Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-28 00:00:00

У жовтні 2011 року [PERSON] звернувся із позовом до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю, посилаючись на те, що 14 березня 2010 року померла його рідна тітка [PERSON] 14 травня 2003 року нею був складений заповіт ВАЕ № 815764, посвідчений 14 травня 2003 року Києво-Святошинською районною державною нотаріальною конторою за реєстровим номером 1001, відповідно до якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй належатиме на день смерті і на що вона за законом матиме право, вона заповідала в рівних частинах йому та своєму сину [PERSON] 18 травня 2010 року ним була подана заява за № 495 до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори про прийняття спадщини за заповітом. У вересні 2010 року до Києво-Святошинського районного суду Київської області звернувся [PERSON] з позовом про визнання заповіту [PERSON] недійсним. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 листопада 2010 року в задоволенні позову [PERSON] було відмовлено. 4 лютого 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області залишила без змін. Отже, його право на спадщину за заповітом було визнано в судовому порядку. 17 лютого 2011 року ним була подана заява за № 212 до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори з проханням видати йому свідоцтво про право на спадщину за заповітом. 17 лютого 2011 року Києво-Святошинською районною державною нотаріальною конторою на його ім»я було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, посвідченим 14 травня 2003 року Києво-Святошинською районною державною нотаріальною конторою за реєстровим № 1001, на ? частку жилого будинку № 44, розташованого по вул. 50 років Жовтня, м. Боярка, ще ? частина будинку належить померлій 14 березня 2010 року [PERSON] Дем»янівні. 17 лютого 2011 року він приїхав до будинку, який йому належить, але, як з»ясувалось, у ньому без будь-яких законних підстав знаходяться [PERSON], [PERSON] та сторонні особи, яких дані особи незаконно вселили для проживання. На його вимогу звільнити будинок відповідачі та особи, які в ньому знаходились, відмовились звільнити жиле приміщення. З приводу протиправної поведінки [PERSON] та [PERSON] 17 лютого 2011 року він звернувся із заявою до Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України. Перевірку заяви проводив дільничний інспектор Телеш Ю.В., який 22 лютого 2011 року виніс постанову про відмову в порушенні кримінальної справи виключно на поясненнях [PERSON] та [PERSON], які ввели в оману дільничного інспектора, стверджуючи, що вони ще оспорюють зазначений вище заповіт в судовому порядку. На сьогоднішній день [PERSON] та [PERSON] продовжують проживати у [INFO] без будь-яких законних підстав. Своєю присутністю в будинку відповідачі перешкоджають йому як власнику ? частини жилого будинку, здійснювати своє право власності на майно та користуватися ним. Крім того, 20 травня 2010 року він заїхав до будинку померлої [PERSON], де виявив, що майно, яке належало померлій, та яке за заповітом належить йому, а саме холодильник марки «Samsung» вартістю 4200 грн. був самовільно привласнений та вивезений відповідачами. Крім того, відповідачі незаконно забрали державний акт на право приватної власності на землю, який належить [PERSON] На вимогу повернути зазначене майно відповідачі відповіли відмовою. 20 травня 2010 року він з приводу протиправної поведінки відповідачів звернувся із заявою до Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України в Київській області. Перевірку заяви проводив дільничний інспектор Ю.В. Телець. Він з»ясував, що дійсно холодильник марки «Samsung» та державний акт на право приватної власності на землю було вивезено з будинку відповідачами 19 травня 2010 року, про що вони самі засвідчили в своїх поясненнях та про що дільничний інспектор зазначив в постанові про відмову в порушені кримінальної справи від 26 травня 2010 року. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] з посиланням на вимоги ст. ст. 386, 387, 391 ЦК України, ст. 150 ЖК України просив зобов»язати [PERSON], [PERSON] звільнити належний йому на праві приватної власності будинок № 44 по вул. 50 років Жовтня в м. Боярка, Києво-Святошинського району, Київської області, зобов»язати повернути йому холодильник марки «Samsung», зобов»язати відповідачів повернути йому державний акт на право приватної власності на землю на ім»я [PERSON], а також стягнути понесені судові витрати. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити. У судовому засіданні відповідач [PERSON], яка є також представником відповідача [PERSON], позов не визнала та заперечувала проти його задоволення. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, зясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. З наявних матеріалів справи вбачається, що 14 березня 2010 року померла [PERSON] Дем»янівна, що підтверджується свідоцтвом про смерть. За життя 14 травня 2003 року [PERSON] склала заповіт, за яким все своє майно, де б воно не було б і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй належатиме на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла [PERSON] і [PERSON] в рівних частинах кожному. 