Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-20 00:00:00

В 2011 році до суду звернувся [PERSON] з зазначеним позовом. Вказував, що 17 квітня 2008 року був прийнятий на роботу до кооперативу «Автолюбитель 15», на посаду охоронця. В цей час навчався в Полтавському інституті економіки та права ВНЗ «Відкритий міжнародний університет розвитку людини Україна». 09 червня 2009 року, ним була написана заява голові кооперативу про надання відпустки у звязку з навчанням для участі в лабораторно екзаменаційній сесії з 14.05.2009 року по 26.06.2009 року. Після отримання довідки виклику на навчання, предявив її відповідачу, на що отримав відмову від голови кооперативу у наданні відпустки у звязку з навчанням, натомість надано було щорічну основну відпустку. Стаття 216 Кодексу законів про працю України визначає кількість днів надання роботодавцем оплачуваної відпустки у звязку з навчанням працівника. Термін його щорічної відпустки відповідно до чинного законодавства складає 24 календарні дні, а в довідці виклику на навчання зазначено більший термін для здачі лабораторно - екзаменаційної сесії, яка фактично тривала з 14 травня 2009 року по 26 червня 2009 року, тобто надавши замість навчальної відпустки основну відповідач порушив його права та законні інтереси. За захистом свого порушеного права він звернувся до Територіальної державної інспекції праці у Полтавській області. Відповіддю на заяву інспекцією праці було повідомлено, що кооперативом порушено ст.. 48, 108, 110, ч. 3 ст. 115, Кодексу законів про працю України та ст. 30 Закону України «Про оплату праці». Також на адресу кооперативу, інспекцією праці було надіслано припис з вимогою у місячний термін усунути виявлені порушення трудового законодавства та провести оплату навчальної відпустки. Але відповідач до сьогоднішнього часу припис не виконав, ніяких коштів не виплатив. Крім цього голова кооперативу користуючись своїм службовим становищем, предявляв незаконні вимоги, щодо його функціональних обовязків, а потім в той час коли він перебував в судовому засіданні по іншій особистій справі, голова кооперативу попередив, що звільнив його за прогули, хоча він надав йому довідку від 24.12.2009 року про те що дійсно 24.12.2009 року перебував в судовому засіданні Потім, голова кооперативу виставив проступок, на дошку оголошень кооперативу з формулювання начеб то він безпідставно не вийшов на роботу 24.12.2009 року. 12 січня 2010 року головою кооперативу було звільнено його з займаної посади за невиконання ним покладених на нього функціональних обовязків та прогули. 15.01.2010 року було написано скаргу до Прокуратури м. Кременчука, на незаконні дії голови кооперативу щодо його звільнення. Після перевірки прокуратурою законності дій голови кооперативу, щодо його звільнення, наказом від 21.01.2010 року його було поновлено на посаді та виплачено кооперативом кошти за вимушений прогул. 02 лютого 2010 року він звернувся до голови кооперативу з проханням надати трудову книжку для надання її до пенсійного фонду для перерахунку пенсії, але було відмовлено в цьому, сказавши мені щоб він писав заяву на звільнення за власним бажанням тільки тоді отримає свою трудову книжку. Після численних прохань 22 липня 2010 року він отримав свою трудову книжку з записом, що звільнений з займаної посади охоронця за п. 4 ст. 40 Кодексу законів про працю України. День звільнення в його трудовій книжці був зазначений 03 березня 2010 року тобто тоді, коли він перебував на лікарняному, що підтверджується відповідною довідкою. Він звернувся до голови кооперативу з питанням, чому його звільнили та ще й під час лікарняного, на що обґрунтованої відповіді від голови кооперативу не почув. Отже обставини змусили його звернутися до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів. Під час судового розгляду уточнив позовні вимоги та просив суд поновити його на посаду охоронця Кооперативу «Автолюбитель 15» з 02 лютого 2010 року, як незаконно звільненого. Стягнути на його користь з кооперативу «Автолюбитель-15» кошти за вимушений прогул в сумі 19886 грн. Стягнути з кооперативу «Автолюбитель 15» на його користь кошти, не виплачені за час перебування у навчальній відпустці з 14.05.2009 року по 26.06.2009 року в сумі 625 грн. Стягнути з кооперативу «Автолюбитель 15» на його користь завдану моральну шкоду в сумі 3000 грн. 00 коп. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав. Представник відповідача проти позову заперечував. В задоволенні позову просив відмовити повністю. Просив застосувати строк позовної давності. Надав заперечення в яких вказував наступне. Довідка про участь у сесії № 2558 не містить відміток про прибуття для участі у сесії та вибуття з ВНЗ. Оригінали довідки про участь у сесії № 2558 до Кооперативу «Автолюбитель-15» [PERSON] не надавалися. Додаток до диплома про вищу освіту ТМ № 36688986 свідчить про те, що [PERSON] рішенням екзаменаційної комісії Житомирського економіку-гуманітарного інституту від 12.06.2009 р. присвоєно кваліфікацію бакалавра. [PERSON] тарифна відпустка строком на 24 дні була видана з 01.06. 2009 року, так як він з цієї дати на роботу не виходив. Резолюція на наявній в матеріалах справи заяві [PERSON] від 09.06.2009 року виконана самим [PERSON], а не Головою правління Кооперативу. В кооперативі в наявності знаходиться лише копії довідки виклику № 2558 та довідки про участь у сесії. Позивачу було запропоновано надати оригінали цих довідок, але до теперішнього часу до кооперативу вищевказаних документів не надходило. Тому відповідач вважає що підстави оплачувати [PERSON] відпустку у звязку з навчанням за період з 09 по 13 червня 2009 року -відсутні. У судовому засіданні було встановлено що оригінали довідок знаходяться у позивача але не мають належних відміток. В заявах від [PERSON] від 02.02.2010 року жодним словом не говориться про пенсійний фонд, а є лише вимога віддати трудову книжку. Заяви про звільнення [PERSON] не подавав. Постанова правління від 16.01.2010 року не містить рішення про ліквідацію системи охорони. Видача на підставі вищевказаних заяв трудова книжка [PERSON] не відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженої Наказом Міністерства праці України № 58 від 29.07. 1993 р. зареєстрованої Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року за № 110, кою встановлено підстави, які обумовлюють їх видачу. Подавши 02.02.2010 р. заяви з вимогою віддати трудову книжку [PERSON], який заступив на чергування, забрав належні йому речі і покинув робоче місце і впродовж 7 годин на роботі не зявлявся, що підтверджується актом від 03.02.2010 року. Від пояснення причини відсутності на робочому місці [PERSON] відмовився і більше на роботу не виходив. По питанню отримання позивачем трудової книжки внаслідок звільнення з роботи представники правління кооперативу з метою усунення спорів неодноразово телефонували [PERSON], намагалися застати його вдома, однак це не дало позитивних результатів. 03 березня 2010 року по Кооперативу «Автолюбитель-15» було видано наказ № 8 про звільнення [PERSON] з 02 лютого 2010 року за прогул без поважних причин. Дата звільнення в трудовій книжці на імя [PERSON] вказана 02.02.2010 р. В день звільнення [PERSON] не знаходився на лікуванні, так як лікувався з 15.02.2010 року по 12.03.2010 року, що підтверджено медичного закладу від 21.05.2010 року та випискою з історії хвороби. 03.03.2010 року на адресу [PERSON] цінним листом з рекомендованим повідомленням було направлено письмове повідомлення про необхідність явки до Кооперативу «Автолюбитель-15» для отримання трудової книжки та остаточного розрахунку. Вказаний лист [PERSON] отримано 29 .03.2010 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Отримавши письмове повідомлення, [PERSON] на протязі трьох місяців не зявлявся до Кооперативу «Автолюбитель-15» за трудовою книжкою. Трудова книжка була видана [PERSON] після його явки до Кооперативу 21.07.2010 року, що підтверджується його підписом в Книзі обліку руху трудових книжок і вкладишів до них. Також [PERSON]І було здійснено остаточний розрахунок. Ст. 233 КЗпП України встановлено «Працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячній строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки». Представник відповідача вказує що позивач не звертався до суду з клопотанням про поновлення строків з поважних причин, тому 11.10.2011 року, представником кооперативу «Автолюбитель-15» подано заяву про застосування строку позивної давності при розгляді позову [PERSON] Під час розгляду справи позивач вказував що йому відповідачем не виплачується заробітна плата за червень 2009 року, січень 2010 року а також розрахункові кошти при звільненні працівника. Вищевказане спростовується: 1) платіжною відомістю № 6 на видачу заробітної плати за червень 2009 року від 30.06.2009 року,в якій мається підпис [PERSON] про отримання ним 456, 56 грн.; 2) платіжною відомістю № 1 на видачу заробітної плати за січень 2010 року від 31.01.2010 року в якій мається підпис [PERSON] про отримання ним 692,02 грн.; 3) платіжною відомістю № 2 на видачу заробітної плати за лютий 2010 року від 28.02.2010 року, в якій внесено до оплати [PERSON] 302,41 грн., в яких заробітна плата за 1 годину в сумі 1,91 грн. та компенсація за невикористану відпустку в сумі 300,50 коп.; в звязку з неотриманням кошти депоновано на банківський рахунок; 4) квитанцією АКБ «Укрсоцбанк» № 395539а від 05.03.2010 року про прийняття на депозитний рахунок заробітної плати [PERSON] в сумі 302,41 грн.; 5) видатковим касовим ордером № 47 від 30.07.2010 року про отримання [PERSON] депонованої заробітної плати ( остаточного розрахунку) в сумі 302,41 грн. Суд, вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи та дослідивши докази у їх сукупності вважає що в задоволенні позову відмовити повністю Судом достовірно встановлено, що позивач 17 квітня 2008 року був прийнятий на роботу до кооперативу «Автолюбитель 15», на посаду охоронця. В цей час навчався в Полтавському інституті економіки та права ВНЗ «Відкритий міжнародний університет розвитку людини Україна». 