Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-08 00:00:00

18.05.2011 року позивач подав в суд позов, в якому просив стягнути з відповідача 120467 грн. 64 коп., в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 6292620 від 14.04.2008 року та судові витрати. В обґрунтування вимог позивач посилався на те, що внаслідок неналежного виконання [PERSON] умов кредитного договору, утворилась заборгованість, яка складається з 94817,71 грн. тіла кредиту, 23053,32 грн. заборгованості за відсотками, 2596,61 грн. пені за порушення строків погашення кредиту. В судовому засіданні представник позивача вимоги підтримала повністю. Відповідач позов не визнала. Подала в суд зустрічний позов, відповідно до кінцевої редакції якого просила визнати договір кредиту № 6292620 від 14.04.2008 року та договір іпотеки № 6292723 від 14.04.2008 року недійсними. В обґрунтування вимог [PERSON] та її представник посилались на те, що при укладенні спірного договору кредиту сторони мали на меті укладення іншого договору, а саме, отримання кредиту на користь [PERSON], який є чоловіком [PERSON] Крім того, підставами для визнання недійсним оспорюваного правочину, на думку позивача за зустрічним позовом, є відсутність в договорі визначення повної вартості кредиту та необізнаність [PERSON] про необхідність сплати 12 % комісії від суми отриманого кредиту за послуги посередник в отриманні кредитних коштів. В обґрунтування підстав визнання недійсним договору іпотеки, яким було забезпечене основне зобовязання, позивач та її представник посилались на те, що недійсне основне зобовязання не підлягає забезпеченню і тягне за собою недійсність правочину, вчиненого на його забезпечення. Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає задоволенню, а в задоволенні зустрічного слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 14.04.2008 року між Закритим акціонерним товариством «Перший Український [PERSON]» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Перший Український [PERSON]») та [PERSON] було укладено договір № 6292620, відповідно до умов якого, банк видав відповідачу кредитні кошти у сумі 200\~000 гривень строком користування до 14 квітня 2021 року. За користування кредитними коштами були встановлені проценти в розмірі 17 % річних від залишкової суми кредиту. Банк виконав свої зобовязання в повному обсязі, перерахувавши на розрахунковий рахунок [PERSON] кошти в сумі 200000 грн., що підтверджується меморіальним ордером № 428064490 від 14.04.2008 року. За умовами кредитного договору на [PERSON] лежав обовязок щомісяця, у встановлені кредитним договором строки, здійснювати повернення кредиту, а також сплачувати нараховані відсотки за використання кредитних коштів. Згідно з пунктом 5.2 кедитного договору, за прострочення [PERSON] буд-якого з боргових зобовязань, остання має сплатити кредитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення. З 14 лютого 2010 року [PERSON] систематично порушує графік повернення кредитних коштів та оплату відсотків за їх використання, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка, згідно розрахунку, наданого представником позивача, станом на 05.04.2011 року, становить 120467 грн. 64 коп., з яких: 94817,71 грн. тіла кредиту, 23053,32 грн. заборгованості за відсотками, 2596,61 грн. пені за порушення строків погашення кредиту. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України закріплено, що якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику (кредит) частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини кредитор має право вимагати дострокового повернення частини позики, яка залишилася, та сплати належних йому процентів. З урахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ «Перший Український [PERSON]» ґрунтуються на законі та умовах кредитного договору № 6292620 від 14.04.2008 року, укладеного з [PERSON] Натомість зустрічні вимоги [PERSON] є безпідставними. Так посилання позивача та її представника на ту обставину, що [PERSON], при укладені кредитного договору, не була відома та обставина, що вона має сплатити 12 % від суми отриманого кредиту на користь посередників, які сприяли в отриманні кредиту, не підтверджені належними та допустимими доказами і більш того, спростовуються умовами, яки містяться в п. 2.1.5. кредитного договору, відповідно до яких комісія банку за видачу кредиту складає 0,99 % від 200000 грн., тобто 1980 грн. Також безпідставні є посилання [PERSON] на те, що їй не була відома повна вартість кредиту. В судовому засіданні позивач за зустрічним позовом визнавала, що до спірного кредитного договору був доданий графік повернення кредиту та процентів за його використання, який містив в собі помісячне визначення розміру платежів на весь час кредитного строку. Таким чином, суд не вбачає правових підстав для визнання кредитного договору № 6292620 від 14.04.2008 року та договору іпотеки № 6292723 від 14.04.2008 року недійсними. Не підтверджені належними доказами і доводи [PERSON], що при вчиненні спірного договору кредиту, сторони мали на меті укладення іншого договору, а саме договору на користь третьої особи [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. В процесі розгляду справи судом було встановлено, що між ПАТ «Перший Український [PERSON]» та [PERSON], внаслідок укладення спірного договору № 6292620 від 14.04.2008 року, виникли саме кредитні правовідносини, що підтверджується такими фактам, як отримання [PERSON] кредитних коштів, укладенням договору іпотеки, як засобу забезпечення кредитних зобовязань, частковим виконання умов кредитного договору, а саме, здійсненням платежів на повернення кредитних коштів. Та обставина, як були використані позичальником кредитні кошти, не впливає на зміст його правовідносин з кредитодавцем. Показання свідка [PERSON] також підтверджують, що між [PERSON] та банком виникли саме кредитні правовідносини, оскільки метою укладення договору кредиту було отримання грошових коштів, частина з яких була використана для погашення іншого кредиту, який був отриманий свідком в іншій банківській установі. Відповідно до ч. 1 ст. 636 ЦК України, договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. [PERSON] та її представник не посилались ні на обставини, ні на докази в підтвердження цих обставин, в звязку з якими [PERSON] та ПАТ «Перший Український [PERSON]», при вчиненні спірного договору кредиту, мали на меті укладення договору на користь [PERSON] і який обовязок мав був виконаний перед останнім. На підставі ст. 88 ЦПК України, суд стягує з [PERSON] на користь ПАТ «Перший Український [PERSON]» судові витрати понесені банком при звернені до суду та документально підтверджені. На підставі викладеного,

Outcome: approved