Jurisdiction: civil
Date: 2011-08-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся о суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа Орган опіки та піклування Орджонікідзевської районної в місті Харкові ради про усунення перешкод у здійсненні права власності, виселення та стягнення судових витрат. Позов [PERSON] мотивований тим, що він є власником квартири [ADDRESS]. Але відповідач [PERSON] із своєю родиною проживає в цій квартирі без законних підстав, оскільки рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23 березня 2009 року було скасовано рішення виконавчого комітету Орджонікідзевської районної в місті Харкові ради №43/1 від 08.02.2005 року Про включення житлової площі у число службової Східному регіональному управлінню ПС Українив частині, що стосується квартири [ADDRESS], а також визнано недійсним ордер №02082, виданий 07.10.05 р., на підставі якого [PERSON] вселився в спірну квартиру. За клопотанням відповідача ухвалою суду від 5 листопада 2010 року до участі у розгляді справи залучено як співвідповідачів [PERSON] міську раду, Східне регіональне управління Державної прикордонної служби України та [PERSON] Державної прикордонної служби України. Ухвалою суду від 18 січня 2011 року прийнято до розгляду заяву позивача про збільшення позовних вимог, згідно яких позивач просить виселити відповідачів [PERSON], [PERSON] та їх неповнолітнього сина [PERSON] із спірної квартири та зобовязати Східне регіональне управління Державної прикордонної служби України надати [PERSON] інше жиле приміщення. Цією ж ухвалою суду до розгляду справи залучено як співвідповідача Департамент забезпечення [PERSON] державної прикордонної служби України. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, пояснивши, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23 березня 2009 року задоволено позовні вимоги [PERSON] та визнано за ним право власності на житлову квартиру [ADDRESS]. Проживанням родини відповідача [PERSON] порушується право позивача вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. Відповідач [PERSON], який є законним представником та діє в інтересах неповнолітнього [PERSON], [INFO], проти позовних вимог заперечував, пояснивши, що йому, як військовослужбовцю, на підставі звернення Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України виконавчим комітетом Ленінської районної в місті Харкові ради було видано ордер на право проживання у [INFO]. При цьому, будь-яких неправомірних дій, повязаних з видачею зазначеного ордеру, відповідач та його родина не здійснювали, у звязку з чим він вважає, що не може бути виселений із спірної квартири без надання йому та його родині іншого житла. Від відповідача [PERSON] _14 01. 2011 року надійшла заява про розгляд справи без її участі. Представник [PERSON] Державної прикордонної служби України проти позовних вимог [PERSON] заперечував, подавши суду письмові заперечення. Він вважає, що [PERSON] з родиною не може бути виселений із спірної квартири без надання іншого рівнозначного житла, але, на його думку, обовязок щодо надання родині [PERSON] іншого житлового приміщення має бути покладено на [PERSON] міську раду, як на правонаступника Ленінської міської ради, виконавчим комітетом якої [PERSON] неправомірно було видано ордер, визнаний згодом недійним. На його думку при вирішенні питання про видачу [PERSON] ордеру на право вселення у спірну квартиру [PERSON] Державної прикордонної служби України, Департамент забезпечення [PERSON] Державної прикордонної служби України ніяких протиправних дій не вчиняли. Представник Департаменту забезпечення [PERSON] Державної прикордонної служби України у судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. В поданих письмових запереченнях проти позову заперечує у повному обсязі з тих підстав, що обовязок по наданню іншого жилого приміщення [PERSON] має бути покладено на [PERSON] міську раду, як на правонаступника Ленінської районного в місті Харкові ради, оскільки [PERSON] Державної прикордонної служби України, Департамент забезпечення [PERSON] Державної прикордонної служби України під час надання спірної квартири у будинку № 122 А по проспекту Косіора родині [PERSON] ніяких неправомірних дій не вчиняли. На його думку, не зважаючи на те, що спірне житло було включено до складу службового житла Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України та надано [PERSON] в користування саме за клопотанням цього управління, на Східне регіональне управління Державної прикордонної служби України не може бути покладено обовязок надати [PERSON] інше житло, оскільки це управління не здійснює управління житловим фондом. Представник Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України проти позовних вимог заперечував у повному обсязі, під час судового засідання подав письмові заперечення. При цьому зазначив, що оскільки рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 23.03.2009 року по справі №2-226/09, яким було визнано недійсними: ордер №02082 на житло та рішення виконавчого комітету Ленінської районної в місті Харкові ради, на підставі якого цей ордер видавався, а також рішення виконавчого комітету Орджонікідзевської районної в місті Харкові ради № 43/1 від 08.02.05 Про включення житлової площі в число службової Східному регіональному управлінню ДПС України в частині, що стосується спірної квартири, не встановлено будь-яких неправомірних або протиправних дій Східного регіонального управління Державної прикордонної служби під час прийняття виконкомами зазначених рішень, обовязок по наданню рівноцінного житла родині [PERSON] покладається на [PERSON] міську раду. Представник [PERSON] міської ради у судовому засіданні проти позову заперечував з тих підстав, що міськрада не повинна надавати інше житло [PERSON], оскільки [PERSON] на квартирному обліку за місцем проживання не обліковувався та не обліковується на цей час, а ні Ленінська районна в місті Харкові рада, а ні [PERSON] міська рада не приймали рішення про надання родині [PERSON] житла, та згідно з діючим законодавством [PERSON], як військовослужбовець, має бути забезпечений саме службовим житлом. Представник Органу опіки та піклування Орджонікідзевської районної в місті Харкові ради у судове засідання не з'явився, в письмових запереченнях наполягав на тому, що родина [PERSON] може бути виселена лише з наданням іншого житла, так як в родині є дитина, житлові умови якої не повинні бути погіршені. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, суд встановив наступне. Між товариством з обмеженою відповідальністю Продакшн трейдз компаніта [PERSON] 06.02.2004р. було укладено договір на будівництво житла в порядку пайової участі по проспекту Косіора, 122-А в місті Харкові. Відповідно до умов цього договору товариство з обмеженою відповідальністю Продакшн трейдз компані збудувало та передало за актом від 26.02.2004р. у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23 березня 2009 року по справі 2-226/09, яке набрало законної сили, визнано за [PERSON] право власності на житлову квартиру [ADDRESS]. Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого комунальним підприємством [PERSON] міське бюро технічної інвентаризаціївід 23.02.2010р. №25392992, право власності на спірну квартиру зареєстровано за [PERSON] Як встановлено рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 23.03.2009 р. по справі № 2-226/09, на підставі наданих Східним регіональним управлінням Державної прикордонної служби України документів за клопотанням цього управління виконавчим комітетом Орджонікідзевської районної ради міста Харкова 08.02.2005 р. було прийняте рішення № 43/1 про включення спірної квартири до числа службової житлової площі цього управління. Цим же рішенням суду встановлено, що станом на час звернення СРУ ДПС України до виконкому Орджонікідзевської районної ради з листом про включення спірної квартири до числа службової житлової площі цього управління, ця квартира не перебувала а ні у власності, а ні у володінні цього управління, у звязку з чим вона безпідставно було включена до службового житла СРУ ДПС України, тому рішення виконкому № 43/1 від 08.02.2005 р. судом визнано недійсним. Крім того, у 2005 р. Східне регіональне управління ДПС України звернулося до виконкому Ленінської районної ради м. Харкова із клопотанням про видачу військовослужбовцю [PERSON] ордеру на квартиру [ADDRESS], як на службове житло Східного регіонального управління ДПС України. В наслідок розгляду цього клопотання на підставі рішення виконавчого комітету Ленінської районної в місті Харкові ради відповідачу [PERSON] 07.10.2005 р. було видано ордер № 02082 на право проживання в спірній квартирі. Але рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 23.03.2009 р. по справі № 2-226/09 цей ордер було визнано недійним. Судом також встановлено, що [PERSON] вселився в спірну квартиру на підставі ордеру №02082 від 07.10.2005 р., визнаного судом недійним. На час розгляду цієї справи в цій квартирі [PERSON] мешкає з дружиною - відповідачкою [PERSON] та неповнолітнім сином [PERSON], [INFO] А ні [PERSON], а ні його дружина [PERSON], шлюб з якою зареєстрований 05.11.2005 р., в квартирі не зареєстровані. Із слів [PERSON] його дружина та він з 2006 р. зареєстровані в [INFO] за місцем проживання матері відповідачки [PERSON] Забезпечення у 2005 р. [PERSON] спірною квартирою було здійснено Східним регіональним управлінням ДСП України за рахунок Державної прикордонної служби України, так як [PERSON] з 1996 року проходить військову службу у Харківському прикордонному загоні Державної прикордонної служби України. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до статті 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Стаття 317 Цивільного кодексу України визначає, що власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Згідно з приписами статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Як визначено статтею 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Стаття 3 Цивільного кодексу України встановлює, що однією з основ цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності та судовий захист цивільних прав. Стаття 15 Цивільного кодексу України зазначає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. На підставі ст. 16 Цивільного кодексу України захист права власності здійснюється судом. Власник має право вимагати усунення будь-яких порушень його права та відшкодування завданих збитків. Статтею 321 Цивільного кодексу України, ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенціїзакріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Отже, всі особи мають утримуватися від безпідставного заволодіння майном власника та завдання йому шкоди. Не допускається також протиправне позбавлення права власності або обмеження в його здійсненні. Беручи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про усунення перешкод у здійсненні права власності на квартиру, яка розташована за адресою: місто Харків, проспект Косіора, будинок 122-А ґрунтуються на законі, а відтак підлягають задоволенню. В той же час, стаття 47 Конституції України гарантує, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 58 Житлового кодексу України єдиною підставою для вселення в надане житло є ордер, який видається на підставі рішення про надання жилого приміщення виконавчим комітетом міської, районної в місті ради. Приписи ст. 117 Житлового Кодексу України визначають, що у разі визнання ордера на жиле приміщення недійсним внаслідок неправомірних дій осіб, які одержали ордер, вони підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення. Якщо громадяни, зазначені в ордері, раніше користувалися жилим приміщенням у будинку державного або громадського житлового фонду, їм повинно бути надано жиле приміщення, яке вони раніше займали, або інше жиле приміщення. У випадках визнання ордера на жиле приміщення недійсним з інших підстав, крім випадку, передбаченого частиною першою цієї статті, громадяни, зазначені в ордері, підлягають виселенню з наданням іншого жилого приміщення або приміщення, яке вони раніше займали. Як вибачається з рішення суду від 23.03.2009 р. по справі № 2-226/09, визнання ордеру на спірне житло недійсним не повязане з поданням відповідачем [PERSON] не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов. У звязку з чим, суд приходить до висновку про неприпустимість виселення [PERSON] та його родини [PERSON]А.(дружина), [PERSON] (син) без надання іншого житлового приміщення, яке за змістом ч. 2 ст. 117 ЖК має відповідати за розміром і благоустроєм виданому за ордером, який скасований у судовому порядку. Оскільки [PERSON] проходить військову службу у Державній прикордонній службі України, то забезпечення його та його родини іншим рівноцінним житлом повинно покладатися на орган, який відповідно до покладених на нього завдань здійснює забезпечення військовослужбовців житлом. Відповідно до частини 3 статті 6 Закону України Про Державну прикордонну службу Українидо системи Державної прикордонної служби України входять органи забезпечення. Відповідно до підпункту 7 пункту 5 Положення про Департамент забезпечення [PERSON] Державної прикордонної служби України (далі - Департамент), затвердженого наказом [PERSON] Державної прикордонної служби України від 16.04.11 № 245 Департамент відповідно до покладних на нього завдань забезпечує військовослужбовців та членів їх сімей житлом, поліпшення їх житлових умов у порядку установленому чинним законодавством. Крім того, відповідно до підпункту 13 пункту 5 Положення про Департамент, останній виконує функції замовника забудовника у Державній прикордонній службі України, організовує виконання робіт, повязаних з управлінням, інвестуванням, фінансуванням капітального будівництва обєктів спеціального, житлового та іншого призначення, забезпечує потребу відомства в обєктах житлового, адміністративного і спеціального призначення. Пункт 4 Положення про Департамент визначає, що основними завданнями Департаменту є забезпечення реалізації державної політики у сфері державних закупівель, організація тилового забезпечення, охорони здоровя персоналу, будівництва, інвестицій та господарської діяльності у Державній прикордонній службі України. Таким чином, суд приходить до висновку, що органом забезпечення у системі Державної прикордонної служби України, на якого покладено обовязок забезпечення житлом військовослужбовців відомства, виступає Департамент забезпечення [PERSON] Державної прикордонної служби України. Підстав для зобов'язання надати житло родині [PERSON] [PERSON] міською радою немає, так як [PERSON] на квартирному обліку за місцем проживання не обліковувався та не обліковується. Задовольняючи позов, суд покладає судові витрати на відповідача - Департамент забезпечення адміністрації Державної прикордонної служби України. На підставі викладеного ,

Outcome: approved