18 травня 2010 року [PERSON] звернувся із заявою до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті [PERSON] 17 лютого 2011 року позивачу у справі [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ? частину жилого будинку № 44 з відповідними господарськими будівлями і спорудами, розташованого по вул. 50 років Жовтня в м. Боярка Київської області, належного померлій [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 2 жовтня 2002 року Києво-Святошинською державною нотаріальною конторою за реєстровим номером 2367. Дані обставини підтверджуються копією спадкової справи № 246/2010 Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Київської області до майна померлого 14 березня 2010 року [PERSON] Дем»янівни. Згідно відповіді КП «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» від 16 листопада 2011 року № 2241ю/5268 право власності на жилий будинок № 44 по вул. 50 років Жовтня в м. Боярка, Києво-Святошинського району, Київської області зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах-по ? частині за кожним. Інший спадкоємець за заповітом [PERSON] після смерті [PERSON] спадщину не прийняв, оскільки за відомостями Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України в Київській області відносно [PERSON] заведено розшукову справу № 13-5043. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 листопада 2010 року в справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], треті особи: Києво-Святошинська районна державна нотаріальна контора, [PERSON] про визнання заповіту від 14 травня 2003 року недійсним у задоволенні позову відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Київської області від 4 лютого 2011 року рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 листопада 2010 року залишено без змін. Позивач [PERSON] у своєму позові просив зобов»язати відповідачів [PERSON], [PERSON] звільнити належний йому на праві приватної власності будинок № 44 по вул. 50 років Жовтня в м. Боярка, Києво-Святошинського району, Київської області. Згідно вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Як пояснила відповідач [PERSON], яка одночасно є представником іншого відповідача [PERSON], вона з [PERSON] в спірному жилому будинку № 44 по вул. 50 років Жовтня в м. Боярка не проживають і не використовують дане жиле приміщення для власних потреб. Посилання представника позивача в судовому засіданні на постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 26 травня 2010 року та 22 лютого 2011 року Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України в Київській області як на доказ щодо незаконності зайняття відповідачами спірного жилого будинку, необгрунтовані, оскільки в даних постановах не міститься відомостей про те, що відповідачі проживають в даному будинку № 44 по вул. 50 років Жовтня в м. Боярка та користуються даним жилим приміщенням. Крім того, з даних постанов вбачається, що [PERSON] звертався із заявами до Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України в Київській області ще в травні 2010 року та у лютому 2011 року, з даним позовом до суду позивач звернувся в жовтні 2011 року. На час розгляду даної справи позивач та його представник не надали суду доказів, не вбачається і з вказаних постанов, що відповідачі займають даний жилий будинок та відмовляються його звільнити на вимогу позивача [PERSON], а тому суд відмовляє у задоволенні позову в частині заявлених вимог щодо зобов»язання [PERSON], [PERSON] звільнити належний йому на праві приватної власності будинок № 44 по вул. 50 років Жовтня в м. Боярка, Києво-Святошинського району, Київської області. Також суд вказує і на ту обставину, що позивач [PERSON] просив зобов»язати відповідачів звільнити належний йому на праві приватної власності будинок № 44 по вул. 50 років Жовтня в м. Боярка, Києво-Святошинського району, Київської області, однак з наявних в справі доказів вбачається, що [PERSON] є власником ? частини жилого будинку, а не всього жилого будинку, як він зазначає в своїх позовних вимогах. Що стосується заявлених вимог позивача [PERSON] про зобов»язання відповідачів повернути йому холодильник марки «Samsung» та державний акт на право приватної власності на землю на ім»я [PERSON], то суд дійшов висновку про задоволення даних вимог з огляду на наступне. Як пояснила в судовому засіданні відповідач [PERSON], яка є також представником відповідача [PERSON], вона з своїм чоловіком після смерті [PERSON] дійсно забрали з будинку № 44 по вул. 50 років Жовтня в м. Боярка холодильник марки «Samsung», який належав померлій [PERSON] на праві власності, а також у її чоловіка [PERSON] знаходиться оригінал Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-КВ № 073994 від 28 грудня 2002 року, згідно якого [PERSON] Дем»янівна є власником земельної ділянки площею 0,0595 га, яка розташована за адресою: м. Боярка, вул. 50-років Жовтня, 44, і даний державний акт [PERSON] відмовляється повернути позивачу [PERSON] Згідно вимог ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи. яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідачі [PERSON] і [PERSON] незаконно, без відповідних правових підстав заволоділи холодильником марки «Samsung» та відповідач [PERSON] незаконно утримує Державний акт на право приватної власності на землю серії IV-КВ № 073994 від 28 грудня 2002 року, власником якого була померла [PERSON], оскільки як встановлено судом, спадкоємцями після смерті майна [PERSON] за заповітом від 14 травня 2003 року є позивач [PERSON] і [PERSON], і позивач прийняв в установленому законом порядку спадщину в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], а тому суд задовольняє позов в цій частині і зобов»язує [PERSON] та [PERSON] повернути [PERSON] холодильник марки «Samsung», та зобов»язати [PERSON] повернути [PERSON] оригінал Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-КВ № 073994 від 28 грудня 2002 року, згідно якого [PERSON] Дем»янівна є власником земельної ділянки площею 0,0595 га, яка розташована за адресою: м. Боярка, вул. 50-років Жовтня, 44. Судові витрати по справі підлягають стягненню з відповідачів згідно зі ст. 88 ЦПК України на користь позивача. Враховуючи викладене та

Outcome: partial