09 червня 2009 року, ним була написана заява голові кооперативу про надання відпустки у звязку з навчанням для участі в лабораторно екзаменаційній сесії з 14.05.2009 року по 26.06.2009 року, але згідно довідки-виклику № 2558, виданої Полтавським інститутом економіки та права ВНЗ Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна» вона видана для надання відпустки на період навчання з 14 травня 2009 року по 13 червня 2009 року. Довідка про участь № 2558 не містить відміток про прибуття для участі у сесії та вибуття з ВНЗ. Оригінали довідки про участь у сесії № 2558 до Кооперативу «Автолюбитель-15» [PERSON] не надавалися. Диплома про вищу освіту ТМ № 36688986 свідчить про те, що [PERSON] закінчив Житомирський економіку-гуманітарного інституту в 2009 р. з присвоєнням кваліфікації бакалавра. В кооперативі в наявності знаходиться лише копії довідки виклику № 2558 та довідки про участь у сесії. Позивачу було запропоновано надати оригінали цих довідок, але до кооперативу вищевказаних документів не надав. Тому підстави оплачувати [PERSON] відпустку у звязку з навчанням за період з 14 травня 2009 року по 26 червня 2009 року відсутні. Також позиції притримується й Територіальна державна інспекція праці у Полтавській області у своєму листі від 23.11 . 2009 року. Позивач вказував, що 02 лютого 2010 року він звернувся до голови кооперативу з проханням надати трудову книжку для надання її до пенсійного фонду для перерахунку пенсії, але йому було відмовлено та запропоновано написати заяву на звільнення за власним бажанням, тільки тоді отримає свою трудову книжку. Вказане спростовується заявами від [PERSON] від 02.02.2010 року в яких жодним словом не говориться про пенсійний фонд, а є лише вимога віддати трудову книжку. Заяви про звільнення [PERSON] не подавав, постанова правління від 16.01.2010 року не містить рішення про ліквідацію системи охорони. Видача на підставі вищевказаних заяв трудова книжка [PERSON] не відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженої Наказом Міністерства праці України № 58 від 29.07. 1993 р. зареєстрованої Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року за № 110, кою встановлено підстави, які обумовлюють їх видачу. Подавши 02.02.2010 р. заяви з вимогою віддати трудову книжку [PERSON], який заступив на чергування, забрав належні йому речі і покинув робоче місце і впродовж 7 годин на роботі не зявлявся, що підтверджується актом від 03.02.2010 року. Від пояснення причини відсутності на робочому місці [PERSON] відмовився і більше на роботу не виходив. Зазначене підтверджується табелями обліку робочого часу. 03 березня 2010 року по Кооперативу «Автолюбитель-15» було видано наказ № 8 про звільнення [PERSON] з 02 лютого 2010 року за прогул без поважних причин; дата звільнення в трудовій книжці на імя [PERSON] вказана «02.02.2010 р.». В день звільнення [PERSON] не знаходився на лікуванні. 03.03.2010 року на адресу [PERSON] цінним листом з рекомендованим повідомленням було направлено письмове повідомлення про необхідність явки до Кооперативу «Автолюбитель-15» для отримання трудової книжки та остаточного розрахунку. Вказаний лист [PERSON] отримано 29 .03.2010 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення; навіть отримавши письмове повідомлення. [PERSON] на протязі трьох місяців не зявлявся до Кооперативу «Автолюбитель-15» за трудовою книжкою. Трудова книжка була видана [PERSON] після його явки до Кооперативу 21.07.2010 року, що підтверджується його підписом в Книзі обліку руху трудових книжок і вкладишів до них. Також з [PERSON]І було здійснено остаточний розрахунок по заробітній платі. Ст. 233 КЗпП України встановлено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячній строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Відповідно до п. 2.26. Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України\~ від 29 липня 1993 р. N 58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за N 110 \~\~днем звільнення вважається останній день роботи. Відповідно ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. У разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне поновлення працівника на роботі,орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті. У разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника,прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. За таких обстави суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити повністю.

Outcome: dismissed