Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-04 00:00:00

В лютому 2011 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошової компенсації вартості частки нерухомого майна. Позивач вказував на те, що з відповідачкою знаходився в зареєстрованому шлюбі з 2001 по 2009 рік. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає з відповідачкою та на утримання якого він сплачує аліменти. Під час шлюбу вони спільно придбали однокімнатну квартиру [ADDRESS], яка належить їм по ? частині. На теперішній час в квартирі проживає відповідачка з неповнолітніми дітьми. Посилаючись на те, що сумісне користування квартирою неможливо, бо між ними склалися неприязні стосунки, відповідачка перешкоджає користуватися квартирою, просив суд провести розподіл квартири шляхом присудження йому компенсації вартості належної ? частини квартири, для визначення якої призначити у справі судову будівельно-технічну експертизу. В подальшому представник позивача уточнила вимоги позову. Посилаючись на те, що згідно з висновком проведеної судової будівельно-технічної експертизи виділ реальної частки квартири технічно є неможливим, представник позивача просила стягнути з відповідачки на користь позивача 82521 грн. компенсації вартості ? частини спірної квартири. В судовому засіданні представник позивача підтримала вимоги позову [PERSON], просила про його задоволення. Відповідачка позов не визнала, посилаючись на те, що майнової можливості компенсувати позивачу його частку в однокімнатній квартирі вона не має. Вказувала на те, що вона згодна на припинення права на аліменти для їх сина, які сплачує позивач, у разі передачі ним права власності на ? частину належної йому квартири. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідачки, вивчивши матеріали справи та оцінивши в сукупності надані сторонами докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що на підставі рішення Ленінського районного суду м.Миколаєва від 16.04.2010 року позивачу [PERSON] і відповідачці [PERSON] на праві власності належить по 1/2 частині квартири №56 по пров.Південному,32-А у м.Миколаєві. Зазначена квартира є однокімнатною, загальною площею 31,30 кв.м, житловою площею 17,10 кв.м. В квартирі проживає відповідачка з двома дітьми, спільним з позивачем сином [PERSON], [INFO] та її сином [PERSON], [INFO]. Між сторонами існують неприязні відносини. Спільне користування квартирою на теперішній час є неможливим. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи регіональної торгово - промислової палати Миколаївської області від 19.05.2011 року виділ в натурі належної позивачу частки у спірній квартирі технічно не можливий, а ринкова вартість ? частини квартири становить 82521 грн. Відповідно до положень ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової, або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Враховуючи викладене, наявність спору сторін щодо користування квартирою, відсутності можливості її поділу та визначення порядку користування (квартира є однокімнатною), наведені вимоги закону, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Що стосується посилань відповідачки щодо припинення права на аліменти в рахунок передачі позивачем права власності на нерухоме майно, то таке питання вирішується лише з дозволу органу опіки та піклування шляхом укладення договору між батьками дитини. Як слідує з матеріалів справи позивач сплачує аліменти на утримання сина, заборгованості по аліментам не має, припинити право на аліменти для неповнолітнього сина в рахунок передачі права власності на належну йому частку квартири не бажає. На підставі ст.ст.82, 88 ЦПК України, враховуючи пояснення відповідачки, наявність у неї двох неповнолітніх дітей, з яких син [PERSON], [INFO], перебуває лише на утриманні відповідачки, суд вважає за можливе зменшити розмір належного до сплати судового збору з 825 грн. 21 коп. до 51 грн. Таким чином, згідно зі ст.ст. 82, 88 ЦПК України на користь позивача з відповідачки слід стягнути 51 грн. судового збору, 120 грн. інформаційно-технічних витрат, 1200 грн. витрат на проведення експертизи.

Outcome: approved