Jurisdiction: civil
Date: 2012-01-11 00:00:00

[PERSON], звертаючись з позовом до суду, просила стягнути з [PERSON] на свою користь матеріальну шкоди в розмірі 23883,75 грн., витрати на проведення експертизи в сумі 980,00 грн., моральну шкоду в розмірі 2500,00 грн., витрати на ІТЗ в сумі 60,00 грн., витрати на послуги адвоката в сумі 2500,00 грн., а всього на загальну суму 29923 грн.75 коп.; стягнути з [PERSON] компанії ВУСОматеріальну шкоду в розмірі 24990,00 грн., витрати на ІТЗ в сумі 60,00 грн., витрати на послуги адвоката 2500,00 грн. та моральну шкоду в сумі 2500,00 грн., а всього на загальну суму 30050,00 грн., що є предметом позову. На підставі протокольної ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 12 січня 2012 року судом, за клопотанням представника позивача [PERSON], здійснена заміна неналежного відповідача [PERSON] компанія ВУСОналежним відповідачем [PERSON] акціонерне товариство [PERSON] компанія ВУСО. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити, пояснила, що 09 березня 2010 року мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER], яким керував [PERSON], та автомобіля ДАФ 400державний номерний знак АА3735 В.А., під керуванням [PERSON], який належить на праві власності позивачу [PERSON], внаслідок даної пригоди автомобілю позивача завдані механічні пошкодження. Розмір завданого матеріального збитку позивач підтверджує висновком №С10- 621 судової автотоварознавчої експертизи по кримінальній справі №1-573/10, яка проведена ТОВ Експертна компанія Укравтоекспертиза-Стандартна виконання постанови від 21 жовтня 2010 року судді Дніпровського районного суду м. Києва Курило А.В., якою встановлено, що матеріальна шкода, завдана [PERSON] в результаті ДТП 9.03.2010 року дорівнює ринковій вартості автомобіля DAF 400, державний номерний знак [NUMBER] на момент його пошкодження, та складає 48873,75 грн. Оскільки, відповідач був визнаний винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, що підтверджується вироком Дніпровського районного суду міста Києва 24 лютого 2011 року, тому позивач вважає правомірним звернення саме до відповідача [PERSON] за відшкодуванням матеріальної шкоди, тому просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 23883,75 грн., а також витрати на оплату послуг експерта в сумі 980,00 грн., що підтверджується Звітом №5138 від 13 квітня 2010 року про оцінку автомобіля [NUMBER], який складено ФОП [PERSON], на замовлення [PERSON], та квитанцією про їх оплату. Враховуючи, що на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди, автомобіль відповідача [PERSON] був застрахований в [PERSON] компанії ВУСО, що підтверджується Полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за №ВС/3217764 від 08.07.2009 року, тому позивачем предявлено вимоги до Приватного акціонерного товариства [PERSON] компанія ВУСОпро виплату матеріальної шкоди в розмірі 24990,00 грн., тобто в межах обовязкового ліміту відповідальності страховика. Також, позивач просить суд відшкодувати за рахунок відповідачів судові витрати, а саме: витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120,00 грн., тобто по 60,00 грн. з кожного з відповідачів, та витрати на правову допомогу в сумі 5000,00 грн., тобто по 2500,00 грн. з кожного з відповідачів. Крім того, позивач вважає, що неправомірними діями відповідачів позивачу завдано моральну шкоду, яку оцінює в розмірі 5000,00 грн., обґрунтовує свою вимоги в цій частині тим, що є інвалідом 1-ої групи, внаслідок пошкодження транспортного засобу не має можливості в повній мірі розпоряджатись належним їй автомобілем, використовувати його в повсякденному житті, на даний час вимушена вишукувати фінансові можливості для проведення відновлюваного ремонту автомобіля, що призвело до постійних хвилювань, значної психоемоційної напруги, внаслідок чого погіршився стан здоровя та спровокувало загострення хронічних хвороб, тому просить стягнути з кожного з відповідачів в рахунок відшкодування моральної шкоди на свою користь по 2500,00 грн.. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково, пояснив, що 09 березня 2010 року мала місце дорожньо-транспортна пригода за його участі, за вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 24 лютого 2011 року відповідача визнано винним у скоєні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено покарання у виді 4-х років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на 2 роки, з встановленням іспитового строку 2 роки. Відповідач визнає той факт, що внаслідок його неправомірних дій автомобілю позивача завдано механічних пошкоджень, однак відповідач не погоджується з висновком експерта в частині визначення розміру завданої позивачу шкоди, вважає, що визначена експертом розмір матеріальної шкоди є значно завищеним, оскільки фактично складає розмір ринкової вартості автомобіля, в той же час відповідач визнає вимоги позивача в частині відшкодування моральної шкоду в сумі 2500,00 грн. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував, просив в позові відмовити в повному обсязі, з підстав, викладених у запереченнях на позов, які приєднано до матеріалів справи. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, пояснив, що 09 березня 2010 року мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER], яким керував [PERSON], та автомобіля ДАФ 400державний номерний знак АА3735 В.