Jurisdiction: civil
Date: 2012-02-19 00:00:00

Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2010 року [PERSON] визнано винним в скоєнні злочину передбаченого ч.2 ст.286 КК України і призначено йому покарання три роки позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки. Стягнено з ТОВ Хлібзавод №3в рахунок відшкодування матеріальних збитків 5268 грн.13 коп., в рахунок відшкодування моральної шкоди - 80000 грн.. В частині стягнення матеріальних збитків і моральної шкоди з [PERSON] із ВАТ ПАНвідмовлено. Ухвалою колегії суддів Судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2011 року вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2010 року щодо [PERSON] в частині призначення покарання змінено. Помякшено призначене йому за ч.2 ст.286 КК України покарання і на підставі ст.75 КК України [PERSON] звільнено від відбування покарання з випробуванням протягом іспитового строку два роки. На підставі ст.76 КК України зобовязано [PERSON] не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи; повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання, роботи та навчання. Цей же вирок в частині вирішення цивільного позову скасований, справу в цій частині направлено на новий судовий розгляд до того ж суду в порядку цивільного судочинства. В решті вирок залишено без змін. Вироком встановлено що [PERSON], 31 липня 2010 року біля 17 год. 10 хв., керуючи автомобілем [NUMBER], що належить ТОВ Хлібзавод №3, рухався по пр. ім. Газети Правдав м. Дніпропетровську, зі сторони вул. Воронежської у напрямку вул. Совхозної. Грубо порушуючи п.п. 1.3,1.5,18.4 Правил дорожнього руху, проявив неуважність зупинившись перед пішохідним переходом, не переконався в тому, що пішоходи закінчили перехід, поновив рух та скоїв наїзд на пішохода [PERSON], яка в цей час знаходилась на пішохідному переході на полосі руху автомобіля, спричинив останній тяжкі тілесні пошкодження, які є небезпечними для життя. В ході розгляду цивільної справи в судовому засіданні 12.07.2011 року в якості третьої особи було залучено Акціонерне товариство закритого типу ДНІПРОІНМЕД. В подальшому позовні вимоги позивачкою були уточнені ( а.с.98-101). Просила суд: стягнути на її користь з відповідачів ВАТ ПАН, ТОВ Хлібзавод №3, [PERSON] заподіяну матеріальну шкоду в сумі 16345,07 грн., а саме: витрати на лікування за період з 31.07.2010 року по 29.09.2011 року - 6345,07 грн.; витрати на курси психологічної особистої корекції -10000 грн.; моральну шкоду в розмірі 100000 грн., судові витрати повязані із залученням спеціаліста психолога та проведення психологічного дослідження, а також послуг нотаріуса з оформлення довіреності на представників в сумі 1200 грн. В судовому засідання позивачка та її представник підтримали позовні вимоги та просили суд позов задовольнити. Представник відповідача ВАТ ПАНв судове засідання зявився. Позовні вимоги не визнав в повному обсязі. Представник відповідача ТОВ Хлібзавод №3в судове засідання зявився. Позовні вимоги визнали частково в частині відшкодування витрат на лікування в розмірі 6345 грн. 07 коп. Заперечував, щодо відшкодування 10000 грн., виплата грошової винагороди за надання послуг з проведення психокорекційної роботи, оскільки жодного документу, який підтверджував би оплату за договором 2/2-1210 позивачем не надано. Також просив суд відмовити в стягненні судових витрат в розмірі 1200 грн., оскільки витрати в розмірі 1000 грн. за договором №1/15-1110 від 23.11.2010 р. не є витратами на проведення експертизи, та не відносяться до судових витрат по справі, як і не відносяться витрати в розмірі 200 грн. оплата за оформлення довіреності. В задоволені моральної шкоди просив суд відмовити. Оскільки діями ТОВ Хлібзавод №3 не завдано моральної шкоди позивачці. Також звернув увагу на той факт, що згідно з матеріалами кримінальної справи в крові потерпілої міститься алкоголь в розмірі 2,28%, тобто потерпіла в момент ДТП знаходилася в стані сильного алкогольного спяніння, чим могла спровокувати через хитку нетверезу ходу виникнення або збільшення шкоди, яка була їй завдана під час ДТП. Відповідач [PERSON] в судове засідання зявився. Позовні вимоги визнав частково не заперечував щодо відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 6345,07 грн. В іншій частині просив суд відмовити. Представник третьої особи Акціонерного товариства закритого типу ДНІПРОІНМЕД в судове засідання не зявився. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином. Про причину неявки суд не повідомили. Суд, заслухавши сторони, представників, вивчивши матеріали кримінальної справи 1-423/2010, матеріали цивільної справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини, 31 липня 2010 року біля 17 години 10 хвилин [PERSON], керуючи на підставі подорожнього листа №0575630 від 31.07.2010 року, виданого ТОВ Хлібзавод №3, технічно справним автомобілем марки ГАЗ-33076, державний номер [NUMBER]., свідоцтво про реєстрацію ЯАА №563313, що належить на праві власності ВАТ ПАН зареєстрованому в Дніпропетровській області, за адресою: с. Єлизаветівка, Петриківський район, вул. Індустріальна,5, який знаходився в оперативному управління, на підставі договору оренди №31/12-09 від 31.12.2009 року у ТОВ Хлібзавод №3, слідував по проїжджій частині пр. ім. Газети Правдаз боку вул. Воронезької у напрямку виїзду з м. Дніпропетровська. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ЯАА № 536613 від 27.02.2001 року власником автомобіля [NUMBER] є Відкрите акціонерне товариство ПАН. Відповідно до договору оренди транспортних засобів №31/12-09 від 31 грудня 2009 року укладеним між ВАТ ПАНі ТОВ Хлібзавод №3 автомобіль [NUMBER] передано в оренду ТОВ Хлібзавод №3. Як вбачається із матеріалів кримінальної справи [PERSON] знаходився в трудових відносинах з ТОВ Хлібзавод №3. При проїзді в районі будинку №108 по пр. ім. Газети Правда водій [PERSON] грубо порушуючи п.п. 1.3,1.5,18.4 Правил дорожнього руху, проявив неуважність зупинившись перед пішохідним переходом, не переконався в тому, що пішоходи закінчили перехід, поновив рух та скоїв наїзд на пішохода [PERSON], яка в цей час знаходилась на пішохідному переході на полосі руху автомобіля, спричинив останній тяжкі тілесні пошкодження, які є небезпечними для життя. В результаті ДТП [PERSON] отримала тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку 2 ст., перелому потиличної кістки з переходом на пірамідку скроневої кістки зліва, пневмоцефалії, забиття мяких тканин потиличної області, забитої рани лівої тімяної області, закритої травми грудної клітини, забиття грудної клітини зліва, закритого перелому шийки лівої лопатки, пошкодження звязкового апарату лівого гомілкостопного суглобу. На лікування отриманих в результаті ДТП травм, [PERSON] витрачено кошти на медикаменти з 31.07.2010 року по 29.09.2011 року на загальну суму - 6345 грн. 07 коп., що підтверджується квитанціями: від 31.07.2010 року -225,34 грн.; 01.08.2010 року 65,80 грн.; 02.08.2010 218,93 грн.; 03.08.2010 -181,80 грн.; 04.08.2010 -13,60 грн.; 05.08.2010- 163,20грн.; 06.08.2010 -161,95 грн.; 07.08.2010 39,65 грн.; 09.08.2010 -190 грн.; 10.08.2010- 42,80 грн.; 11.08.2010 188,48 грн.; 12.08.2010 -48,45 грн.; 13.08.2010- 188,58 грн.; 16.08.2010 1,50 грн.; 17.08.2010 - 490,50 грн.; 18.08.2010 -6,65 грн.; 20.08.2010 -403,66 грн.; 21.082010 -124,80 грн.; 24.08.2010-20,45 грн.; 25.08.2010-488,20грн.; 27.08.2010 -9,00 грн.; 30.08.2010 -217,56 грн.; 05.09.2010 -6,60 грн.; 06.09.2010-54,23 грн.; 08.09.2010 -43,40 грн.; 15.09.2010 79,30 грн.; 03.11.2010 44,80 грн.; 14.12.2010 593,70 грн.; 15.12.2010 -36,20 грн.; 16.12.2010 -9,90 грн.; 17.12.2010- 126,26 грн.; 18.12.2010 412,63 грн.; 20.12.2010 -66,30 грн.; 25,08,2011 -7,40грн.; 09.09.2011 -60 грн.; 16.09.2011 -711,30 грн.; 19.09.2011 -135 грн.; 20.09.2011 -33,70 грн.; 21.09.2011 -417,35 грн.; 29.09.2011 -5,00 грн.. Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2010 року [PERSON] визнано винним в скоєнні злочину передбаченого ч.2 ст.286 КК України і призначено йому покарання три роки позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки. Стягнено з ТОВ Хлібзавод №3в рахунок відшкодування матеріальних збитків 5268 грн.13 коп., в рахунок відшкодування моральної шкоди - 80000 грн.. В частині стягнення матеріальних збитків і моральної шкоди з [PERSON] із ВАТ ПАНвідмовлено. Ухвалою колегії суддів Судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2011 року вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2010 року щодо [PERSON] в частині призначення покарання змінено. Помякшено призначене йому за ч.2 ст.286 КК України покарання і на підставі ст.75 КК України [PERSON] звільнено від відбування покарання з випробуванням протягом іспитового строку два роки. На підставі ст.76 КК України зобовязано [PERSON] не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи; повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання, роботи та навчання. Цей же вирок в частині вирішення цивільного позову скасований, справу в цій частині направлено на новий судовий розгляд до того ж суду в порядку цивільного судочинства. В решті вирок залишено без змін. Відповідно до ч. 4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність повязана з використанням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом. Згідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 Про практику розгляду судами цивільних справ по позовами про відшкодування