Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-27 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Позивачі [PERSON] та [PERSON] 13 травня 2011 року звернулися в суд з позовом до [PERSON] та ПАТ «Страхова компанія «Країна» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Позивачі посилалися на те, що 22 березня 2008 року відбулася дорожньо-транспортна пригода з вини відповідача [PERSON], в результаті якої було пошкоджено транспортний засіб, що на праві власності належить позивачу [PERSON] Вказували, що згідно калькуляції вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу складає 13415,47 Євро, що еквівалентно 151 460,66 грн. Оскільки відповідач [PERSON] застрахував свою цивільно-правову відповідальність в ПАТ «СК «Країна», вважають, що страхова компанія має відшкодувати позивачу [PERSON] шкоду в розмірі 25 500 грн., а решту суми в розмірі 125 960,66 грн. відповідач [PERSON] Також діями відповідача спричинена моральна шкода. В позовній заяві позивачі просили суд стягнути з страхової компанії на користь [PERSON] суму в розмірі 25500 грн., з [PERSON] на користь [PERSON] суму в розмірі 125 960,66 грн. та з [PERSON] на користь [PERSON] 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~В судовому засіданні представник позивачів повністю підтримала позовні вимоги, посилаючись на викладені в поданій до суду заяві обставини. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідач [PERSON] та його представник позовні вимоги визнавали частково. Погоджуючись з висновком спеціаліста № 14-03 від 07 квітня 2008 року, вважають, що розмір завданої позивачу шкоди в результаті пошкодження транспортного засобу складає 56961,21 грн., яку погоджувалися відшкодувати позивачу за мінусом суми страхового відшкодування. Крім того вважають, що позивачами пропущено терміни звернення до суду, тому просили суд застосувати наслідки пропуску позивачем термінів позовної давності. Представник ПАТ «Страхова компанія «Країна» в судове засідання не зявився, подавав заяву з проханням розглядати справу без його участі. В поданих до суду поясненнях позовні вимоги визнав частково. Вважає, що страхова компанія має відшкодувати на користь [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 24 990 грн. Суд, заслухавши пояснення представника позивачів, відповідача та представника відповідача, дослідивши зібрані в справі докази, матеріали справи про адміністративне правопорушення, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 22 березня 2008 року о 17 годині 30 хвилин на 173 км автодороги Суми-Полтава [PERSON], керуючи автомобілем «Тойота», державний номерний знак [NUMBER], не вибрав безпечної швидкості руху, внаслідок чого не впорався з керуванням автомобілем, виїхав на смугу зустрічного руху, де відбулося зіткнення з зустрічним автомобілем «Фіат Дукато», державний номерний знак [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] В результаті пригоди транспортним засобам спричинено пошкодження. Вказані винні дії відповідача [PERSON] встановлені постановою судді судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Полтавської області від 05 травня 2010 року в справі про адміністративне правопорушення, якою [PERSON] визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Оскільки постановою судді судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Полтавської області від 05 травня 2010 року встановлено винні дії [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, суд вважає доведеною зазначену обставину. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно з ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Статтею 1187 ЦК України передбачено обовязок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, особою, яка на відповідній правовій підставі ним володіє. Судом встановлено, що транспортний засіб «Фіат Дукато», номерний знак [NUMBER], на праві власності зареєстрований за позивачем [PERSON] Станом на час дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобом керував [PERSON] Також судом встановлено, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 22 березня 2008 року, транспортний засіб «Фіат Дукато», що на праві власності належить позивачу [PERSON], отримав пошкодження. При визначенні розміру спричиненої шкоди суд приймає до уваги висновок спеціаліста № 14-03 від 07 квітня 2008 року, згідно якого вартість матеріальних збитків визначена в сумі 56 961 грн. 21 коп. Посилання позивачів в поданій до суду позовній заяві та представника позивачів в судовому засіданні на те, що спричинена шкода визначається вартістю відновлювального ремонту автомобіля в сумі 13415,47 Євро, а в гривневому еквіваленті 151 460 грн. 66 коп., не заслуговує на увагу з наступних підстав. Зокрема, згідно з розясненнями, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», при стягненні на користь потерпілого вартості пошкодженого майна враховується зношеність пошкодженого майна, розрахунок зношеності проводиться відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції України та Фондом державного майна України 24 листопада 2003 року № 142/5/2092. Крім того, згідно з Положенням про порядок та умови проведення обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28 вересня 1996 року № 1175, страхувальником відшкодовується третій особі завдана внаслідок пошкодження транспортного засобу саме пряма шкода, в якій враховується вартість пошкоджених деталей транспортного засобу на момент ДТП, а саме з урахуванням фізичного зношення транспортного засобу, а не вартість нових деталей. Відповідно до висновку спеціаліста № 14-03 від 07 квітня 2008 року, наданого позивачами та з яким погодилися відповідач та його представник, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Фіат Дукато»з технічної точки зору складає 106518,83 грн., при цьому ринкова вартість автомобіля є меншою, тому суд приймає до уваги даний висновок спеціаліста та приходить до висновку, що вартість матеріальних збитків, завданих власнику автомобіля «Фіат»складає саме 56961,21 грн. При цьому судом враховується, що висновок спеціаліста № 14-03 проводився відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції України та Фондом державного майна України 24 листопада 