Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до про стягнення боргу за договором позики та процентів, посилаючись на те, що 15.01.2008 року він надав відповідачу грошові кошти в сумі 20 000 гривень на придбання трактора. Відповідач зобов'язався повернути вказану суму через рік. На підтвердження, відповідач написав власноручно розписку. Відповідач частково повернув борг у сумі 10 000 гривень, про що позивач написав розписку, але решту боргу відповідач не повертає. У зв'язку із чим, позивач просив стягнути на його користь із відповідача борг у сумі 10 000 гривень, 3% річних - 493 гривні, та судові витрати. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2011 року позов задоволено. Стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] борг у сумі 10\~000 гривень, 3 % річних у розмірі 600 гривень, а всього 10 600 гривень, а також судові витрати. В апеляційній скарзі [PERSON] ставить питання про скасування рішення суду та відмову у задоволенні позову посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено із порушенням норм матеріального права та без врахування обставин у справі. Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду змінити із наступних підстав. Приймаючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив із того, що 15 січня 2009 року відповідач написав власноручно розписку позивачу, що отримав від нього грошові кошти в сумі 20 тисяч гривень. Таким чином договір займу між сторонами було укладено у встановленому законом порядку. Врахувавши вимоги статті 1046 ЦК України суд обґрунтовано вказав, що відповідач повинен повернути позивачу, таку суму грошей, яку він отримав по договору позики, а саме 20 тисяч гривень. Оскільки у лютому 2009 року відповідач [PERSON] повернув позивачу частину боргу в сумі 10 000 гривень, а тому суд стягнув залишок боргу у розмірі 10\~000 гривень на користь позивача, відповідно до вимог статтею 1050 ЦК України. Відповідно до ст.625 ЦК України суд стягнув заборгованість за прострочення виконання грошового зобов'язання із відповідача у розмірі 3% річних, що становить суму 600 гривень ( 10 000 гривень х 3% х 2 роки). Але із висновками суду в частині визначення розміру заборгованості за прострочення виконання грошового зобов'язання у сумі 600 гривень погодитись не можна, оскільки вони не враховують обставин у справі та позовних вимог. Позивач заявив про стягнення 3% річних від простроченої суми у розмірі 493 гривні. Відповідно до ст.625 ЦК України відповідач повинен сплатити позивачу, також 3% річних від простроченої суми боргу. Оскільки із моменту виконання зобовязання до часу звернення до суду строк становить 1 рік та 4 місяці, а тому 3% річних складає 400 гривень (10 000 гривень х 3% х 1 рік 4 місяці). Із врахуванням позовних вимог стягненню із відповідача підлягає саме ця сума. В іншій частині рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін. Безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що отримані від позивача гроші є подарунком, а відповідач написав розписку внаслідок тиску. Як вбачається із матеріалів справи відповідач написав розписку власноручно. Крім того, він не заперечував того факту, що позивач надав йому 20\~000 гривень на придбання трактора. В матеріалах справи відсутні будь-які достовірні та належні докази про те, що вказані гроші були надані відповідачу внаслідок договору дарування. Також достовірними доказами не підтверджено посилання відповідача на те, що розписка була ним написана внаслідок протиправного впливу на нього із боку працівників міліції та позивача. Таким чином, із матеріалів справи вбачається, що наявні підстави для зміни судового рішення, передбачені ст.309 ЦПК України та зменшення частини стягнутої грошової суми.

Outcome: partial