Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-07 00:00:00

У серпні 2011 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] про стягнення грошових коштів за договором позики. В обгрунтування вимог позивач посилається на те, що 10 липня 2009 року між ним та відповідачем укладено договір позики, згідно якого останній прийняв 58000,00 грн. та зобовязувався повернути кошти до 01 січня 2010 року. Цей факт підтверджено розпискою. Відповідач зобовязання щодо повернення позики не виконав. Позивач просить стягнути з [PERSON] на його користь борг за договором позики у сумі 58000,00 грн., нарахований індекс інфляції у сумі 8468,00 грн. та судові витрати. У судовому засіданні представник позивача надав аналогічні пояснення та просив задовольнити позов. Відповідач у судовому засіданні позов визнав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 10 липня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] складено договір позики, згідно умов якого [PERSON] отримав грошові кошти у розмірі 58000,00 грн., від [PERSON] та забовязувався їх повернути в строк до 01 січня 2010 року. Факт отримання коштів підтверджується розпискою, власноручно написаною позичальником, [PERSON], [INFO] в м.Бровари, Київської області, паспорт серії СК 016500, виданий Броварським МВ ГУ МВС України в Київській області, проживаючого за адресою: [INFO]. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. З огляду на викладене, між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, за яким позичальник не виконав свого обовязку, тобто не повернув позикодавцю грошові кошти у розмірі 58000,00 грн. За змістом до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобовязання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобовязанні встановлено термін виконання, то воно підлягає виконанню в цей термін. Відповідно до вимог ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Таким чином, розяснивши сторонам наслідки визнання позову, передбачені ст.174 ЦПК України, суд дійшов висновку, що визнання позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, стягнення суми основного боргу у розмірі 58000,00 грн., 8468,00 грн. індексу інфляції та судові витрати, сплачені при подачі позовної заяви, а саме 690,71 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Outcome: approved