Jurisdiction: civil
Date: 2012-02-13 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому вказав, що 12.05.2008 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк»(правонаступником, якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк») та [PERSON] було укладено кредитний договір № 49/ЦРБ, за яким позивач зобов'язався надати кредит в розмірі 70 000 доларів США на споживчі цілі. В свою чергу відповідач зобов'язався повернути кредит, сплатити відсотки у встановлені даним договором терміни, а також виконати інші зобов'язання згідно із цим договором в повному обсязі. Свої зобов'язання за кредитним договором позивач належним чином виконав, надавши позичальнику грошові кошти, натомість відповідач не здійснював платежі у відповідності до графіку погашення кредиту, чим порушив порядок виконання покладених на нього зобов'язань. Внаслідок неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за кредитним договором станом на 26.10.2011 року виникла заборгованість в розмірі 105 244, 41 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на день звернення до суду 31 жовтня 2011 року дорівнює 839 534, 66 грн. На виконання розділу 3 кредитного договору, між відповідачем та позивачем 12.05.2008 року укладено Іпотечний договір № 49/ЦРБ. Пунктом 2 договору іпотеки встановлено, що за цим договором іпотекою забезпечується виконання зобов'язань позичальника, що випливають з кредитного договору, зокрема з повернення кредиту у розмірі 70 000,00 доларів США; сплати відсотків за користування кредитом; сплати відсотків, у разі порушення зобов'язань по погашенню кредиту у відповідності з умовами кредитного договору; сплати пені за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом або прострочення термінів повернення кредиту. У пункті 7 договору іпотеки сторони домовились, що в забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру № 1, площею 54,71 кв.м., розташовану за адресою: м. Запоріжжя, вул. Сєдова, буд. 1а. Банк, посилаючись на положення Законів України «Про іпотеку»та норми ЦК України, просить звернути стягнення на предмет іпотеки з наданням Банку права продажу зазначеного майна від власного імені безпосередньо Банком будь-якій особі-покупцю за початковою ціною майна, що визначена в договорах про іпотеку з усіма правами, наданими актами цивільного законодавства продавцю: отримувати витяги з Реєстру права власності на нерухоме майно, отримувати матеріали технічної інвентаризації, технічний паспорт, витяги з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек, правочинів, тощо з початковою ціною предмету іпотеки для його реалізації 388 850, 00 грн. В судове засідання представник позивача не зявився, надав заяву про слухання справи за відсутності їх представника. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку, заперечень на позов не надав, про причини неявки суд не повідомив (а.с. 58, 60). За змістом ст. 169 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених ст. 157 цього Кодексу. Відповідно до ст. 157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів - одного місяця. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду справи, суд ухвалою може подовжити розгляд справи, але не більш як на п'ятнадцять днів. За таких обставин, суд вважає за можливе справу розглянути за відсутності сторін, на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 12.05.2008 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк»(правонаступником, якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк») та [PERSON] було укладено кредитний договір № 49/ЦРБ (а.с. 12-17), за яким позивач зобов'язався надати кредит в розмірі 70 000 доларів США на споживчі цілі. В свою чергу відповідач зобов'язався повернути кредит, сплатити відсотки у встановлені даним договором терміни, а також виконати інші зобов'язання згідно із цим договором в повному обсязі. Свої зобов'язання за кредитним договором позивач належним чином виконав, надавши позичальнику грошові кошти, про що свідчить заява на видачу готівки № 1 від 14.05.2008 року (а.с. 24). Натомість відповідач не здійснював платежі у відповідності до графіку погашення кредиту, чим порушив порядок виконання покладених на нього зобов'язань. Внаслідок неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за кредитним договором станом на 26.10.2011 року виникла заборгованість в розмірі 105 244, 41 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на день звернення до суду 31 жовтня 2011 року дорівнює 839 534, 66 грн. (офіційний курс гривні до долару США станом на дату подання позову 31 жовтня 2011 року становить 7,977 грн. за 1 долар США), яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 68 225, 54 доларів США; заборгованість за відсотками 30 845, 79 доларів США; заборгованість з пені за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків 6 173, 08 доларів США (а.с. 811).. Відповідачем під час розгляду справи не оспорюється загальна сума заборгованості перед Банком і обовязок щодо сплати вказаного боргу, заперечень проти надано позивачем розрахунку заборгованості відповідачем не надано. Наданий представником позивача розрахунок суми заборгованості за договором є обґрунтованим, повним та правильним, а тому приймається судом до уваги при вирішенні позовних вимог банку. На виконання розділу 3 кредитного договору, між відповідачем та позивачем 12.05.2008 року укладено Іпотечний договір № 49/ЦРБ (а.с. 25-30). Пунктом 2 договору іпотеки встановлено, що за цим договором іпотекою забезпечується виконання зобов'язань позичальника, що випливають з кредитного договору, зокрема з повернення кредиту у розмірі 70 000,00 доларів США; сплати відсотків за користування кредитом; сплати відсотків, у разі порушення зобов'язань по погашенню кредиту у відповідності з умовами кредитного договору; сплати пені за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом або прострочення термінів повернення кредиту. У пункті 7 договору іпотеки сторони домовились, що в забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру № 1, площею 54,71 кв.