм за місцем реєєстрації, причини неявки суду не повідомили, заяв та клопотань про відкладення слухання справи від них до суду не надійшло. Представник відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] В`ячеслава Сергійовича, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] В`ячеслава Сергійовича, [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, вказуючи на те, що станом на 27.07.2011 року в КП „ОМБТІ та РОН по вул. Дм. Донського, 59 у м. Одесі об`єкти нерухомості не зареєстровані, таким чином у позивача відсутнє право на захист свого права власності шляхом визнання оскаржуваних договорів недійсними. Також зазначав, що позивачем пропущений строк звернення до суду, встановлений ст.257 ЦК України, у зв`язку з чим просив застосувати наслідки пропуску строку, встановленого законом. Відповідачі за позовом ТОВ „Інституту аналізу права [PERSON], [PERSON], та представник [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON], у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримали, просили задовольнити. Розглянувши поданий позов, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд доходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. В уточненій позовній заяві [PERSON]В просить визнати недійсними договір купівлі-продажу КОЦДС Вогник, укладений 12.08.1999 р. між МПП Картаста ВКФ Алеа, а також договір купівлі-продажу КОЦДС Вогник, укладений 01.06.2006 р. між ТОВ Інститут аналізу і правата [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Заявлені позовні вимоги позивач обґрунтовує наступним: - Договір купівлі-продажу КОЦДС Вогник, укладений 12.08.1999 р. між МПП Картаста ВКФ Алеа, є недійсним, так як на порушення вимог ст. 47, 224 ЦК України 1963 року, п. 27 Інструкції Про порядок вчинення нотаріальних дій в Україні та п. 1.5 Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності останній нотаріально не посвідчений та не зареєстрований у порядку, який передбачено для реєстрації права на нерухоме майно; - Договір купівлі-продажу КОЦДС Вогник, укладений 01.06.2006 р. між ТОВ Інститут аналізу і правата [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] є недійсним з огляду на те, що ТОВ Інститут аналізу і праване є правонаступником ВКФ Алеа, а тому не набув права власності на спірне майно. З уточненої позовної заяви слідує, що підставою для останньої є порушення оскаржуваними договорами купівлі-продажу права власності позивача на нежитлові будівлі та споруди культурно-оздоровчого центру дозвілля та сімї Вогник, які розташовані по вул. Д. Донського, 59, у м. Одесі. Способом захисту порушеного права позивачем обрано визнання недійсними договорів купівлі-продажу зазначеного нерухомого майна. Згідно вимог ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 179 та ч.1 ст.181 ЦК України передбачено, що річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки. До нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно до положень ст. 349 ЦК України, право власності на майно припиняється в разі його знищення. У разі знищення майна, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на це майно припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру. Як вбачається з листа КП Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості№273872.72 від 29.07.2011 р., станом на 27.07.2011 р. в КП ОМБТІ та РОНпо вул. Д. Донського, 59, у м. Одесі обєкти нерухомості не зареєстровані. 08.05.2008 р. в реєстровій книзі 53 неж., стор. 139-140, р.№649, згідно заяв власників, вчинено запис про відміну реєстрації у звязку зі зносом обєкту (т.11, а.с.147). Також суд звертає увагу на те, що оскаржуваний договір купівлі-продажу КОЦДС Вогник, укладений 12.08.1999 р. між МПП Картаста ВКФ Алеа, укладався від імені МПП Картас[PERSON] Разом з тим, вимоги про визнання недійсним зазначеного договору [PERSON] було заявлено лише у жовтні 2007 року, тобто з пропуском строків позовної давності, які встановлені ст. 257 ЦК України. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ТОВ „Інститут аналізу права звернулось до суду з позовом до [PERSON]В та ін. ще 23.09.2004 року, в якому посилалось на оспорюваний договір від 12.08.1999 року і позивачці було відомо про його існування ще з того часу. Зважаючи на вказане, суд вважає за необхідне застосувати позовну давність до позовних вимог [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу КОЦДС Вогник, укладений 12.08.1999 р. між МПП Картаста ВКФ Алеа, так як доказів підтвердження поважності причин пропущення позовної давності позивачем суду не надано. Відповідно до вимог ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Також, на думку суду, безпідставними є посилання позивача щодо порушення вимог ст. 47, 224 ЦК України 1963 року, п. 27 Інструкції Про порядок вчинення нотаріальних дій в Україні та п. 1.5 Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності, як на підстави для визнання недійсним договору купівлі-продажу КОЦДС Вогник, укладений 12.08.1999 р. між МПП Картаста ВКФ Алеа. Відповідно до вимог ч.1 ст. 47 ЦК України 1963 року в редакції Закону України N556/96-ВР від 03.12.1996 р., яка була чинною на момент укладення спірного договору від 12.08.1999 р., нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Положеннями ст. 224 ЦК України 1963 року у вищевказаній редакції, встановлено, що за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Стаття 227 ЦК України у редакції 1963року передбачала, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором (ч.1 ст. 128 ЦК України 1963 року у зазначеній редакції). Пунктом 27 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами Українив редакції Наказу Міністерства юстиції України N36/5 від 29.06.1999 р., передбачено, що нотаріуси посвідчують угоди, щодо яких законодавством встановлено обов'язкову нотаріальну форму. Відповідно до чинного законодавства обов'язковому нотаріальному посвідченню підлягають, в тому числі, договори про відчуження (купівля-продаж, міна, дарування, довічне утримання) жилого будинку, іншого нерухомого майна (статті 227, 242, 244, 426 Цивільного кодексу). З огляду на вказане, на момент укладення спірного договору купівлі-продажу від 12.08.1999 р. законодавством України не вимагалась обовязкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу нежитлових будівель та споруд культурно-оздоровчого центру дозвілля та сімї Вогник. Посилання Позивача на положення Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майнощодо необхідності державної реєстрації права власності на нерухоме майно також є безпідставними, адже останнє затверджене Наказом Міністерства юстиції України N 7/5 від 07.02.2002 р., тобто після укладення оспорюваного договору. Стосовно позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу КОЦДС Вогник, укладеного 01.06.2006 р. між ТОВ Інститут аналізу і правата [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] слід зазначити, що статтею 203 Цивільного Кодексу України передбачені загальні вимоги, додердання яких є необхідним для чинності правичину. Згідно ч.1 ст.216 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 ЦК України. На думку суду, підстави передбачені ч.1 ст.216 ЦК України, які б вказували б на недійсність зазначеного договору, відсутні. Так, як слідує з вищезазначеного листа КП Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості№273872.72 від 29.07.2011 р., на момент укладення договору (01.06.2006 р.) ТОВ Інститут аналізу і правабув власником нежитлових будівель та споруд культурно-оздоровчого центру дозвілля та сімї Вогникі дане право власності 22.03.2006 р. було зареєстровано у встановленому законодавством України порядку. Крім того, з оспорюваного договору від 01.06.2006 року вбачається, що відчужувані нежитлові будівлі та споруди КОЦДС „Вогник належали ТОВ „Інститут аналізу права на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 07.10.2005 року, винесеного у справі №2-7015/2005р. (т.11, а.с.163), у зв`язку з чим судом були оглянуті матеріали цивільної справи №2-7015/05р. (№2-4060/07р.), які містять нотаріально посвідчену заяву [PERSON] від 24.04.2007 року, з якої вбачається, що між позивачем та ТОВ „Інститут аналізу права було досягнуто взаємопорозуміння по усіх спірних питаннях стосовно об`єкту нерухомості КОЦДС „Вогник, у зв`язку з чим заочним рішенням від 16.05.2007року цілісний майновий комплекс Культурно-оздоровчого центру дозвілля і сім`ї Вогникбув повернутий у власність Товариству з обмеженою відповідальність „Інститут аналізу права. Зважаючи на вищевказане, суд доходить до висновку про те, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити у повному обсязі.

Outcome: dismissed