Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-22 00:00:00

В позовній заяві [PERSON] вказує, що 29.01.2011 року помер його батько [PERSON]. Він - єдиний спадкоємець після смерті батька. Після смерті батька відкрилася спадщина, у тому числі, на земельну ділянку площею 8,24 га, розташовану на території К-42 Балківської сільської ради Василівського району Запорізької області, передану йому для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала батькові відповідно до державного акту на право приватної власності на землю, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 457 від 08.10.2002 року, У встановлений ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк позивач звернувся до Дніпрорудненської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька, але у видачі свідоцтва на право на спадщину на зазначену земельну ділянку йому державним нотаріусом було відмовлено з посиланням в обґрунтування відмови та не, що батько за життя склав заповіт, у якому заповів право на належну йому земельну частку (пай)- [PERSON] Проте, позивач вважає, що [PERSON] не має права на цю земельну ділянку, оскільки, зазначене у заповіті батька право на земельну частку (пай) припинилось, а сертифікат втратив чинність з моменту виділення земельної ділянки в натурі та отримання ним державного акту на право власності на землю. Отже, починаючи з 08.10.2002 року батькові належало право не на земельну частку (пай), а право власності на земельну ділянку, тобто на право, яке не було зазначено в заповіті. Позивач просить суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на вищевказану земельну ділянку. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просить суд їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представники Балківської сільської ради Василівського району Запорізької області та Дніпрорудненської державної нотаріальної контори Запорізької області в судове засідання не з`явилися, але до суду надали заяви, в яких просять справу розглянути за їх відсутності. [PERSON] в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений вчасно та належним чином. Суд, вислухавши думку позивача, оглянувши матеріали справи, вважає можливим розглянути справу та ухвалити рішення за відсутності [PERSON] на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши пояснення позивача, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, прийшов до висновку про те, що позов підлягає задоволенню, так як він повністю підтверджуються поясненнями позивача, а також наявними у справі доказами з наступних підстав: як встановлено в судовому засіданні та як видно із матеріалів справи, позивач є сином [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, копія якого є у справі; 29.01.2011 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, копія якого є у справі; відповідно до ст.1220 ЦК Украиїни, 29.01.2011 року відкрилася спадщина після смерті [PERSON]; позивач у передбачений ст.1270 ЦК України строк прийняв спадщину після смерті батька за законом на спадкове майно, що підтверджується спадковою справою, копія якої є у справі; отже, відповідно до ст.1261 ЦК України, спадкоємцем після смерті [PERSON], який належним чином та вчасно прийняв спадщину, не відмовився від її оформлення, є позивач; після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається, у тому числі, з земельної ділянки площею 8,24 га, розташованої на території К-42 Балківської сільської ради Василівського району Запорізької області, переданої йому для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю, копія якого є у справі; право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України; на даний час позивач не має можливості належним чином оформити в нотаріальній конторі своє право на зазначене спадкове майно, оскільки нотаріус відмовляє йому у цьому, про що свідчить постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, копія якої є у справі, посилаючись на те, що [PERSON] за життя склав заповіт, у якому заповів, на думку нотаріуса, спадкову земельну ділянку, на яку претендує позивач, - [PERSON]; згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; суд вважає, що в судовому засіданні не було надано докази на підтвердження того факту, що предметом заповіту від 26.03.2001 року [PERSON], копія якого є у справі, відповідно до якого, він заповів сертифікат на земельну частку (пай) в ВАТ «Балка»серії ЗП №0206969, який виданий на підставі рішення Василівської районної ради від 08.07.1999 року за №23, розміром 6,52 га в умовних кадастрових гектарах, вартістю 30 018 грн.,- є саме земельна ділянка, яка є предметом даного спору; крім того, сертифікат на земельну частку не посвідчує права власності на земельну ділянку, оскільки відповідно до ч.1 ст.126 Земельного кодексу України, єдиним документом, що підтверджує таке право - є державний акт на право власності на землю; Указом Президента України від 10 листопада 1994 року № 666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва», було встановлено, що кожному члену КСП чи сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства видається сертифікат на право приватної власності на земельну частку (пай) із зазначенням у ньому розміру земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах, а також у вартісному вираженні. Зазначеним Указом було встановлено, що право на земельну частку ( пай) може бути обєктом купівлі-продажу, дарування, обміну, успадкування, застави. У разі виходу із зазначених підприємств, їх члени мають право на отримання земельної ділянки в натурі; відповідно до п.5 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у приватну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям», право на земельну частку (пай) посвідчується сертифікатами єдиного в Україні зразка, видача та реєстрація яких провадиться відповідною районною державною адміністрацією. Після видачі громадянинові державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, сертифікат на право на земельну частку (пай) повертається до районної державної адміністрації; таким чином, право на земельну частку (пай) це право особи на отримання земельної ділянки в натурі у майбутньому, він не посвідчує права власності особи на конкретну земельну ділянку; відповідно до ст. 79 Земельного кодексу України, земельною ділянкою визначається частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами; відповідно до ст.125 ЗК України, право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цих прав; відповідно до Закону України «Про порядок виділення в натурі ( на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі ( на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі ( на місцевості). Земельна частка (пай) виділяється її власнику в натурі (на місцевості), як правило, однією земельною ділянкою. За бажанням власника земельної частки (паю) йому можуть бути виділені в натурі ( на місцевості) дві земельної ділянки з різним складом сільськогосподарських угідь ( рілля, багаторічні насадження, сінокоси або пасовища); відповідно до п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ним права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі ( на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Таким чином, з моменту виділення власнику сертифіката на право на земельну частку (пай) земельної ділянки в натурі, отримання державного акту на право власності на землю та державної реєстрації права власності на землю, сертифікат на право на земельну частку (пай) втрачає чинність, а відповідно, право на земельну частку (пай) припиняється. Враховуючи викладене,

Outcome: approved