Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-26 00:00:00

18 травня 2011 року [PERSON] звернувся з позовом, в якому просить визнати дійсними договір купівлі - продажу автомобіля від 11.03.2010 року, за яким ФОП [PERSON] продав, а позивач купив у нього за 92000 гривень автомобіль марки VOLVO VNL 64Т:2001 року випуску, номер шасі 4У4NС9GН71N317182, реєстраційний номерний знак [NUMBER] та визнати за ним право власності на вказаний автомобіль. Крім того, просить стягнути з відповідачів понесені ним судові витрати. Мотивує це тим, що між ним та ФОП [PERSON] 11.03.2010 року року було укладено договір купівлі-продажу вказаного автомобіля. 14.03 2010 року [PERSON] помер, шо підтверджується свідоцтвом про його смерть (а.с.7). У зв'язку з цим, останнім на виконання п.3.1.3 укладеного договору не знято з даний автомобіль з реєстраційного обліку в Житомирському ОРЕВ УДАЇ УМВС України в Житомирській області. Спадкоємці після смерті [PERSON] : [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] представник неповнолітньої [PERSON] [INFO]. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задоволити. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання повторно не прибули, надали заяви про визнання позову. Відповідач [PERSON], яка є представником неповнолітньої [PERSON] в судове засідання повторно не прибула, повідомлялась належним чином про дату і час розгляду справи. Заяви про розгляд справи у її відсутність суду не надала. Тому суд розглянув справу без їх участі в заочному порядку, оскільки в справі достатньо матеріалів про права і взаємовідносини сторін. Представник третьої особи без самостійних вимог УДАІ УМВС України в Житомирській області в судовому засіданні надав суду облікові картки приватного автомобіля марки VOLVO VNL 64Т, 2001 року випуску, номер шасі 4V4NС9GН71N317182 та при вирішенні позову поклався на розгляд суду. Суд, перевіривши матеріали справи, не знаходить підстав для задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлені обстанини вказані вище і відповідні їм правовідносини. Згідно повідомлення приватного нотаріуса [PERSON] від 29.10.20І1 року свідоцтва про право на спадщину, після смерті [PERSON] не видавались, інформація про спадкову масу відсутня. Між спадкоємцями існує спір з приводу оформлення спадщини. Вказаний договір купівлі - продажу автомобіля від 11.03.2010 року нотаріально не посвідчено і державної реєстрації не проведено. Пункт 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» встановлює, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст. 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. Згідно із ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір е нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Відповідно ч.І ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Відповідно до ч.З ст. 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державній реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації з моменту державної реєстрації. Судом встановлено, що між позивачем та ФОП [PERSON] 11.03.2010 року було укладено договір купівлі-продажу вказаного автомобіля. Проте, доказів про те, що ФОП [PERSON] мав право укладати такий договір з позивачем від імені ФОП суду не надано. Згідно облікової картки приватного АМТ від 10.03.2009 року власником даного транспортного автомобіля є фізична особа - [PERSON], а не юридична особа - ФОП [PERSON]. Крім того, згідно з п. З ч. 1 ст. 208 ЦК України в письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, яка перевищує у двадцять та більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. У тексті договору повинні бути вказані його сторони, предмет і зміст угоди, інші істотні умови договору. Письмова форма договору купівлі-продажу автомобіля передбачена й постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1338, якою затверджені Правила державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин на шасі, автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок (далі - Правила), згідно з п. 2 яких вони є обов'язковими для всіх юридичних і фізичних осіб. Відповідно до п. 4 зазначених Правил перед відчуженням транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ. Згідно з п. 44 цих Правил зняття з обліку транспортних засобів здійснюються після їх огляду в підрозділі ДАІ на підставі заяви власника з поданням документа, що посвідчує його особу. Спірний автомобіль не був знятий з обліку в органах ДАІ, залишався , зареєстрованим за [PERSON] Заява від останнього про зняття з обліку автомобіля не подавалась і його огляд органами ДАІ не здійснювався. Відповідно до п. 8 зазначених Правил правомірність придбання транспортного засобу підтверджується зазначеними в них документами, зокрема: довідкою-рахунком, виданою за формою згідно з додатком №1 до цих Правил, договором та іншими посвідченими в установленому порядку документами, що встановлюють право власності на автомобіль. Бланки довідок-рахунків є бланками суворого обліку і виготовляються в порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року №283. Встановлений же п.п.2,7,8 вказаних Правил порядок набуття права власності на транспортний засіб передбачає обов'язкову реєстрацію власника придбаного транспортного засобу на підставі документів, що підтверджують право власності. Сукупність зібраних судом доказів свідчить про те, що в установленому порядку договір купівлі-продажу спірного автомобіля між його власником і позивачем не укладався, а з огляду на викладене посилання вимоги позивача є безпідставним, тому що суперечить вищезазначеним вимогам закону. Відповідно до ст.ст. 10,60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом. З огляду на це, суд приходить до висновку про безпідставність вимог позивача.

Outcome: dismissed