А., яким керував [PERSON], даний автомобіль належить на праві приватної власності його матері, позивачу по справі, внаслідок даної пригоди автомобілю позивача завдані механічні пошкодження, експертом визначена вартість матеріального збитку в сумі 48873,75 грн. , завдану шкоду позивач просить відшкодувати за рахунок відповідачів. Також зазначив, що позивач є особою похилого віку, інвалідом першої групи, даний автомобіль використовувався для потреб сімї, тому неможливість на даний час використовувати автомобіль за призначенням створює значні незручності, позбавляє позивача єдиного засобу пересування, унеможливлює у разі потреби відвідувати медичні установи для проходження лікування, також третя особа використовувала даний автомобіль для здійснення підприємницької діяльності, з метою отримання доходів, що ставить їх сімю у скрутне матеріальне становище. Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON], відповідача [PERSON], представника відповідача [PERSON], третьої особи [PERSON], оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що за вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 24 лютого 2011 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки, на підставі ст.ст.75,76 КК України звільнено від відбування основного покарання з встанвоенням іспитового строку на 2 роки. Цивільний позов по справі залишено без розгляду на підставі п.5 ч.1 ст. 207 ЦПК України. Виходячи зі змісту вироку суду, судом встановлено, що [PERSON] 09 березня 2010 року приблизно о 3 годині 45 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем [NUMBER], перебуваючи в стані алкогольного спяніння, рухався по проїзній частині вул. Ентузіастів в напрямку від вул. Русанівська набережна в бік бул. Давидова в м. Києві з правим боковим інтервалом приблизно 2,5 метра від бордюрного каменя зі швидкістю приблизно 60 км/год. Під час руху [PERSON] в порушення вимог п.п.2.9А, 10.1, 12.3 Правил дорожнього руху України, керував транспортним засобом у стані алкогольного спяніння, не урахував дорожні умови, а саме сніг та ожеледь, не впорався з керуванням, змінив напрямок руху праворуч при цьому не переконався, що це буде небезпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не зменшив швидкість , в результаті чого керований ним автомобіль перекинувся на дах та зіткнувся задньою частиною з задньою частиною автомобіля [NUMBER], який належить [PERSON] Від удару автомобіль ДАФ 400посунувся вперед та здійснив наїзд своєю передньою частиною на задню ліву частину запаркованого попереду автомобіля [NUMBER], який належить [PERSON] Порушення [PERSON] Правил дорожнього руху України знаходяться в причинному звязку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками. (а.с.5-7) Відповідно до частини третьої ст.61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. За вимог цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Як вбачається з матеріалів справи, власником автомобіля [NUMBER], є [PERSON], право керування даним автомобілем має [PERSON]. (а.с.8) Власником автомобіля [NUMBER] , є [PERSON]. Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Підстави виникнення цивільних прав та обовязків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів. Статтею 14 цього Кодексу визначено, що цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обовязків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Як передбачено п.22.1 ст.22 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Обовязковий ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 25500,00 грн. на одного потерпілого. (п.9.2 ст.9 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів) Так, на підставі заяви [PERSON], ЗАТ Експерт- Сервіснадано Звіт №5138 від 13 квітня 2010 року про оцінку автомобіля DAF 400, державний реєстраційний номер [NUMBER], відповідно до якого встановлено, що матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля DAF 400, державний реєстраційний номер [NUMBER], складає 49728,39 грн. (а.с.24-27) Згідно висновку № С10- 621 судової автотоварознавчої експертизи по кримінальній справі №1-573/10, яка проведена ТОВ Експертна компанія Укравтоекспертиза-Стандартна виконання постанови від 21 жовтня 2010 року судді Дніпровського районного суду м. Києва Курило А.В., встановлено, що ринкова вартість транспортного засобу автомобіля DAF 400, 1990 року випуску, білого кольору, кузов XLRVE04ET0N871548, державний номерний знак [NUMBER], що належить [PERSON] складає: 48873,75 грн.; матеріальна шкода, завдана [PERSON] в результаті ДТП 9.03.2010 року дорівнює ринковій вартості автомобіля DAF 400, державний номерний знак [NUMBER], на момент пошкодження та становить 48873,75 грн. Примітка: Якщо вартість відновлювального ремонту перевищує ринкову вартість транспортного засобу, то матеріальна шкода дорівнює його вартості на момент пошкодження: у разі ремонту транспортного засобу вартість відновлювального ремонту може у декілька разів перевищувати його ринкову вартість на момент пошкодження. (а.