Jurisdiction: civil
Date: 2012-01-25 00:00:00

Позивач звернувся до Першотравневого районного суду м.Чернівці з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за договором кредиту. Посилався на те, що 15 серпня 2008 року між банком та відповідачем [PERSON] був укладений договір про надання кредитної лінії №21К-КЛ/108Ф, за умовами якого відповідачу були надані кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 150\~000 доларів США строком до 13.08.2013 року зі сплатою 15% річних. Згідно умов п. 2.8.1. Кредитного договору, сплата відсотків проводиться щомісячно, протягом останніх пяти операційних днів поточного місяця за користування кредитними коштами поточному календарному місяці та в останній день строку дії кредитного договору. Для забезпечення виконання відповідачкою [PERSON] своїх зобовязань за договором Кредиту 15 серпня 2008 року між банком та приватною фірмою «Інтервал» було укладено договір іпотеки, за умовами якого відповідач передав в іпотеку нежитлове приміщення 94,50 кв.м. Додатково для забезпечення виконання [PERSON] зобовязань між банком та приватною фірмою «Інтервал» було укладено договір поруки №21К-КЛ/108-Ф/П, за яким поручитель зобовязався перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобовязань щодо повернення суми кредиту. На даний час відповідач істотно порушує умови договору, не сплачує заборгованість за кредитом, у звязку з чим станом на 13 травня 2010 року у нього утворилася заборгованість в розмірі 165440 доларів США, що по курсу НБУ становить 1\~311\~260 грн. 90 коп. Просив стягнути з відповідачів заборгованість за договором кредиту та судові витрати. 21 червня 2010 року позивач позовні вимоги уточнив, просив стягнути солідарно з відповідачів на його користь 168\~629 доларів США. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та підтвердила, викладені в ньому обставини. Просила позов задовольнити. Представник відповідача приватної фірми «Інтервал» позов не визнав. Пояснив, що позовні вимоги до приватної фірми «Інтервал» не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому просив стягнути заборгованість за кредитним договором з відповідача [PERSON] Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилась, хоча належним чином була повідомлена про день та час розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню в повному обємі з наступних підстав. Судом встановлено, що 15 серпня 2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір про надання кредитної лінії №21К-КЛ/108Ф, за умовами якого відповідачу були надані кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 150\~000 доларів США строком до 13.08.2013 року зі сплатою 15% річних. Згідно умов п. 2.8.1. Кредитного договору сплата відсотків проводиться щомісячно, протягом останніх пяти операційних днів поточного місяця за користування кредитними коштами поточному календарному місяці та в останній день строку дії кредитного договору (а.с.4-6). Відповідно до ст.ст. 526, 527 Цивільного кодексу України, боржник зобовязаний виконати свій обовязок у зобовязанні належним чином. Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Статтею 1054 п.1 Цивільного Кодексу України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. \~ Згідно із п.1.ст.1048 Цивільного Кодексу України \~розмір і порядок одержання \~процентів встановлюється договором. \~ З положень кредитного договору та ст.ст. 1054, 1055 ЦК України вбачається, що сторонами дотримано в повному обсязі вимоги цивільного законодавства щодо предмету договору, його ціни, строку повернення кредиту, розміру відсотків, письмової форми. \~ Як видно із змісту п. 2.4 договору, відсотки за користування кредитом сплачуються позичальником згідно п.2.7-2.8 цього договору, не виконання позичальинком цієї умови є підставою для розірвання договору,дострокового повернення кредиту та сплати відсотків за весь період кредитування, передбачений п.1.2.1 договору. Судом також встановлено, що для забезпечення виконання відповідачем [PERSON] своїх зобовязань за договором Кредиту 15 серпня 2008 року між позивачем та приватною фірмою «Інтервал» було укладено договір іпотеки, за умовами якого відповідач передав нежитлове приміщення 94,50 кв.м. (а.с.14-16). Додатково для забезпечення виконання [PERSON] зобовязань між банком та приватною фірмою «Інтервал» було укладено договір поруки №21К-КЛ/108-Ф/П, за яким поручитель зобовязався перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобовязань щодо повернення суми кредиту (а.с.17). У звязку з неналежним виконанням умов кредитного договору у відповідача [PERSON] станом на 21.06.2010 року виникла заборгованість по кредитному договору в розмірі 168629 доларів США, в тому числі: 150000 доларів США - сума заборгованості за кредитом; 18629 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Зазначені обставини підтверджуються розрахунком суми заборгованості (а.с.6). Як встановлено судом, зазначена вище сума боргу за кредитним договором станом на день розгляду даної справи в суді відповідачами не погашена. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до ст.192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак у той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю є Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі Декрет). Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому згідно зі ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу. Відповідно до ст.5 вказаного Декрету операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п.2 ст.5 цього ж Декрету. Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій, єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами статті 5 Декрету КМУ є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку. Отже, враховуючи наявність у відповідача відповідної генеральної ліцензії та письмового дозволу Національного банку України, суд вважає, що здійснення відповідачем кредитних операцій у валюті, в тому числі під час укладення з [PERSON] договору про надання кредитної лінії від 15.08.2008 року про видачу їй кредитних коштів в іноземній валюті, не суперечить вимогам чинного законодавства України. Щодо заперечень представника відповідача приватної фірми «Інтервал» слід зазначити наступне. Згідно ч.1 ст.15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, чи трудових відносин. Відповідно до ст.541 Цивільного кодексу України, солідарний обовязок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобовязання. У разі солідарного обовязку боржників кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників, так і від будь-кого з них окремо (ч.1 ст.543 ЦК України). Солідарну відповідальність перед кредитором несуть боржник і поручитель, якщо інше не встановлене договором поруки відповідно до ч.1 ст.554 Цивільного кодексу України. Такі правовідносини регулюються і нормами цивільного, і нормами господарського законодавства в залежності від субєктів (юридичної чи фізичної особи поручителя і боржника). Як видно з п.1.1 Договору поруки від 15.08.2008 року, поручитель зобовязується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобовязань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за його користування, а також можливих штрафних санкцій. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що позов Публічного акціонерного товариства «Фортуна-Банк» обґрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved