Jurisdiction: civil
Date: 2012-02-21 00:00:00

Позивач [PERSON] 16.07.2009 року звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] по визнання недійсним договору дарування будинку з надвірними спорудами та визнання права власності на ? частину будинку. 27.10.2009 року з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] звернувся [PERSON] про визнання недійсним договору дарування будинку. 30.06.2011 року [PERSON] звернувся до відповідачів з уточнюючим позовом про визнання недійсним договорів дарування будинку та його купівлі-продажу і визнання права власності на ? частину будинку вказуючи, що 06.11.2008 року його батько [PERSON] подарував, а відповідач [PERSON] прийняв в дар житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в м.Черкаси по вул.. Пушкіна, 147. Згідно договору, цей будинок з надвірними спорудами належав дарителю [PERSON] на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки, посвідченого Першою [PERSON] державною нотаріальною конторою 24.05.1960 року та рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси від 16.10.2008 року. Даний будинок побудували його батьки за власні кошти. Батьки перебували в шлюбі з 24.12.1955 року. Випадково дізнавшись від свого чоловіка [PERSON] про таємне укладення договору дарування будинку, його мати 21.06.2009 року покінчила життя самогубством. Ніякої письмової згоди на дарування будинку його мати не давала, про що вона йому особисто говорила перед роковим днем. В зв»язку з цим відкрилась спадщина на належне їй майно яким є ? частина будинку з надвірними спорудами. 19.10.2010 року помер його батько [PERSON] який в своїх позовних вимогах та в судовому засіданні зазначав, що [PERSON] 06.11.2008 року навмисно, з вигодою для себе, використавши безпорадний стан батька, шляхом обману заманив його в другу [PERSON] нотаріальну контору для начебто підписання документів, необхідних для узаконення самовільних будівель де нотаріус [PERSON] безпідставно посвідчив договір дарування житлового будинку без письмової згоди його матері. Пізніше 09.07.2009 року будинок був проданий [PERSON]М, а батько був відправлений в пансіонат для ветеранів війни та праці. Просить визнати недійсним договір дарування від 06.11.2008 року між [PERSON] та [PERSON] та договір купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] посвідчений 09.07.2009 року. Визнати за ним право власності на ? частину домоволодіння, як спадкоємця першої черги. В судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] [PERSON] заявлені позовні вимоги позивача не визнала та пояснила, що [PERSON] сам здійснював догляд за своїми престарілими батьками. За згодою батьків, мати [PERSON] надала письмову заяву до нотаріальної контори про згоду на дарування її чоловіком [PERSON] житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в м.Черкаси. Після цього батько оформив на нього договір дарування будинку. Після смерті матері він за згодою батька влаштував того до Черкаського будинку інвалідів війни та праці де той і перебував до самої смерті. В оману ні матір, ні батька він не вводив. 09.06.2009 року він розпорядився своїм майном та продав його [PERSON] який є добросовісним набувачем. Просила в позові позивачу відмовити. Представник третьої особи другої [PERSON] Державної нотаріальної контори в судовому засіданні [PERSON] пояснив, що до нього звернувся [PERSON] з консультацією які необхідно документи на оформлення договору дарування будинку та повідомив, що його батько власник будинку, інвалід по зору. Той повідомив, що необхідно 3-х свідків та згода дружини. Вранці 06.11.2008 року [PERSON] завіз документи і десь об 11-00 год приїхав з батьком. Батько зайшов в кабінет. Він зачитав йому при свідках договір з яким [PERSON] погодився. Потім він спустився до дружини дарувальника, яка сиділа в автомобілі, запитав її згоду на дарування будинку, прочитав договір і та підписала заяву на згоду дарування будинку. При цьому з автомобіля вона не виходила. Третя особа приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що 09.07.2009 року нею був посвідчений договір купівлі-продажу будинку по вул.. Пушкіна, 147 в м.Черкаси по якому [PERSON] продав, а [PERSON] купив будинок з надвірними спорудами. [PERSON] були надані відповідні документи, були встановлені особи та перевірено їх дієздатність. Сторонам було роз»яснино зміст правочину та правові наслідки. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідачів, третіх осіб , доводи адвоката , представника Першої нотаріальної контори, представника Черкаського пансіонату ветеранів війни та праці, свідків, дослідивши матеріали даної цивільної справи , суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлені наступні факти та правовідносини. 06.11.2008 року [PERSON] подарував, а відповідач [PERSON] прийняв в дар житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в м.Черкаси по вул. Пушкіна, 147. Даний будинок належав [PERSON] на підставі договору дарування про надання у безстрокове користування земельної ділянки та рішення Соснівського районного суду м.Черкаси від 16.10.2008 року. Відповідно до ч.1 ст.60 СК України, майно. Набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав поважної причини самостійного заробітку. Як вбачається з копії свідоцтва про шлюб, [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 24.12.1955 року. Відповідно до ст.. 65 ч.1 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя за взаємною згодою. Частиною3 ст. 65 СК України передбачено, що для укладення одним із подружжя договорів які потребують нотаріального посвідчення і державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. 21.06.2009 року [PERSON] померла. Позивач [PERSON] 08.07.2009 року звернувся до Першої [PERSON] нотаріальної контори з заявою на прийняття спадщини після смерті матері. 