Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-21 00:00:00

12.09.2011р. [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Свій позов мотивує тим, що 21 серпня 2010 року позичив відповідачу 250 000 грн., про що останній написав розписку і зобовязався повернути борг до 21 серпня 2011 року. В зазначений у розписці термін відповідач грошей не повернув і ухиляється від виконання зобовязання станом на даний час. На неодноразові звернення з приводу повернення позивачу суми боргу відповідач не реагує. Посилаючись на вищенаведене, просить стягнути з відповідача на його користь згідно договору позики 250000,00 гривень заборгованості , 47500 грн. відсотків згідно договору позики та судові витрати по справі. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі з мотивів, наведених у позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позов визнав. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. З п.5 договору грошової позики вбачається, що за договором позичальник сплачує позикодавцю відсотки в сумі 1% від простроченої суми, за кожен день прострочення, а сума позики має були виплачена з урахування встановленого рівня інфляції (а.с 6). Отже, сума відсотків за прострочення повернення суми боргу позивачем відповідачу становить 47500грн. (250000:100%х19=47500). Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. З матеріалів справи вбачається, що 21 серпня 2010 року [PERSON] отримав в борг у [PERSON] 250\~000 грн., які зобовязався повернути до 21 серпня 2011 року, про що написав відповідну розписку, яка міститься в матеріалах справи . Судом встановлено, що в зазначений у розписці термін відповідач грошей не повернув і ухиляється від виконання зобовязання станом на даний час. На неодноразові звернення з приводу повернення позивачу суми боргу відповідач не реагує. Згідно ст.1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідача слід стягнути сплачене позивачем державне мито (судовий збір) та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Таким чином, оцінивши зібрані і дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення, з відповідача слід стягнути в користь позивача встановлену в судовому засіданні суму боргу в розмірі 250\~000 грн., 47500 грн. відсотків за час прострочення та судові витрати в сумі 1820 грн., з них: 1700грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Outcome: approved