Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача та просить визнати незаконним звільнення її 19 грудня 2012 року за п. 1 ст. 40 КЗ про П України з посади завідуючої камери схову гуртожитку № 3, завідуючої камери схову гуртожитку № 4, без переведення на посаду прибиральниці гуртожитку № 3; просить скасувати п. 1§1 наказу № 1152-К від 16 грудня 2011 року; зобовязати відповідача перевести позивача з посади завідуючої камери схову гуртожитку № 3 (0,5 ставки) та посади завідуючої камери схову гуртожитку № 4 (0,5 ставки) на посаду прибиральниці гуртожитку № 3 (1,0 ставка); стягнути з відповідача суму середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу у розмірі 1073,00 гривень; суму відшкодування моральної шкоди у розмірі 3000,00 гривень. Позивач у судовому засіданні підтримала заявлені вимоги, просила їх задовольнити та пояснила, що з 20 серпня 2003 року вона була переведена на посаду завідуючої камерою зберігання гуртожитку № 4 на 0,5 ставки. 27 березня 2009 року позивача було прийнято додаткова на 0,5 ставки кастелянші гуртожитку № 3. 06 квітня 2010 року позивача прийнято за сумісництвом на 0,5 ставки завідуючої камери зберігання гуртожитку № 3. 12 жовтня 2011 року відповідач видав наказ № 303, яким визначив, що скорочуються посади завідуючого камери схову гуртожитків № 1,2,3,4,5,6. Наказом № 921-К від 13 жовтня 2011 року позивача попереджено про скорочення посади завідуючої камери схову гуртожитку № 3, гуртожитку № 4 та запропоновано переведення на вакантні посади лаборанта дослідного поля та прибиральниці гуртожитку № 3. Позивач свою відмову про переведення на посаду прибиральниці не надала, проте 15 листопада 2011 року профспілковий комітет, на своєму засіданні надав згоду на звільнення позивача з посади завідуючої камери схову гуртожитку № 4, та з посади завідуючої камери схову гуртожитку № 3. Позивач 05 грудня 2011 року направила відповідачу заяву, про переведення її на посаду прибиральниці гуртожитку № 3, але відповідач наказом № 1152-К від 16 грудня 2011 року, звільнив позивача з 19 грудня 2011 року з посади завідуючої камери схову гуртожитку № 4 та з посади завідуючої камери схову гуртожитку № 3 на підставі п. 1 ст. 40 КЗпроП України з виплатою вихідної допомоги та залишив на 0,5 ставки кастелянші гуртожитку № 3. Зі звільненням позивач категорично не згодна, оскільки вважає, його незаконним, тому що 05 грудня 2011 року подала заяву про переведення на посаду прибиральниці гуртожитку № 3, і відповідач не мав права звільняти позивача без переведення на посаду прибиральниці гуртожитку № 3. Оскільки відповідач порушив трудове законодавство відшкодуванню підлягають сума моральної шкоди та сума втраченого середнього заробітку в період з 19 грудня 2011 року по 19 січня 2012 року. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримав вимоги своєї довірительки, просив їх задовольнити з викладених позивачем підстав. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечувала, просила в його задоволенні відмовити за безпідставністю та пояснила, що позивач була завчасно попереджена про скорочення посад, які вона обіймала. Позивач була запрошена на засідання профспілкового комітету 15 листопада 2011 року, але від запропонованих вільних посад: лаборанта дослідного поля та прибиральниці гуртожитку № 3, вона відмовилась, тому була звільнена з посади завідуючої камери схову гуртожитку № 4 та з посади завідуючої камери схову гуртожитку № 3, у звязку із скороченням штатів та залишилась працювати на 0,5 ставки кастелянші гуртожитку № 3. Після засідання профспілкового комітету на посаду прибиральниці гуртожитку № 3 була прийнята інша особа, тому на час подання позивачем заяви про переведення на посаду прибиральниці, вказана посада вакантною не була. Посада лаборанта дослідного поля вільна і в теперішній час, але позивач не бажає переведення на вказану посаду. Суд заслухавши позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши надані суду докази встанови наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що позивач з 06.07.1992 року працювала у Харківському державному аграрному університеті ім.. [PERSON], який Указом президента України від 27 березня 2002 року № 303 перейменовано у Харківський національний аграрний університет ім.. [PERSON]. Відповідно до записів у трудової книжці БТ І№ 2129625, на імя позивача, вона Наказом № 540-К від 20 серпня 2006 року була переведена на посаду завідуючої камерою зберігання гуртожитку № 4 на 0,5 ставки (запис 10 від 20.08.2009 року). Наказом № 289-К від 27 березня 2009 року позивача було прийнято додатково на 0,5 ставки кастелянші гуртожитку № 3 (запис 11 від 26.03.2009 року). Наказом № 333-К від 06 квітня 2010 року позивача прийнято за сумісництвом на 0,5 ставки завідуючої камери зберігання гуртожитку № 3 (запис 12 від 01 квітня 2010 року). Наказом № 1152-К від 16 грудня 2011 року, позивача з 19 грудня 2011 року звільнено з посади завідуючої камери схову гуртожитку № 4 (0,5 ставки) та з посади завідуючої камери схову гуртожитку № 3 (0,5 ставки) на підставі п. 1 ст. 40 КЗпроП України та залишено на 0,5 ставки кастелянші гуртожитку № 3. Крім того судом встановлено, що наказом № 303 від 12 жовтня 2011 року, відповідач прийняв рішення про скорочення з 19 грудня 2011 року посад завідуючих камер схову гуртожитків № 1,2,3,4,5,6, у звязку із чим відділу кадрів у встановленому законом порядку: повідомити працівників про майбутнє звільнення за скороченням штату; довести до відома профспілкового комітету та органів служби зайнятості про наступне вивільнення працівників; запропонувати працівникам, що підлягають скороченню переведення за їх згодою на вакантні посади; у разі відмови від переведення або браку вільних місць підготувати документи про скорочення працівників. Наказом № 921-К від 13 жовтня 2011 року, §1, відповідач попередив позивача про скорочення з 19 грудня 2011 року, посади завідуючої камери схову гуртожитку № 4, та скорочення посади завідуючої камери схову гуртожитку № 3, за сумісництвом та у звязку із чим про наступне вивільнення її на підставі ч. 1 ст. 40 КЗпроП України та запропоновано переведення на вакантні посади лаборанта дослідного поля (0,1 од) та прибиральниці гуртожитку № 3 (0,1 од.). Позивач 14.10.2011 року з наказом ознайомлена під особистий розпис. Рішенням профспілкового комітету Харківського національного аграрного університету ім. В.В. Докучаєва від 15 листопада 2011 року (протокол № 27) надана згода на звільнення позивача з посади завідуючої камери схову гуртожитку № 4 та з посади завідуючої камери схову гуртожитку № 3 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпроП України у звязку із скороченням посад. Наказом № 1152-К від 16 грудня 2011 року, §1 позивача звільнено з посади завідуючої камери схову гуртожитку № 4 та звільнено з посади завідуючої камери схову гуртожитку № 3, залишено на 0,5 ставки кастелянші гуртожитку № 3. Позивачем в якості доказів також надані: заява позивача від 05.12.2011 року на імя відповідача про переведення її на посаду прибиральниці гуртожитку № 3 у звязку із скорочення штату; поштове повідомлення про одержання відповідачем кореспонденції від позивача; свідоцтво про народження дочки позивача [PERSON], яка народилась 20 серпня 1997 року; довідка № 83 від 13 січня 2012 року Управління праці та соціального захисту населення Харківської районної державної адміністрації Харківської області про одержання позивачем допомоги на дитину, як одинока мати; лист відповідача на імя позивача. Представником відповідача в якості доказів також надані: попередження позивача від 14.10.2011 року про наступне вивільнення та пропонування вільних посад лаборанта дослідного поля та прибиральниці гуртожитку № 3, із яким позивач ознайомлена під підпис; протокол засідання від 15 листопада 2011 року профспілкового комітету Харківського національного аграрного університету ім. В.