с.11-16) Відповідно до ст.979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобовязується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Як вбачається з матеріалів справи, згідно [PERSON] обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за №ВС/3217764 від 08.07.2009 року, який діяв з 08 липня 2009 року до 07 липня 2010 року, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля [NUMBER] [PERSON] була застрахована в [PERSON] компанії ВУСО, за умовами договору першого типу. Відповідно ч.1 до ст. 988 Цивільного кодексу України, страховик зобовязаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату, у строк встановлений \~договором. Згідно до ст.25 Закону України Про страхуванняздійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування або законодавством на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акту (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. 27 квітня 2010 року до Приватного акціонерного товариства ВУСОподана заява про виплату страхового відшкодування на підставі [PERSON] обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за №ВС/3217764 від 08.07.2009 року, потерпілим в ДТП, яке мало місце 09 березня 2010 року в місті Києві, внаслідок якої завдана шкода автомобілю марки ДАФ 400, реєстраційний номер [NUMBER], власником якого є [PERSON]. Відповідно до п.1.7 ст.1 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів(в редакції чинній станом на 09 березня 2010 року, тобто на момент настання даного страхового випадку) визначено, що забезпечений транспортний засіб - наземний транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, залежно від умов договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, будь-який наземний транспортний засіб, який експлуатується особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, на законних підставах. У відповідності до положень п.15.1 ст.15 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів(в редакції чинній станом на 09 березня 2010 року, тобто на момент настання даного страхового випадку) договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності можуть укладатися на умовах страхування відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу, визначеного в договорі страхування, будь-якою особою, яка експлуатує його на законних підставах (договір I типу). Випадки, коли шкода не відшкодовується визначені у статті 32 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів(в редакції чинній станом на 09 березня 2010 року, тобто на момент настання даного страхового випадку), безпосередньо у п.32.1 ст.32 цього Закону визначено, що страховик не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону. Відповідно до страхового акту №1319-24 від 28 квітня 2011 року по [PERSON] обовязкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ВС/3217764 від 08.07.2009 року, [PERSON] акціонерним товариством [PERSON] компанія ВУСОприйнято рішення про наступне, що згідно з п.32.1 ст. 32 Закону України Про обовязкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, цим [PERSON], Полісом обовязкового страхування відповідальності власників наземних транспортних засобів № ВС/3217764 від 08.07.2009 року виплата страхового відшкодування не підлягає, так як за збиток, нанесений при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, не виникає цивільно - правова відповідальність. Рішення страховика (МТСБУ) про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування, у судовому порядку. (п.36.7 ст.36 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів(в редакції Закону № 3045-VI 17.02.2011) З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Приватного акціонерного товариства [PERSON] компанія ВУСОпро відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 24990,00 грн. є необґрунтованими, оскільки за результатами розгляду заяви [PERSON] щодо виплати страхового відшкодування, по страховому випадку, який мав місце 09 березня 2010 року, [PERSON] акціонерне товариство [PERSON] компанія ВУСОприйняло рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування на підставі п.32.1 ст. 32 Закону України Про обовязкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів(в редакції чинній станом на 09 березня 2010 року, тобто на момент настання даного страхового випадку), в межах даного спору це рішення страхової компанії позивачем не оспорюється, інших підстав, які слугували б підставою для відшкодування за рахунок Приватного акціонерного товариства [PERSON] компанія ВУСОна користь позивача матеріальної шкоди, позивачем не наведено. Згідно частини другої - пятої ст.1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов'язана відшкодувати її на загальних підставах. Якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в межах даного спору позивачем правомірно заявлені вимоги до [PERSON] про відшкодування завданої матеріальної шкоди, оскільки дане особа є виною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, ці обставини підтверджуються вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 24 лютого 2011 року, що не потребує доказування відповідно до положень ч. 3 ст.61 Цивільного процесуального кодексу України, при визначені розміру матеріального збитку суд бере за основу висновок №С10- 621 судової автотоварознавчої експертизи по кримінальній справі №1-573/10, яка проведена ТОВ Експертна компанія Укравтоекспертиза-Стандарт, яким встановлено розмір матеріальної шкоди, який завданий власнику автомобіля [NUMBER] [PERSON] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та складає 48873,75 грн., тому, діючи в межах положень ч.1 ст.11 Цивільного процесуального кодексу України, суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальний збиток в розмірі 23883,75 грн. Однак, суд не вбачає підстав для відшкодування за рахунок відповідача [PERSON] на користь позивача витрати за проведення оцінки автомобіля [NUMBER], відповідно до звіту №5138 від 13.04.2010 року, який складений ФОП [PERSON], оскільки позивач для визначення вартості завданої матеріальної шкоди посилається на висновок №С10- 621 судової автотоварознавчої експертизи по кримінальній справі №1-573/10, яка проведена ТОВ Експертна компанія Укравтоекспертиза-Стандарт, яка проведена в межах розгляду кримінальної справи. Відповідно до вимог ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до пункту першого частини другої статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відшкодування моральної(немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного завязку між порушенням та моральною шкодою. Потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1,2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статі 9 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Різницю між сумою відшкодування визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано виною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Якщо судом встановлено відшкодувати потерпілому моральну шкоду, передбачену пунктами 3,4 частини другої ст..23 Цивільного кодексу України, то таке відшкодування у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, яку визнано виною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до частини першої ст.11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З урахуванням обставин, які наведені позивачем в частині заявлених вимог щодо відшкодування моральної шкоди, суд приходить до висновку про правомірність заявлених вимог позивача про відшкодування моральної шкоди за рахунок відповідача [PERSON], як винної особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, оскільки з врахуванням вимог цивільного законодавства, яким передбачена відповідальність за відшкодування моральної шкоди володільцем джерела підвищеної небезпеки незалежно від його вини, в даному випадку саме діяльність джерела підвищеної небезпеки яким керував відповідач призвело до душевних страждань позивача, внаслідок пошкодження його власного транспортного засобу. З урахуванням заявлених позовних вимог щодо стягнення з відповідача [PERSON] моральної шкоди, яка завдана позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та повязана з розладом нормального життя позивача, нервової напруги та переживань щодо втрачених якостей автомобіля, в порушенні його права нормально користуватись автомобілем, суд дійшов висновку, що в розрізі даного спору відповідачем [PERSON] має бути відшкодовано на користь позивача моральна шкода, яку суд визначає в розмірі 2500,00 грн., при цьому враховує позивачу відповідача [PERSON], який під час розгляду судової справи визнав позовні вимоги в цій частині, що відповідає положенням ст.174 Цивільного процесуального кодексу України. В той же час, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача в частині відшкодування моральної шкоди за рахунок Приватного акціонерного товариства [PERSON] компанія ВУСО, яка визначена позивачем в розмірі 2500,00 грн., як необґрунтовані та не підтверджуються належними та допустимими доказами, також позивачем в межах даного спору не наведено правових підстав для відшкодування моральної шкоди за рахунок страхової компанії. З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON], Приватного акціонерного товариства [PERSON] компанія ВУСО, третя особа [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди підлягає задоволенню частково, тому присуджує стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 23883 грн. 75 коп. та моральну шкоду в розмірі 2500,00 грн., в іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до положень статті 79 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що витрати на правову допомогу входять до витрат, повязаних з розглядом справи. В силу ст.ст. 56 та 84 Цивільного процесуального кодексу України ці витрати мають бути повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які допускаються до участі в розгляді справи ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь в розгляді справи. Виходячи із системного тлумачення положень ст.ст. 56, 79, 84 Цивільного процесуального кодексу України витрати понесені позивачем до подання позову до суду не є витратами на правову допомогу. Витрати понесені позивачем до відкриття провадження у справі є збитками, які особа зробила для відновлення свого порушеного права (п.1 ч.2 ст.22 Цивільного кодексу України) та можуть бути відшкодовані особі у разі предявлення вимог про стягнення таких збитків. Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача про відшкодування з відповідачів витрат на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн., що правова допомога надана позивачу саме особою, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги, також позивачем не надано належних доказів, які мали підтвердити фактичну оплату позивачем витрат на правову допомогу, та не доведено, що понесені ним витрати, повязанні з розглядом даної справи в суді. В порядку ст.88 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] підлягає відшкодуванню витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120,00 грн., що підтверджується залученими до справи квитанціями про їх оплату позивачем за подання позову до суду. Враховуючи наведене та

Outcome: partial