Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про встановлення земельного сервітуту, згідно якого просив дозволити йому довічне безоплатне право проходу, перебування та проведення ремонтно-будівельних чи оздоблювальних робіт бокової стінки будинку № 24 по земельній ділянці за адресою вул. 1-ша Рибна, 22 в м. Херсоні, у розмірі 8,79 кв. м., що прилягає до південної стіни житлового будинку № 24, який належить позивачу на праві приватної власності; зобовязати відповідачів не чинити позивачу перешкоди в користуванні належним йому на праві власності будинком № 24 за адресою м. Херсон вул. 1-ша Рибна шляхом прибирання перегородки навпроти вікна будинку, винограду та дерев, що знаходяться близько до його будинку, облаштування належного відповідачам сараю водостоком; просив зобовязати відповідачів при поливі рослин не обливати стіну його будинку, прибрати сміття за будинком, та не допускати його появи там у майбутньому. Ухвалою Комсомольського районного суду м. Херсона від 01.08.2011 року, до участі у справі в якості співвідповідача було залучено [PERSON] міськвиконком. Ухвалою Комсомольського районного суду м. Херсона від 08.09.2011 року відповідача по справі [PERSON] міськвиконком було замінено на належного відповідача [PERSON] міську раду, яку залучено до участі у справі в якості співвідповідача. У судовому засіданні позивач [PERSON] відповідно до ст. 31 ЦПК України в частині зобовязання відповідачів здійснити певні дії зменшив свої позовні вимоги, а в частині встановлення земельного сервітуту, із урахуванням висновків судової будівельно технічної експертизи збільшив розмір позовних вимог. Просив суд встановити земельний сервітут, згідно якого [PERSON] дозволити довічне, безоплатне право проходу, перебування та проведення ремонтно- будівельних чи оздоблювальних робот бокової стіни будинку № 24 по земельній ділянці відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] міської ради, що по вул. 1-ша Рибна, 22 в м. Херсоні, шириною 1 м., довжиною 10,28 м., розміром 10,28 кв.м., що прилягає до південної стіни житлового будинку № 24 під літ. «Б», що належить позивачу на праві власності. Представник позивача за довіреністю адвокат [PERSON] змінені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Відповідач по справі [PERSON] позовні вимоги у судовому засіданні не визнала в повному обсязі та просила залишити їх без задоволення. В судовому засіданні, як на підставу своїх заперечень проти позову вказувала на те, що на даний час рішення суду першої інстанції, яким за [PERSON] було визнано право власності, зокрема на будівлю під літ. «Б», що за адресою м. Херсон, вул. 1-ша Рибна 24, оскаржене та перебуває на розгляді у апеляційному суді Херсонської області. Жодних процесуальних документів на підтвердження своїх доводів суду не надала. Представник за довіреністю відповідача по справі [PERSON] міської ради [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Відповідач по справі [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що, зокрема, підтвердила у судовому засіданні його дружина, яка є співвідповідачем по справі. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи та висновки експертизи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 26 квітня 2007 року, постановленого за позовом [PERSON] до [PERSON], домоволодіння за адресою м. Херсон вул. 1-а Рибна №24 було розділено реально. При цьому [PERSON] виділено у власність літню кухню літ «Б», що складає 26/100 від загальної частини домоволодіння. Крім того, [PERSON] виділено у користування частину земельної ділянки площею 954,6 м.кв. в тому числі під забудовами з загальним виїздом на вул. 1-у Рибну 24 в м. Херсоні. [PERSON] виділено у користування частину земельної ділянки площею 136,4 м.кв. в тому числі під забудовами з загальним виїздом на вул. 1-у Рибну в м. Херсоні. Також рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 10 лютого 2009 року було збільшено частку [PERSON] у праві спільної часткової власності на домоволодіння № 24 по вул. 1-й Рибній в м. Херсоні з 26/100 до 37/100 частин у звязку із здійсненням ним перепланування нежитлового приміщення - літньої кухні у житловий будинок під літ. «Б». Відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 05.06.2009 року [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 37/100 частин домоволодіння за адресою м. Херсон, вул. 1-а Рибна 24. Домоволодіння, що за адресою м. Херсон, вул. 1-ша Рибна 24, знаходиться на земельній ділянці загальною площею 910 кв. м., яка була надана у тимчасове користування та закріплена за домоволодінням, що за адресою вул. 1-ша Рибна 24, відповідно до рішення Міськвиконкому від 18.06.1956 року № 552, а згідно рішення Комсомольської районної ради народних депутатів м. Херсона від 21.11.1986 року № 532/19 [PERSON] була надана у тимчасове користування земельна ділянка що за адресою м. Херсон. вул. 1-ша Рибна, 24 площею 159,0 кв.м., таким чином загальна площа земельної ділянки, що надана у користування за домоволодінням за адресою м. Херсон, вул. 1-ша Рибна 24 складає 1169 кв.м. . Відповідачі по справі є сусідами [PERSON], а земельна ділянка, що за адресою вул. 1-а Рибна 22 в м. Херсоні, площею 0,085 гектарів, відповідно до державного акту серії IV-XC № 017009 виданого на підставі рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради від 18.08.2000 року № 334, та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 2863, належить відповідачу [PERSON]. Окрім цього, на підставі договору на право тимчасового користування землею від 07.09.2000 року, укладеного між [PERSON] міськвиконкомом та [PERSON], останньому було надано у тимчасове користування строком на 10 років земельну ділянку площею 332 кв.