В. Докучаєва, відповідно до пункту 7 якого, позивач відмовилась від посади лаборанта дослідного поля та від посади прибиральниці гуртожитку № 3; заява позивача від 15 листопада 2011 року на імя відповідача про залишення її на 0,5 ставки посади кастелянші гуртожитку № 3, постійно; заява позивача на імя відповідача від 13.10.2011 року. Відповідно до ч. 3 ст. 10; ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату, при цьому таке звільнення допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Відповідно до норм ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), статті 40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. Статтею ст. 49? КЗпП України визначений порядок вивільнення працівників та встановлено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці. Системно аналізуючи норми діючого законодавства, стосовно правовідносин, що склалися між сторонами, суд приходить до висновку, що вимоги позивача не ґрунтуються на нормах закону виходячи з наступного. Так, приймаючи рішення про скорочення штату, відповідач відповідно до ст. 49? КЗпП України, своєчасно попередив позивача про майбутнє вивільнення та запропонував позивачу переведення на вакантні посади лаборанта дослідного поля та прибиральниці гуртожитку № 3, про що не заперечувала позивач у судовому засіданні. Відповідно до вимог ст. 43 КЗпП України, відповідач отримав згоду профспілкового комітету Харківського національного аграрного університету ім. В.В. Докучаєва на звільнення позивача з посади завідуючої камери схову гуртожитку № 4 та з посади завідуючої камери схову гуртожитку № 3, при цьому засідання профспілкового комітету відбувалось за участі позивача і відповідно до протоколу позивач відмовилась від переведення на запропоновані посади лаборанта дослідного поля, прибиральниці гуртожитку № 3, тому у відповідача були законні підстави для звільнення позивача із займаних посад у звязку із скороченням штату. Посилання позивача на те, що вона не відмовлялась від запропонованих посад на засіданні профспілкового комітету, суд до уваги не приймає, оскільки такі посилання не підтверджені доказами, при цьому сама позивач у судовому засіданні підтвердила, що рішення профспілкового комітету вона не оскаржувала. Також, суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що вона з боку відповідача була позбавлена можливості подати заяву про її переведення на посаду прибиральниці до дня засідання профспілкового комітету, оскільки вони є надуманим, безпідставними і спростовується подальшими діями самої позивачки, яка заяву від 05.12.2011 року направила поштою. Позивач у судовому засіданні не вказала, будь яких обєктивних обставин, які б дійсно перешкоджали їй направити поштою заяву про переведення на посаду прибиральниці до 15.11.2011 року, чи подати таку заяву разом із заявою про залишення її на посаді кастелянші гуртожитку № 3, постійно, або у будь який інший спосіб. Таким чином позивач у судовому засіданні не спростувала ті обставини, що вона не відмовлялась від переведення її на посаду прибиральниці, коли ця посада була вакантною. До того, суд звертає увагу на те, що позивач у судовому засіданні підтвердила свою відмову про переведення її на посаду лаборанта дослідного поля, яка на день розгляду справи ще є вакантною. Також при вирішенні справи суд виходив з того, що цивільні справи розглядаються не інакше як в межах заявлених позивачем вимог і на підставі наданих сторонами, а позивач інших підстав вважати її звільнення не законним не вказала і вимог з цього приводу не заявила. Таким чином, звільнення позивача на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України є законним і вимоги позивача про визнання незаконним звільнення її за п. 1 ст. 40 КЗпП України з посади завідуючої камери схову гуртожитку № 3, завідуючої камери схову гуртожитку № 4, без переведення на посаду прибиральниці гуртожитку № 3, задоволенню не підлягають. Оскільки судом не встановлена незаконність звільнення позивача з роботи, відсутні підстави для скасування наказу про звільнення та зобовязання відповідача перевести позивача з посади завідуючої камери схову гуртожитку № 3, посади завідуючої камери схову гуртожитку № 4 на посаду прибиральниці гуртожитку № 3; стягнення суми середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу, тому суд повністю відмовляє позивачу в задоволенні позовних вимог. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, тому враховуючи, що у судовому засіданні не встановлено порушень трудових прав позивача, суд вважає, що позов в частині стягнення суми моральної шкоди задоволенню не підлягає, тому в задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди відмовляє.

Outcome: dismissed