шкодипід володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав ( договору оренди, довіреності тощо) Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану її працівником під час виконання ним своїх трудових ( службових) обовязків. Виходячи із вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги позивачки в частині стягнення саме із ТОВ Хлібзавод №3 матеріальної шкоди витрат на придбання ліків в сумі 6345 грн. 07 коп. законні та підлягають задоволенню. Позивачкою заявлено вимогу щодо стягнення матеріальних збитків в розмірі 10000 грн., а саме виплата грошової винагороди за надання послуг з проведення психокорекційної роботи . Відповідно до п.4.1 договору №2/2-1210 від 02.12.2010 року виплата повинна бути проведена за допомогою готівкового платежу, який відповідно до п.4.2 договору повинен бути здійснений в момент отримання послуги. Документів, що підтверджують оплату 10000 грн. за договором №2/2-1210 суду не надано. Крім того, як вбачається з Виписного епікризу історії хвороби №Є4886 та від 20.08.2010 року ( а.с. 77-78 ) [PERSON] рекомендовано проходити курс відновлювальної терапії в неврології в лікувальній установі. В жодному з двох документів не йде мова про потреби [PERSON] О в психолого - консультативних послугах, або про необхідність здійснення психорокерційної сесії. Виходячи із вищевикладеного суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог позивачки в цій частині. Позивачкою заявлені позовні вимоги до відповідачів, щодо стягнення моральної шкоди, яка нею оцінена в сумі 100000 грн. Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди зі змінами, внесеними постановою від 25.05.2001 року № 5, за моральну ( немайнову ) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обовязків, відповідальність несе організація з якою цей працівник перебуває в трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу, якщо спеціальною нормою закону не встановлено іншого. Згідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди зі змінами, внесеними постановою від 25.05.2001 року № 5, за моральну ( немайнову ) шкоду, розмір відшкодування моральної ( немайнової) шкоди суд визнає залежно від характеру та обсягу страждань ( фізичних, душевних, психологічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. Відповідачем та представником відповідачів підставою щодо не визнання моральної шкоди вказувалося на те, що відповідно до матеріалів кримінальної справи в крові потерпілої містився алкоголь в розмірі 2,28%, тобто оскільки потерпіла в момент ДТП знаходилася в стані сильного алкогольного спяніння могла спровокувати через хитку нетверезу ходу виникнення або збільшення шкоди, яка була їй завдана під час ДТП. В ході розгляду цивільної справи представником відповідача ТОВ Хлібзавод №3було заявлено клопотання, щодо призначення судово-медичної експертизи. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2012 року в задоволені клопотання представника відповідача про призначення судово-медичної експертизи було відмовлено, оскільки наявність чи відсутність в крові потерпілої [PERSON] алкоголю не впливає ні на механізм дорожньо-транспортної пригоди, ні на висновок судово - автотехнічної експертизи, про що було встановлено при розгляді кримінальної справи. Дорожньо-транспортна пригода відбулася на пішохідному переході і саме дії водія [PERSON] не відповідали вимогам п.18.4 Правил дорожнього руху. Крім того відповідно до показань свідків, які були опитані при розслідуванні кримінальної справи [PERSON], [PERSON] санітарок лікарні ім. Мечникова, куди була доставлена [PERSON] відразу після ДТП вона знаходилась в тверезому стані. Також знаходження в тверезому стані підтвердила і свідок [PERSON] перукарка, в якої на протязі 4 годин безпосередньо перед ДТП обслуговувалася [PERSON] Оскільки саме діями [PERSON] було завдано позивачу [PERSON] моральні страждання, однак він знаходився в трудових відносинах із ТОВ Хлібзавод №3, то суд вважає, що саме із відповідача ТОВ Хлібзавод №3 підлягає стягненню спричинена моральна шкода. Однак вважає, що сума заявлених позовних вимог позивачкою значно завищена, тому виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку про стягнення моральної шкоди в розмірі 20000 грн. Щодо заявлених вимог позивача про стягнення витрат за договором №1/15-1110 від 23.11.2010 року в розмірі 1000 грн., та витрат на оформлення довіреності в розмірі 200 грн., то суд не вбачає підстав для задоволення позову в цій частині, оскільки відповідно ст.79 ЦПК України, дані витрати не відносяться до судових витрат по справі. Згідно ст. 88 ЦПК України із відповідача ТОВ Хлібзавод №3 підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 429 грн. 20 коп.

Outcome: partial