м., розташовану за адресою: м. Запоріжжя, вул. Сєдова, буд. 1а. Відповідно до пункту 2.3.9. кредитного договору, при настанні подій, зазначених у п. 2.3.3. даного договору (зокрема, порушення Позичальником якого-небудь із зобов'язань, передбачених умовами кредитного договору; порушення іпотекодавцем зобов'язань по Договору іпотеки, укладеного в забезпечення виконання зобов'язань за цим договором) позивач має право стягнути кредит до настання термінів, передбачених п. 1.2 даного договору, у тому числі шляхом впровадження стягнення на заставне майно, а також реалізувати свої вимоги, що випливають з даного договору, за рахунок іншого майна Позичальника, його гарантів і поручителів, відповідно до діючого законодавства. Згідно до підпунктів 18.8.1, 18.8.3 пункту 18.8 договору іпотеки, з метою задоволення свої вимог, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання строку виконання будь-якого з зобов'язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані. Відповідно до вимог ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. За змістом ст. 589 ЦК України та ст. 20 Закону України "Про заставу" в разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває права звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобовязання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також вимог, понесених у звязку із предявленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Спеціальним законом, яким визначено підстави та порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки є Закон України "Про іпотеку". Відповідно до ч. 1 ст. 33, ст. 39 Закону України «Про іпотеку»(надалі Закон) у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основними зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки; передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду. Як свідчать матеріали справи позивач неодноразово направляв на адресу відповідача вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором та попереджав про наслідки невиконання такої вимоги, проте в порушення умов договору відповідач не погасив існуючу заборгованість і такі докази суду не надав (а.с. 32-42). Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки [PERSON] неналежним чином виконував свої зобовязання за договором. Вимоги Банку є співмірними з розміром поточної заборгованості. Проте, за змістом Розділу V Закону звернення стягнення на предмет іпотеки може відбуватись або у спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або шляхом застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 Закону. Однак, Банк у позові визначив спосіб реалізації предмету іпотеки, який не узгоджується з вимогами закону, оскільки лише фрагментально містить ознаки звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом застосування процедури продажу, передбаченої ст. 38 Закону. Тим самим, суд порушив першочергове право іпотекодавця на викуп предмета іпотеки наданого ним в іпотеку. Зазначивши в позові про надання позивачу права укладання договору купівлі-продажу будь-яким способом, в тому числі нотаріального укладення договору купівлі-продажу з іншою будь-якою особою-покупцем та з наданням Банку всіх повноважень продавця, позивач не врахував, що відповідно до ч. 5 ст. 38 Закону дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору. Таким чином, банк фактично просить видати йому доручення від імені позичальника на реалізацію майна, що до повноваження суду не входить. Вирішуючи питання про визначення «початкової ціни предмету іпотеки для його подальшої реалізації», суд виходить з наступного. В матеріалах справи визначення вартості предмета іпотеки міститься в п. 12 договору іпотеки і складає 388 850 грн. Дану вартість сторони за договором узгодили при його укладанні. Інших даних, які б вказували на іншу вартість предмета іпотеки матеріали справи у собі не містять. Суд не має права за власної ініціативи призначати у справі експертизу встановлення нинішньої вартості предмета іпотеки. З клопотанням про проведення такої експертизи сторони до суду не звертались. Крім того, визначення «початкової ціни предмету іпотеки для його подальшої реалізації», не означає визначення ціни, за якою має бути продано предмет іпотеки. Категорія «початкова ціна продажу предмета іпотеки»не застосовується при зверненні стягнення на предмет іпотеки у відповідності до процедури передбаченої ст. 38 Закону, оскільки в частині шостій ст. 38 Закону йдеться не про «початкову ціну предмета іпотеки», а про «ціну продажу». «Початкова ціна предмету іпотеки для його подальшої реалізації» застосовується лише при проведенні прилюдних торгів і оформленні їх результатів у відповідності до ст.ст. 43, 45, 47 Закону. Системний аналіз норм, передбачених ст.ст. 38, 43, 45, 47 Закону вказує на те, що «ціна продажу предмета іпотеки у відповідності до процедури передбаченої ст. 38 Закону»в подальшому не підлягає зміні, а тому законодавець й вказав, що вона визначається не судом, а «встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності». Напрочуд «початкова ціна продажу предмета іпотеки» може встановлюватись рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність. «Початкова ціна продажу»притаманна лише процедурі прилюдних торгів, а тому може змінюватись, як в сторону збільшення, так і в сторону зменшення. «Ціна продажу предмета іпотеки у відповідності до процедури передбаченої ст. 38 Закону» зміні (зменшенню чи збільшенню) не підлягає, оскільки встановлюється не за рішенням суду, а за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності вже після ухвалення рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Таким чином, «початкова ціна предмету іпотеки для його подальшої реалізації»і «ціна продажу предмета іпотеки у відповідності до процедури передбаченої ст. 38 Закону»є різними за своїм походженнями, характером і способом застосування, а отже ці поняття є різними за значенням при ухваленні рішення при зверненні стягнення на предмет іпотеки. Отже, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для звернення стягнення на заставлене майно відповідача та визначити спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів з визначенням початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації у розмірі 388 850 грн. Тому з огляду на зазначені положення закону звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду ґрунтується на чинному законодавстві та укладеному між сторонами договорі. Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», як сторона на користь якої виноситься рішення суду, також має право в порядку ст. 88 ЦПК України на стягнення з відповідача понесених документально підтверджених витрат, зокрема судового збору у розмірі 1700 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн. (а.с. 6-7).

Outcome: partial