Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-13 00:00:00

28.03.2011 року позивач звернулася в суд з вищевказаним позовом до відповідача. В своєму позові позивач зазначила, що між нею та відповідачем в 2006 році було укладено договір оренди земельної ділянки на строк 49 років. Посилаючись на порушення відповідачем чинного законодавства про оренду землі, невиплату відповідачем орендної плати за період з 2006 по 2011 роки у визначених законом розмірах, передачу відповідачем орендованої земельної ділянки в суборенду іншій особі без згоди орендодателя, порушення відповідачем зобовязань по сплаті податку за орендовану ним земельну ділянку, просить суд винести рішення, яким розірвати договір оренди земельної ділянки, укладений між нею і відповідачем від 04 травня 2006 року та стягнути з відповідача на свою користь 8455,40 гривень орендної плати, 52,58 гривень збитків від несплати податку за землю, 568,80 гривень пені за затримку виплати орендної плати та всі судові витрати по справі. В судовому засіданні позивач та її представник, посилаючись на викладені в позові обставини, просять суд позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав. Посилаючись на недоведеність і безпідставність позовних вимог, на виконання відповідачем всіх умов договору оренди землі, на проведення повного розрахунку з позивачем по орендній платі, просив суд в задоволені позову відмовити. Вислухавши пояснення сторін, показання допитаних в судовому засіданні свідків, дослідивши обставини справи та перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши дослідженні в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи 04.05.2006 року між позивачем і відповідачем був укладений договір оренди землі сільськогосподарського призначення, а саме земельної ділянки площею 13,8 га ріллі, яка належить на правах власності позивачу на підставі державного акту і знаходиться на території Новосафронівської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області, строком на 49 років з виплатою орендної плати один раз на рік в розмірі 945 гривень. Договір оренди земельної ділянки пройшов державну реєстрацію, про що свідчить відмітка на ньому державного реєстратора Новоодеського реєстраційного округу Миколаївської регіональної філії ДП «ЦДЗК при Державному комітеті України по земельних ресурсах» від 11.08.2006 року за №040601900920. Обставини щодо укладення сторонами між собою договору оренди земельної ділянки свідчать про те, що волевиявлення сторін цього правочину було вільним і відповідало внутрішній волі кожної сторони. Статтями 31-32 Закону України «Про оренду землі», п.п.36-40 договору оренди землі від 04.05.2006 року передбачені підстави припинення договору оренди землі. Договір оренди землі може бути розірвано лише за взаємною згодою сторін або на вимогу однієї сторони на підставі рішення суду у випадку невиконання іншою стороною своїх обовязків по договору. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається. Підстав для припинення між сторонами існуючого договору оренди землі в судовому засіданні не встановлено і стороною позивача не надано суду доказів того, що відповідач порушує умови цього договору, не виконує їх. Позивач в своїх поясненнях, як на підставу позову, посилається на те, що відповідач не виплатив їй орендну плати за період з 2006 по 2011 роки у визначених законом розмірах, в загальній сумі 8455,40 гривень, що відповідач передав орендовану ним земельну ділянку в суборенду іншій особі без її згоди, що відповідач порушив зобовязання по сплаті податку за орендовану ним земельну ділянку. З досліджених в судовому засіданні обставин, вбачається, що орендна плата була отримана позивачем за 49 років наперед в розмірі 945 гривень на рік, що підтверджено письмовою розпискою, копія якої додана до матеріалів справи і підписання якої не заперечувала сама позивач в своїх поясненнях в судовому засіданні. Позивач, в суді, тільки заперечила факт одержання нею грошей по цій розписці в якості орендної плати. Але, крім одних заперечень, інших доказів, що підтверджували б її доводи, суду не наведено. Разом з тим, суд зазначає, що дана розписка в сукупності з іншими обставинами і доказами, а саме визнанням позивачем факту підписання цієї розписки, показання свідків [PERSON], [PERSON] щодо обставин написання цієї розписки, являються обставинами, які спростовують пояснення позивача в цій частині. Договір суборенди землі, так як і договір оренди землі потребує обовязкової письмової форми та його державної реєстрації (ст.ст.8,14 Закону України «Про оренду землі»). Позивачем не доведено в суді факту передачі відповідачем орендованої ним земельної ділянки в суборенду іншій особі. Пояснення позивача, показання допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON] щодо використання орендованої відповідачем у позивача земельної ділянки іншою особою, без наявності і надання суду письмового договору суборенди, на думку суду, саме по собі ще не доводить факту існування такого договору суборенди земельної ділянки. Слід зазначити, що між відповідачем та іншими особами можуть виникати і існувати будь-які інші правовідносини, передбачені цивільним законодавством з приводу орендованої земельної ділянки і не обовязково її суборенди. Посилання позивача та її представника на те, що відповідач згідно договору оренди землі та чинного законодавства повинен особисто обробляти (господарювати) орендовану ним земельну ділянку не заслуговують на увагу, так як вони не відповідають фактичним обставинам справи і вимогам чинного договору оренди і Закону України «Про оренду землі». Так, згідно п.п.28-31 договору оренди землі, укладеного між сторонами 04.05.2006 року, передбачені права та обовязки сторін. Такі ж права та обовязки сторін по договору оренди землі зазначені і в ст.ст.24-25 Закону України «Про оренду землі». Зокрема цими положеннями передбачено, що у орендаря є право, а не обовязок, самостійного господарювання на землі з дотриманням умов договору оренди землі. Це право не виключає можливості відповідача наймати осіб для обробки орендованої земельної ділянки, посіву на ній сільськогосподарських культур, їх вирощування і збирання врожаю. В судовому засіданні стороною позивача не доведено фактів порушення відповідачем обовязків орендаря та чинного законодавства про оренду землі, умов існуючого між сторонами договору оренди землі. Посилання позивача на несплату відповідачем земельного податку, що на думку позивача є підставою для припинення договору оренди землі, також не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, не доведені позивачем і не відповідають вимогам абзацу 3 п.41 (інші умови) існуючого між ними договору оренди землі від 04.05.2006 року, де вказано, що надання громадянами земельної ділянки в оренду іншим особам, які не сплачують фіксований сільськогосподарський податок, земельний податок сплачується на загальних підставах. Згідно ст.ст.10,60 ЦПК України сторони повинні довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в даному випадку стороною позивача не доведені позовні вимоги із зазначених нею в позові правових підстав, що являється підставою для винесення судом рішення про відмову в задоволені заявлених позовних вимог в повному обсязі. Враховуючи факт відмови позивачу в задоволені її позову, то відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, понесені нею при розгляді справи судові витрати не компенсуються, а відносяться на її рахунок.

Outcome: dismissed