м. що по вул. 1-й Рибній, 22 у м. Херсоні. Судом також встановлено, що, з метою досудового вирішення конфлікту, з приводу надання доступу до спірних земельних ділянок, за умов та на підставах зазначених у позовній заяві, [PERSON] звертався до відповідачів по справі [PERSON] та [PERSON], про що свідчать наявні у матеріалах справи письмові звернення та додані до них рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення. Факт звернення до відповідачів із вимогою про надання доступу до земельної ділянки для здійснення будівельних та оздоблювальних робіт також підтвердила у судовому засіданні відповідач по справі [PERSON]. Як вбачається із висновку судової будівельно-технічної експертизи № 3/11 від 11.07.2011 року, згідно схематичних планів БТІ, що містяться в матеріалах інвентарної справи арк. 3 ( 2006 рік) та арк. 56 ( 1981 рік), а також як виявлено оглядом на місці, будівля літ. «Б», для обслуговування якої позивач просить встановити сервітут, розташована таким чином, що її права стіна довжиною 8,73 метри фактично розташована на правій межі земельної ділянки за адресою м. Херсон, вул. 1-ша Рибна 24. З експертизи також вбачається, що досліджувана будівля літ. «Б»розташована таким чином, що частина її правої стіни довжиною 1,96 метри (якщо починати відлік від правого, ближнього до проїзної частини, кута будівлі) безпосередньо межує із земельною ділянкою площею 850 кв.м., що знаходиться у власності гр. [PERSON], а інша частина стіни довжиною 6,77 метри межує із земельною ділянкою площею 332 кв.м., що належить Херсонському міськвиконкому. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна, а ст. 318 ЦК України встановлено, що суб'єктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені статтею 2 цього Кодексу. Усі суб'єкти права власності є рівними перед законом. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Також ч. 7 ст. 319 ЦК України визначено, що діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Також слід звернути увагу на те, що відповідно до ч. 4. ст. 319, ст. 322 ЦК України власність зобов'язує. Власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 91 ЗК України, власники земельних ділянок зобовязані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. Згідно п.п. а, г, ч. 1 ст. 95 ЗК України землекористувачі мають право самостійно господарювати на землі, споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди. Відповідно до ч. 2 ст. 95 ЗК України порушені права землекористувачів підлягають відновленню у встановленому законом порядку. Відповідно до п. 3.25 ДБН 360-92 затверджених наказом Держкоммістобудування, від 17.04.1992 року № 44 для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. Згідно ст.ст. 401, 402 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут). У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту. Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Відповідно до ст. 403 ЦК України сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Особа, яка користується сервітутом, зобов'язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду. Згідно ст. 404 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту. Згідно ст. 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений. Відповідно до ст. 99 ЗК України власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення земельних сервітутів щодо, зокрема, права проходу та проїзду на велосипеді; права встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд; інші земельні сервітути. Згідно ст. 100 ЗК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Таким чином, із урахуванням вищенаведених норм, суд приходить до висновку про те, що ненадання [PERSON] права проходу по земельним ділянкам належним відповідачам, з метою обслуговування південної стіни належного позивачу житлового будинку, що за адресою м. Херсон, вул. 1-ша Рибна 24, порушує його права власника, в звязку із чим, його порушене право підлягає поновленню у судовому порядку, зокрема, шляхом встановлення земельного сервітуту. Слід також зазначити, що відповідно до ст. 110 ЗК України на використання власником земельної ділянки або її частини може бути встановлено обмеження. Право власності на земельну ділянку може бути обтяжено правами інших осіб. Перехід права власності на земельну ділянку не припиняє встановлених обмежень, обтяжень. Постановою Пленуму Верховного Суду України, від 16.04.2004, № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", із змінами та доповненнями станом на 19.03.2010 року визначено, що, вирішуючи спори про встановлення сервітуту, суд має враховувати, що земельний сервітут встановлюється відносно певного об'єкта і не залежить від власників цих об'єктів, оскільки його дія зберігається у разі переходу прав на земельну ділянку, щодо якої його встановлено, до іншої особи (частина перша статті 401 ЦК, частина перша статті 101 ЗК), а при встановленні особистого сервітуту права закріплюються за певною особою і він припиняється внаслідок її смерті (частина друга статті 401, пункт 6 частини першої статті 406 ЦК). Види земельних сервітутів, які можуть бути встановлені рішенням суду, визначені статтею 99 ЗК і цей перелік не є вичерпним. Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном. Суд також звертає увагу на те, що ч.3. ст. 101 ЗК України визначено, що власник, землекористувач земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, має право вимагати від осіб, в інтересах яких встановлено земельний сервітут, плату за його встановлення, якщо інше не передбачено законом. Аналізуючи наведену норму, суд приходить до висновку, що єдиним об'єктивним критерієм при визначенні розміру плати за встановлення сервітуту є розмір таких збитків. Якщо сервітут встановлюється у судовому порядку, суд повинен вирішити питання про внесення плати за встановлення сервітуту таким чином, щоб покрити збитки власника. Враховуючи наведені норми, зміст заявлених позовних вимог, а також те, що відповідачі по справі лише заперечували проти встановлення земельного сервітуту, не вимагаючи при цьому від суду вирішити питання щодо визначення та внесення плати за встановлення сервітуту, зокрема, шляхом клопотання про проведення експертиз, поставлення на вирішення експерту додаткових питань, тощо, та із урахуванням положень ст. 14 ЦПК України, суд вважає, що в рамках розглядуваної позовної заяви, вищезгадане питання вирішенню не підлягає. Також суд звертає увагу на те, що експертом, із урахуванням цілей для яких потрібно встановити сервітут, визначено лише один варіант земельного сервітуту, в звязку із чим, суд вважає, що такий варіант є єдиним та, відповідно, найменш обтяжливим для власників земельних ділянок, щодо яких позивач просить встановити земельний сервітут. На підставі викладеного,

Outcome: approved