Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою в якій зазначив, що 13.06.2007 між ним та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] укладені два договори позики на суму 100000 доларів США та 50000 доларів США. Окрім того, в договорах позичальником зазначений і сам позивач. Враховуючи кількість осіб, яки позичали у нього кошти, загальну суму заборгованості, суму, яка повернута двома позичальниками і суму, що залишилась неповернутою, позивач просить стягнути солідарно з відповідачів 75000 доларів за обома договорами, а також судові витрати. В наступному позивач неодноразово надавав уточнену позовну заяву, зменшуючи розмір позовних вимог через поступове повернення відповідачами коштів за договорами позики і востаннє просив стягнути з [PERSON] 200000 грн., що є еквівалентом 25000 доларів США заборгованості останнього за обома договорами позики, яку відповідач до теперішнього часу не погасив. В суді представник позивача підтримав позовні вимоги, наполіг на їх задоволенні та дав пояснення відповідно до викладених в позові обставин. Відповідач, не заперечуючи проти того, що підписував обидва договори позики, заперечував проти позову і заявив, що кошти за договорами не отримував, відповідних актів передавання грошей не укладалось, два учасників договорів [PERSON] і [PERSON] не підписували ці договори. Окрім того, позичальником у вказаних договорах зазначений сам позивач і з договорів не є зрозумілим, в якій саме валюті вони укладались. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини і відповідні правовідносини. Згідно договорів від 13.06.2007 на суму 50000 доларів США і 100000 доларів США [PERSON] (позикодавець) та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (позичальники) уклали договори, відповідно до яких позикодавець надав позичальникам грошові кошти в сумі 50000 та 100000 у доларовому еквіваленті (а.с. 6-11). Те, що кошти надаються у доларовому еквіваленті зазначено в п. 1.1. кожного договору, що спростовує ствердження відповідача про те, що валюта в якій укладався договір не визначена. Згідно п. 2.1. кожного договору моментом надання позики, тобто передачі грошових коштів позичальникам, вважається день підписання цього Договору. Позивач не спростовує факту підписання договору саме 13.06.2007, отже посилання відповідача на те, що він не отримував коштів за договором, не береться судом до уваги. Пункт 3.2.1. договорів позики передбачає право позикодавця вимагати негайного повернення суми позики, без пояснення причин, шляхом подання письмової вимоги позичальникам з зазначенням строку повернення позики. Вимога вважається поданою якщо її отримала хоча б одна фізична особа зазначена в договорі. Згідно ст. 540 ЦК України якщо у зобов'язанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників, кожний із кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати обов'язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства. З погляду на вищевикладене суд вважає, що вимога про стягнення з відповідача суми, еквівалентної 25000 доларів є законною, так як саме така частка боргу припадає на кожного позичальника за загальним зобовязанням в розмірі 150000 доларів США. Той факт, що позивач зазначений в обох договорах як позикодавець і позичальник може стати підставою для визнання договорів позики недійсними в цій частині, проте таких вимог не заявлено, стягнення з відповідача частки боргу, яка приходиться на позивача як позичальника, не вимагається. На імя кожного з відповідачів за первісним позовом направлялись вимоги про повернення коштів за договорами позики від 13.06.2007 (а.с. 50, 92, 94). Відповідно до акту прийому-передачі коштів, [PERSON] отримав від [PERSON] 199250 грн. в якості повернення грошового боргу за договорами позики від 13.06.2007. Факт укладання зазначених договорів позики і отримання за ними коштів підтверджується нотаріально засвідченою заявою [PERSON] (а.с. 51, 95). Згідно нотаріально засвідчених заяв від 19.03.2012 [PERSON] повернула [PERSON] грошові кошти на загальну суму 25000 доларів США (а.с. 124-125). Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до положень ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З посиланням на викладене суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача загальної заборгованості за обома договорами позики в розмірі 200000 грн. можуть бути задоволені в повному обсязі. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved