Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-12 00:00:00

22.03.2011р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до Міністерства транспорту та зв`язку України, правонаступником якого є Міністерство інфраструктури України та державного підприємства «Укртехфлот» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог він вказав, що працював директором державного підприємства «Укртехфлот» Міністерства транспорту та зв`язку України за трудовим контрактом № 29-ІІІ, укладеним між ним та Міністерством транспорту та зв`язку України на період з 28 вересня 2007 року по 27 вересня 2012 року. 15 лютого 2008 року міністром Міністерства транспорту та зв`язку України, з посиланням на Постанову Кабінету Міністрів України від 03,04.1993 року № 245 «Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій», було видано наказ № 198 про припинення дії наказу № 620 від 19.07.2007р. «Про керівника ДП «Укртехфлот» відповідно до ст.7 КЗпП України з достроковим розірванням трудового контракту на підставі підпункту «г» пункту 28. Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 05 травня 2009 року він був поновлений на роботі з дня його незаконного звільнення, стягнуто на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду у сумі 3000 грн.,яке залишено без змін, ухвалою від 26 серпня 2009 року судової колегії судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області та ухвалою Верховного Суду України від 01 вересня 2010 року. Однак тільки 16 лютого 2011 року, наказом №32-О,підписаним першим заступником міністра Міністерства транспорту та зв`язку України, він був поновлений на посаді генеральногодиректора ДП «Укртехфлот» з часу звільнення з поновленням дії укладеного контракту від 28.09.2007р. № 29-ІІІ, а ДП«Укртехфлот» зобов`язаний провести з ним необхідні розрахунки в сумі 183 541, 95 грн. Рішення суду набрало законної сили 26.08.2009р., однак виконано було відповідачем лише 16.02.2011р. шляхом видання наказу № 32-0 про поновлення його на посаді генерального директора ДП «Укртехфлот» з часу незаконного звільнення з поновленням дії контракту № 29-111 від 28.09.2007р. Наказ про поновленні його на роботі він одержав поштою 23.02.ЗОІІр., одночасно він отримав і наказ про його звільнення. Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 32-о від 17 лютого 2011 року, який підписаний першим заступником міністра Міністерства транспорту та зв`язку України, він був звільнений з робити з 24.02.2011р. відповідно до п.8 ст. 36 КЗпП України з підстав, передбачених пунктом 1, підпунктами «г»,«й», «к» пункту 29, підпункту «в» пункту 2 8 Контракту № 29-І11 від 28.09.2007 року з достроковим його розірванням. Звільнення вважає незаконним, так як він до виконання своїх обов`язків директора ДП «Укрречфлот», а не як зазначає наказ генерального директора ДП «Укртехфлот», фактично допущений на був, не працював там з 15.02.2008р., у зв`язку з тим, що з наступним його звільненням та відразу призначенням на посаду виконуючого обов`язки директора [PERSON] Правових підстав для його звільнення згідно п.8ст.36 КЗпП України та дострокового розірвання з ним контракту не вбачає. Указані в наказі порушення умов контракту, зокрема неподання, несвоєчасне подання на погодження та затвердження річного фінансового плану підприємства, неефективне використання і збереження державного майна, недотримання фінансового законодавства та невиконання вимог контрольно-ревізійної служби, що були встановлені перевірками у 2008-2009 роках, він не мав таких порушень за час виконання своїх обов`язків. Починаючи з 15.02.2008 року він не здійснював будь-яких управлінських чи інших функцій, зокрема збереження державного майна, закріпленого за ДП «Укртехфлот», також дотримання фінансового та бюджетного законодавства т.я. цим займалися інші посадові особи, призначені Міністерством транспортом та зв`язку України. Крім цього він зазначав, що єдиною підставою для йогозвільнення з роботи ще 15.02.2008 року, відповідно до ст.7 КЗпП України, була робота за сумісництвом, інших підстав для його звільнення та дострокового розірвання контракту на той час не існувало, а тому давати оцінку його роботі за період з 28 вересня 2007 року по 15 лютого 2008 року через три роки є незаконним. Хоча чинне трудове законодавство і не передбачає строків,на протязі яких контракт може бути розірваний,а працівник звільнений з посади по ініціативі власника або уповноваженого ним органом ,однак аналогічні норми закону,наприклад,застосування дисциплінарного стягнення за невиконання трудових обов`язків у вигляді звільнення,передбачає,що стягнення не може бути застосоване до працівника за спливом б місяців з часу допущенного порушення трудової дисципліни та за зверненням власника або уповноваженого ним органом до суду про стягнення з працівника матеріальної шкоди, завданої підприємству, встановлює річний строк, а тому більш тривалих строків при звільненні працівників КЗпП України не передбачає. Тому вважає, що відповідач допустив його звільнення 24 лютого 2011 року з розірванням контракту, за події що відбулися до 15 лютого 2008 року, за межами строків, які дають йому право здійснювати звільнення по ініціативі власника або уповноваженого ним органу та розривати контракт. Далі зазначав, що в період з 24.02. по 28.02.2011р., тобто у день звільнення, він знаходився на лікарняному, а тому відповідач, який здійснив його звільнення за своєю ініціативою та розірвав з ним трудовий контракт, порушив вимогу закону відповідно до ч.З ст.40 КЗпП України, яка не давала йому право звільніти його в період його тимчасової непрацездатності. Крім поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, він просив визнати наказ № 33-0 від 17 лютого 2011 року Міністерства транспорту та зв`язку України про його звільнення незаконним. Заявляючи вимогу про стягнення моральної шкоду у сумі 10 000 грн. позивач вказував, що у зв`язку з незаконним звільненням, відповідач грубо порушив його трудові права, що спричинило моральні страждання, тому він докладав додаткових зусиль для організації свого життя та родини. Посилаючись на те, що звільнення та видача наказу про його звільнення відбулися з порушеням вимог трудового законодавства, позивач просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Суд, за згодою позивача допустив заміну відповідача з Міністерства транспорту та зв`язку України на правонаступника - Міністерство інфраструктури України, на підставі Указу Президента України № 1085/2010 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади». В судовому засіданні позивач та його представник неодноразово збільшували позовні вимоги та остаточно просили визнати наказ № 33-0 від 17.02.2011 року Міністерства транспорту та зв`язку України про звільнення позивача з займаної посади - генерального директора державного підприємства «Укртехфлот» з 24.02.2011р., відповідно до п. 8 ст. 36 КЗпП України за підставами, передбаченими укладеним з ним контрактом, з достроковим його розірванням - незаконним, зобов`язавши Міністерство інфраструктури України поновити дію контракту № 29- III від 28.09.2007р. та поновити позивача на посаді директора державного підприємства «Укртехфлот» з часу незаконного звільнення і стягнути 10 000 грн, моральної шкоди. Стягнути з ДП «Укртехфлот» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 92 408,67грн.(389,91грн.х237 кал.дн.) за період з 28.02,2011р. по день розгляду справи. Допустити негайне виконання рішення суду про поновлення на роботі та стягнення присудженої суми середньої заробітної плати,в межах розмірів, визначених процесуальним законом. Представник Міністерства інфраструктури України, позов не визнав і пояснив, що Міністерство інфраструктури України бюджетною організацією, фінансування якої здійснюється виключно з Державного бюджету України на відповідний рік в межах бюджетних асигнувань, відповідно до затвердженого кошторису ,згідно до якого, видатки на компенсацію за моральну шкоду не передбачені. Що стосується наказу про звільнення [PERSON] з займаної посади генерального директора ДП «Укртехфлот», то він є обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству,а тому в поновленні його на роботі і стягнення середнього аробітку за час вимушеного прогулу повинно бути відмовлено, а вимоги позивача вважає безпідставними. Представник державного підприємства «Укртехфлот», в судове засідання не з`явився, ніяких заяв про слухання справи у відсутність відповідача та письмових заперечень не надавав, належним чином був повідомлений про день та час слухання справи. Дослідивши докази, представлені сторонами, вислухавши пояснення сторін, суд встановив наступне. Відповідно до ч.З от. 21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому умови його розірвання, в тому числі достроково, встановлені угодою сторін. Укладання контракту з керівником державного підприємства передбачено Законом України від 17.09.2008р. «Про управління об`єктами державної власності». Виходячи з особливостей зазначеної форми трудового договору при укладанні контракту законом надано право сторонам самим установлювати їх права,обов`язки та відповідальність, зокрема, як передбачену нормами КЗпП України так і підвищену відповідальність керівника та додаткові підстави розірвання трудового договору. Судом встановлено, що наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № . 620 від 19.07.2007 року [PERSON] призначений на посаду директора ДП «Державна морська лоцманська служба», яке того ж дня перейменоване в ДП «Укртехфлот». 28.09.2007 року між Міністерством транспорту та зв`язкуУкраїни та директором державного підприємства«Укртехфлот`[PERSON] укладено Контракт №29-111, в якому сторонами визначено термін його дії з 28.09.2007 року по 27.09.2012 року,тобто між сторонами був укладений строковий трудовий договір відповідне до ч.З ст.21 КЗпП України. Згідно п.ЗЗ контракту якщо розірвання контракту проводиться на підставах, встановлених у контракті, але не передбачених законодавством про це зазначається у трудовій книжні керівника з посиланням на пункт 8 частини першої ст. 36 Кодексу законів про працю України. ( а.с.13 ) 15.02.2008 року наказом № 198 Міністерства транспорту та України [PERSON] був звільнений з посади з19.02.2308 року, відповідно до ст. 7 КЗпП України з достроковим розірванням Контракту № 29-ІІІ від 28.09.2007р. за п.п. «г» п. з індик підстав, передбачених законодавством та контрактом).На виконання зазначеного наказу 19.02.2008 року по «Укртехфлот» було видано наказ № 31-к про звільнення [PERSON] з посади директора з 19,02.2008р. відповідно до ст.7 КЗпП України. Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 05.05.2009 року \ а.с. 17- 24) , що набрало законної сили 26.08.2009р., яке згідно ухвали судової колегії судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області 26.08.2009 року та ухвали колегії Судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 01.09.2010 року, залишене без змін, [PERSON] був поновлений на посаді директора державного підприємства «Укртехфлот» з часу незаконного звільнення, наказ № 31-к від 19.02.2008 року про звільнення його з посади директора державного підприємства визнаний незаконним, стягнуто 183 541,95 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також стягнуті невиплачені при звільненні розрахункові кошти у сумі 6976,73 грн., витрати на правовудопомогу, а разом 194 743,68 грн., а з Міністерства транспорту та зв`язку стягнуто 3 000 грн. моральної шкоди. Рішення суду в частині поновлення [PERSON] на посаді директора ДП «Укртехфлот» та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць, допущено до негайного виконання. Відповідно до ч.З ст ,61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті ж самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Судом встановлено, що [PERSON] за період роботи у якості директора ДП «Укртехфлот» за період з 19.07.2907 року по 19.02.2008 року, не допускав будь-яких порушень управлінських чи інших функцій, зокрема щодо використання та збереження державного майка, закріпленого за ДП «Укртехфлот», дотримався фінансового та бюджетного законодавства, виконував вимоги контролюючих органів, а єдиною підставою у невиконанні умов контракту, було те,що він працював за сумісництвом на іншому підприємстві і це була єдина підстава його звільнення з роботи,інших підстав для його звільнення та дострокового розірвання контракту, встановлено не було . Виконуючи рішення суду, перший заступник Міністра Міністерства транспорту та зв`язку України видав наказ від 16.02.2011 року У 32-0, згідно якого [PERSON] був поновлений на посаді генерального директора державного підприємства «Укртехфлот», тоді як позивач працював генеральним директором, директором ДП «Укртехфлот», з часу його звільнення, з поновленням дії укладеного контракту № 29-ІІІ гід 28.09.2007р. з 26.08.2009р. Дії «Укртехфлот» було зобов`язано провести відповідні розрахунки з [PERSON] На другий день після видання наказу про поновлення [PERSON] на роботі,17.02 2011 р. наказом №33-О першого заступника Міністерства транспорту та зв`язку України,позивач знову був звільнений з займаної посади генерального директора ДП »Укртехфлот»,тоді як він ніколи не займав такої посади.,з 24 лютого 2011 року відповідно до п.8 ст.36 КЗпП України з підстав передбачених укладеним з ним контрактом, з достроковим його розірванням за пунктом 1, підпунктом «г».»2».«к» пункту 29, підпунктом «в» пункту 28 контракту від 28.09.2007 року №29-іIІ несвоєчасне подання на погодження та затвердження річного фінансового плану підприємства,не вказуючи за який рік, неефективного використання і збереження державного майна, недотримання фінансового, бюджетного законодавства та невиконання вимог органів контрольно-ревізійної служби), згідне актів перевірок Міністерства транспорту та зв`язку України від 15.02,2008р. № 23 та від 28.05.2009р. № 14-1-03/14, зобов'язви ДП «Укртехфлот» провести з [PERSON] відповідне законодавства та умов контракту, необхідних розрахунків. Аналізуючи текст наказу суд встановив, що [PERSON] працював генеральним директором ДП «Укртехфлот», однак встановлено, що він ніколи не займав такої досади, він звільнений по ст. 36 п. 8 КЗпІІ України тоді як ця стаття має дві частини і в п. 33 контракту записано, ідо якщо оозірв&днч контракту проводиться на підставах, встановлених у контракті , але не передбачених законодавством про це зазначається трудовій книжці керівника з посиланням на пункт 8 ч.ст.36 Кодексу законів про працю України ( а.с.13 \ , а не п.8 ст. 36 КЗпП України. Як встановлено судом, [PERSON] з наказами про поновлення на роботі та про звільнення не був ознайомлений під особистий підпис, але їх одержав поштою 23.02.2011р., наказів по ДП «Укртехфлот» про його поновлення на роботі у якості директора та про його звільнення з посади директора по підприємству не видавалося, до трудової книжки записів про поновлення на роботі та про його звільнення внесено не було, необхідних розрахунків з з ним не проводилося, про що свідчить копія Трудової книжки а. с.15 ). Виходячи зі змісту ст.ст. 24,31 ч. 5 ст. 235 КЗпП України, ст. 77 Закону України «Про виконавче провадження» негайне виконання рішення суду означає обов`язок, а не право власника або уповноваженого ким органом не пізніше наступного дня після проголошення судового рішення видати наказ (розпорядження) про поновлення працівника на роботі та фактично допустити його не\-виконання попередніх обов`язків. Оскільки поновлення на роботі - це повернення працівника в попередній стан, який існував до його незаконного звільнення, то правовими наслідками поновлення на роботі працівника є надання йому попередньої роботи (посади) з тими же функціональними обов`язками, які мали місце до звільнення. Однак Міністерство транспорту та зв`язку України поновило [PERSON] не на попередній роботі директора ДГІ «Укртехфлот», а генеральним директором- ДП «Укртехфлот», що ке відповідає закону. У вказаному вище наказі Міністерство транспорту та звязку України, як на підставу розірвання трудового договору із [PERSON] посилається на акти про результати перевірки окремих питань фінансово-господарської діяльності ДП «Укртехфлот» № 23 від 15.02 2008 р. та №14-1-03/14 від 28.05.2009 р. за періоди з 19.07. 2007 р. по 25.01.2008 р. та на період з 01.01.2008 р. по 01.04.2009 р.,проведених Міністерством транспорту та зв`язку України. Як встановлено судом, розпочинаючи з 15,02.2008р. [PERSON] не працював на ДП «Укртехфлот», а тому не міг здійснювати будь-яких управлінських функцій та не міг порушувати умови контракту за період з 15.02.2008 р. по 24.02.2011р., коли він був вдруге звільнений з посади директора. Відповідно до п.28 Постанови Верховного Суду України №9 від 06.11.1992р.»Про практику розгляду судами трудових спорів`Верховний Суд роз`яснив,що при вирішенні справ про звільнення керівників підприємств,їх заступників по ініціативі власника або уповноваженого ним органу,суди мають брати до уваги час,що пройшов з моменту чинення дій правильного вирішення справи. розгляду судами . Згідно до положень ч.8 от.8 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, а трудове законодавство не передбачає строків,на протязі яких контракт може бути розірваний, а працівник звільнений з посади по п.8 ст.З6 КЗпП України, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Таким чином,

Outcome: partial