2003 року № 142/5/2092. Посилання представника позивачів в судовому засіданні на те, що станом на час вирішення справи автомобіль відремонтований та на його відновлення було витрачено саме суму коштів, визначену калькуляцією, в розмірі 13 415,47 Євро, не підтверджено дослідженими в справі доказами. Зокрема, позивачами на підтвердження обставини здійснення ремонту транспортного засобу не надано жодних доказів щодо фактичного здійснення такого ремонту, платіжних документів про його вартість та якою саме особою такі послуги з ремонту надавалися, чи є вона платником ПДВ. Тому суд приходить до висновку, що будь-які підстави для стягнення суми коштів, що еквівалента 13 415,47 Євро, для відшкодування матеріальних збитків [PERSON], відсутні. Оскільки власником транспортного засобу «Тойота», державний номер [NUMBER], є відповідач [PERSON], який є належним володільцем даного транспортного засобу, на нього покладається обовязок по відшкодуванню шкоди, завданої джерелом підвищеної безпеки. Разом з тим встановлено, що згідно з полісом № ВВ/2697572 від 04 січня 2008 року [PERSON] застрахував свою цивільно-правову відповідальність як власник наземного транспортного засобу в ПАТ «СК «Країна». Згідно зі ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобовязується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі та виконувати умови договору. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] у встановленому порядку повідомив страхову компанію про страховий випадок, звернувшись з відповідною заявою 24 березня 2008 року, що визнавалося ПАТ «СК «Країна». Позивач [PERSON] також звернувся до страхової компанії СК «Країна»із заявою про виплату страхового відшкодування 24 березня 2008 року. Страховою компанією «Країна»позовні вимоги згідно з наданими до суду поясненнями визнавалися в межах ліміту відповідальності. Тому суд приходить до висновку, що з ПАТ «СК «Країна»на користь [PERSON] підлягає стягненню страхове відшкодування в сумі 24990 грн., а позовні вимоги до відповідача ПАТ «СК «Країна» підлягають частковому задоволенню. Згідно зі ст. 9 Закону України «Про страхування»франшиза це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Як встановлено судом, сума страхової виплати на користь позивача [PERSON] підлягає виплаті страховою компанією за мінусом франшизи в розмірі 510 грн. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). За таких обставин, враховуючи, що відповідач [PERSON] хоча і застрахував свою цивільно-правову відповідальність, але відповідно до умов договору страховою компанією позивачу не може бут відшкодовано шкоду в повному обсязі, зокрема, не буде відшкодовано розмір франшизи, суд приходить до висновку, що така сума 510 грн. підлягає додатковому стягненню з відповідача [PERSON] як власника джерела підвищеної безпеки. Також з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню в рахунок відшкодування матеріальної шкоди сума в розмірі 31 461,21 грн., як різниця між фактичним розміром шкоди та сумою страхового відшкодування (56 921,21 грн. 24 990 грн. страхового відшкодування 510 грн. франшизи). Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала. Позивач [PERSON], звертаючись з вимогами про відшкодування моральної шкоди до [PERSON], жодних доказів щодо її спричинення відповідачем не надав. Зокрема, в обґрунтування своїх вимог щодо відшкодування моральної шкоди позивач [PERSON] вказує, що йому тривалий час доводилося доводити свою невинність в суді, приймати участь в засіданнях, давати пояснення. А оскільки транспортний засіб було пошкоджено в результаті дорожньо-транспортної пригоди, вимушений був тривалий час не працювати. Участь позивача в судових засіданнях не оцінюється судом як наслідок неправомірності дій відповідача та підстава для відшкодування позивачу моральної шкоди. Звернення позивача до суду та участь його в судових засіданнях є правом особи. Також позивачем не надано до суду жодних доказів, які б давали підстави вважати, що останній був позбавлений можливості здійснювати трудову діяльність саме в результаті наслідків дорожньо-транспортної пригоди. Крім того, позивач [PERSON] не є власником транспортного засобу, тому посилання на те, що автомобіль не міг використовуватися за призначенням, що спричинило йому моральні страждання, не заслуговує на увагу. Тому суд приходить до висновку, що обставина спричинення позивачу [PERSON] моральної шкоди неправомірними діями відповідача не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні. Тому в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди слід відмовити за їх недоведеністю. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 261 ЦПК України, перебіг строку позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як встановлено дослідженою в судовому засіданні справою про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст. 124 КпАП України, останній визнаний у вчиненні правопорушення згідно з постановою судді від 05 травня 2010 року, якою, зокрема було скасовано постанову Київського районного суду м. Полтави від 05 січня 2010 року щодо [PERSON] про закриття провадження в справу за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Тому суд приходить до висновку, що позивачами [PERSON] та [PERSON] не було пропущено строк позовної давності, оскільки позивачі дізналися про порушення свого права лише після винесення постанови від 05 травня 2010 року, якою і було встановлено винну особу. Тому клопотання відповідача [PERSON] про застосування судом наслідків пропуску позивачами термінів на звернення до суду не може бути задоволене. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Тому суд приходить до висновку, що з відповідача ПАТ «СК «Країна» на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню понесені та документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в загальній сумі 309 грн. 90 коп. (249,90 грн. с плаченого державного мита та 60 грн. витрат на інформаційно0теххнічне забезпечення). З відповідача з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню 451 грн. 71 коп. (391,71 грн. державного мита та 60 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення) понесених судових витрат.

Outcome: partial