Jurisdiction: civil
Date: 2011-08-22 00:00:00

У квітні 2011 року [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Управління капітального будівництва» (далі - ТОВ «Управління капітального будівництва»), третя особа: Крюківщинська сільська рада про визнання договору дійсним, зобовязання виконати умови договору та стягнення моральної шкоди. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 14.06.2007 року між [PERSON] та ТОВ «Управління капітального будівництва» був укладений [PERSON] № 151 про відселення власників житлової квартири для комплексної реконструкції житлового кварталу (далі - [PERSON]). Відповідно до п.2.1 даного Договору Відповідач по справі взяв на себе зобовязання передати [PERSON] у власність житлову квартиру [ADDRESS], загальною площею 39,13 кв.м. Відповідно до п.2.2 Договору після переселення Позивач має передати Відповідачу свою житлову квартиру [ADDRESS], яка належить йому на праві власності, відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 18.04.2005 року. Згідно п.2.4 Договору Відповідач передає Позивачу безкоштовно нову житлову квартиру № 84 загальною житловою площею 39,13 кв.м. Також ТОВ «Управління капітального будівництва» прийняло на себе зобовязання по закінченню будівельних робіт (планово IV квартал 2008 року) передати позивачу у власність по акту приймання-передачі квартиру № 84 а також надати позивачу безкоштовно у підвальному приміщенні цього житлового будинку кладову площею до 3-х кв.м. при умові виконання позивачем п.3.4.2. Договору. Згідно п.3.4.2 Договору Позивач зобовязаний територію будівельної площадки нового житлового будинку звільнити від старих сараїв, гаражів і погребів протягом 10 днів з моменту підписання Договору. На час будівництва житлового будинку по вул. Балукова, 2-Б в с. Крюківщина завершене, обєкт введений в експлуатації 03.11.2009 року, згідно Свідоцтва про відповідність збудованого обєкта проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм та правил № 10000500, виданого Інспекцією ДАБК у Київській області 03.11.2009 року. Завершується перший квартал 2011 року, а Відповідач не виконав взяті на себе зобовязання відповідно до умов Договору № 151 від 14.06.2007 року. [PERSON] в порядку передбаченому умовами п.3.4.2 Договору були виконані покладені зобовязання щодо звільнення території будівельної площадки нового житлового будинку від свого сараю, протягом 10 днів з моменту підписання Договору. Однак Відповідач, відповідно до умов Договору № 151 від 14.06.2007 року після збудування житлового будинку не передав по акту приймання-передачі Позивачу у власність передбачену умовами Договору квартиру № 84. Як зазначає Позивач, він неодноразово звертався до Відповідача з вимогою про нотаріальне посвідчення договору, але ТОВ «Управління капітального будівництва» відмовило йому, вказавши на те, що такі договори не потребують ні нотаріального посвідчення, ні державної реєстрації. 17.03.2011 року було відправлено Відповідачу листа про нотаріальне посвідчення договору в якому просили забезпечити явку представника ТОВ «Управління капітального будівництва», належним чином уповноваженого на підписання таких договорів, до нотаріальної контори в м. Вишневе, вул. Жовтнева, 24-а 25.03.2011 року о 15-00 год. для нотаріального посвідчення Договору № 151 від 14.06.2007 року про переселення власників житлової квартири для комплексної реконструкції житлового кварталу. На даний лист [PERSON] отримав лист-відмову від Відповідача. Сам факт перебування Позивача у нотаріуса в зазначений час підтверджується свідоцтвом від 25.03.2011 року, реєстровий номер 443. Тому Позивач просив суд визнати зазначений [PERSON] дійсним, зобовязати ТОВ «Управління капітального будівництва» виконати умови договору та стягнути моральну шкоду в розмірі 46 080 (сорок шість тисяч вісімдесят) грн. 00 коп. У своїх запереченнях на позов ТОВ «Управління капітального будівництва» зазначає, що п.3.2.7 Договору передбачено, що сторони у майбутньому зобовязуються укласти договір міни квартири № 84 в новозбудованому житловому будинку по вул. Балукова с. Крюківщина, яка належить на праві власності Відповідачу. Наміри сторін Договору в майбутньому укласти договір міни квартири, зафіксовані в Договорі свідчать про те, що договір за своїм правовим змістом є попереднім договором міни. Відповідно до ч.2 ст. 628 ЦК України сторони мають право укладати договори, в яких місяться елементи різних договорів. Відповідно до ст. 176 ЦК України до договору міни застосовуються загальні положення про купівлю-продаж. Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу квартири укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Відповідно до абз. 4 ч.1 ст. 635 ЦК України, попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору. Відповідно до ч.1 ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору (відповідно до ч.2 ст.202 ЦК України) такий договір є нікчемним. Як зазначає Відповідач [PERSON] не був посвідчений нотаріально, оскільки сторони не дійшли згоди, щодо того, хто буде оплачувати послуги нотаріуса Стосовно відшкодування моральної шкоди, то як зазначає Відповідач відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року № 4 у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями та бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. В даному випадку Позивачу не надав будь-яких доказів неправомірних дій Відповідача по знищенню його майна, не надав доказів підтвердження своїх міркувань з яких він виходив, визначаючи розмір моральної шкоди. В судове засідання позивач не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник Відповідача проти позову заперечував, просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Представник третьої особи просив суд задовольнити позовні вимоги. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Як встановлено в судовому засіданні, 14.06.2007 року між [PERSON] та ТОВ «Управління капітального будівництва» був укладений [PERSON] № 151 про відселення власників житлової квартири для комплексної реконструкції житлового кварталу. Відповідно до п.2.1 даного Договору Відповідач по справі взяв на себе зобовязання передати [PERSON] у власність житлову квартиру [ADDRESS], загальною площею 39,13 кв.м. Відповідно до п.2.2 Договору після переселення Позивач має передати Відповідачу свою житлову квартиру [ADDRESS], яка належить йому на праві власності, відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 18.04.2005 року. Згідно п.2.4 Договору Відповідач передає Позивачу безкоштовно нову житлову квартиру № 84 загальною житловою площею 39,13 кв.м. Також ТОВ «Управління капітального будівництва» прийняло на себе зобовязання по закінченню будівельних робіт (планово IV квартал 2008 року) передати позивачу у власність по акту приймання-передачі квартиру № 84. Пунктом 3.2.7 Договору № 151 передбачено, що сторони у майбутньому зобовязуються укласти договір міни квартири № 84 в новозбудованому житловому будинку по вул. Балукова с. Крюківщина, яка належить на праві власності Відповідачу. Суд приходить до висновку, що [PERSON] № 151 про відселення власників житлової квартири для комплексної реконструкції житлового кварталу містить елементи різних договорів, а за своїм правовим змістом є попереднім договором міни нерухомого майна. Відповідно до ч.2 ст. 628 ЦК України сторони мають право укладати договори, в яких місяться елементи різних договорів (змішані договори). Відповідно до ст. 716 ЦК України за договором міни (бартеру) кожна із сторін зобовязується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар. Ст. 716 ЦК України визначено, що до договору міни застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, договір контрактації або інші договори, елементи яких містяться в договорі міни, якщо це не суперечить суті зобовязання. Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу квартири укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно із ч. З ст. 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. Відповідно до абз. 4 ч.1 ст. 635 ЦК України, попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору. Зважаючи на те, що договір міни квартир укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, попередній договір міни квартир укладається з дотриманням цієї форми. Відповідно до ст. 220 ЦК України в разі недодержання сторонами вимоги про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Правила ст. 220 ЦК України не поширюються на правочини, які підлягають нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, оскільки за змістом ст. 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню і державній реєстрації, є укладеним з моменту його державної реєстрації. Отже, згідно з нормами ст. ст. 215,220 ЦК України зазначений [PERSON] № 151 про відселення власників житлової квартири для комплексної реконструкції житлового кварталу є нікчемним, оскільки його недійсність встановлена законом, а тому визнання його недійсним судом не вимагається. Оскільки [PERSON] № 151 про відселення власників житлової квартири для комплексної реконструкції житлового кварталу є нікчемним, то вимоги [PERSON] про визнання його дійсним, зобовязання ТОВ «Управління капітального будівництва» виконати умови зазначеного Договору є такими, що не підлягають задоволенню. Стосовно вимоги [PERSON] щодо відшкодування моральної шкоди, то відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Оскільки вимоги щодо визнання договору дійсним та зобовязання виконати умови договору не підлягають задоволенню, то вимога про відшкодування моральної шкоди за порушення умов договору також не підлягає задоволенню як похідна від основних вимог. Також Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження обставин, якими вона обгрунтовує заподіяну моральну шкоду та не пояснила з яких міркувань вона виходила, визначаючи розмір моральної шкоди 46 080 (сорок шість тисяч вісімдесят) грн. 00 коп. Таким чином суд відмовляє у задоволені позовної вимоги про стягнення моральної шкоди з огляду на необгрунтованість таких вимог. На підставі ст. ст. 15, 215, 220, 635, 657, 715, 716,1167 ЦК України,

Outcome: dismissed