16.07.2009 року він звернувся до суду з позовом про визнання договору дарування недійсним. Посилаючись на те, що його мати ніякої згоди на дарування будинку не давала. [PERSON] згідно ст.. 1261 ЦК України є спадкоємцем першої черги. Так як договір дарування фактично усуває його від спадщини за законом, то у відповідності зі ст.. 15, 16 ЦК України він має право на звернення до суду за захистом свого інтересу. Одним із способів захисту є визнання правочину недійсним 27.10.2009 року з позовом про визнання недійсним договору дарування звернувся сам [PERSON] вказуючи, що його син [PERSON] ввівши його в оману заволодів будинком. Ніякого договору дарування він не підписував, а дружина на підписання договору дарування до нотаріуса не їздила і згоди не давала. В судовому засіданні був допитаний позивач [PERSON] М,Т. який пояснив, що він є інвалідом першої групи по зору. В листопаді 2008 року його возив син [PERSON] в БТІ з його слів для узаконення самовільних будинків і він щось там підписував, але не знав що це була нотаріальна контора і він підписав договір дарування. Їздив він без дружини так як та хворіла на онкозахворювання. 21.06.2009 року, дізнавшись про договір дарування його дружина покінчила самогубством, а його син [PERSON] влаштував його до Черкаського пансіонату ветеранів війни та праці, а будинок продав. Просив визнати договір дарування недійсним. Представник Черкаського пансіонату ветеранів війни та праці [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] 24.06.2009 року поступив до них в інтернат. Оформив його старший син [PERSON] Провідує та доглядає його менший син [PERSON], старший син не приходить. 23.09.2010 року [PERSON] помер. Ухвалою суду від 13.12.2011 року позов в частині вимог [PERSON] провадженням закрито. Судом 13.04.2010 року була призначена судово - почеркознавча експертиза стосовно того чи виконаний підпис в заяві [PERSON]Г нею чи іншою особою. Згідно висновку експерта Черкаського відділення КНДІСЕ від 22.06.2010 року № 490-П, підпис від імені [PERSON], копія якого міститься в графі «Підпис» в 2-х електрографічних копіях заяви [PERSON], адресованої Другій [PERSON] нотаріальній конторі від 06.11.2008 року, зареєстрованій за № 2-2587 виконано не [PERSON], а іншою особою. Судом був допитаний експерт [PERSON], який підтвердив даний висновок та пояснив, що від хвороб якими страждала [PERSON], стан її не кращав, а погіршувався. Він брав зразки почерку [PERSON] 1971 року з якого було видно порушення координації руху, зразок 2007 року. Із-за свого стану, порівнявши підписи померлої, виконати підпис який міститься в заяві, особа не могла б. Тому він і прийшов до висновку, що підпис виконано не [PERSON], а іншою особою. Експерт був попереджений про кримінальну відповідальність, а тому сумніву в об»єктивності його висновку у суду не виникає. Судом були допитані свідки [PERSON] яка пояснила, що померла є її рідною сестрою і та їй говорила про те, що [PERSON] хоче щоб вона на нього переписала хату, а в не ї є ще один син. Свідок [PERSON] пояснив, що він провідував сестру своєї дружини і та йому жалілась на те, що [PERSON] забирає у них кошти. Свідок [PERSON] пояснила, що вона доглядала за сім»єю [PERSON]. [PERSON] нічого не могла зробити своїми руками так як вони дуже трусились. Продукти привозив [PERSON], приходив і менший син [PERSON]. Свідок [PERSON] пояснила, що вона провідувала [PERSON] і у тієї дуже трусились руки. Говорила, що доглядає їх [PERSON]. Суд критично оцінює покази свідків [PERSON] в частині того, що він бачив як підписувала [PERSON] заяву на згоду дарування будинку. Дані покази спростовуються висновком експертизи . Також суд критично оцінює покази свідка [PERSON] та [PERSON] стосовно того, що вони були присутні в нотаріуса при підписанні договору дарування [PERSON] який давав згоду на дарування будинку [PERSON] Як зазначав в судовому засіданні [PERSON], він вважав що підписує документи в бюро технічної інвентаризації щодо узаконення будівель. Враховуючи вік [PERSON] на момент підписання договору дарування, та те, що він являється інвалідом першої групи по зору, суд приходить до висновку, що покази самого [PERSON] є достовірними і в даній обстановці він не міг розуміти значення своїх дій. Згідно ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. При таких обставинах, суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині визнання договору дарування будинку підлягають до задоволення. Судом з достовірністю встановлено, що [PERSON] згоди на дарування будинку своїм чоловіком не давала. Тобто порушено вимоги ст..65 ч.3 СК України. Підлягають до задоволення і вимоги позивача в частині визнання недійсним договору купівлі продажу між [PERSON] та [PERSON] Згідно ст..388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Судом було встановлено, що [PERSON] був введений в оману щодо вчинення правочину. Його сином [PERSON] Як пояснив сам [PERSON] в судовому засіданні, бажання на дарування свого будинку у нього не було і він не підписував договір дарування. Так як він є сліпою людиною, він думав, що підписує документи щодо вчинення самочинного будівництва. Частиною 3 ст. 388 ЦК України передбачено, що якщо майно було набуте безпідставно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Таким чином, суд вважає, що договір купівлі-продажу будинку повинен бути визнаний судом недійсним. Відповідно до ст.. 1261 ЦК України позивач та відповідач [PERSON] є спадкоємцями першої черги після смерті матері [PERSON] та батька [PERSON] Таким чином, вони мають право на ? частину спадкового майна кожний. В даному випадку, суд вважає, що вимоги позивача в частині визнання за ним права власності на 1\\2 частину майна підлягають до задоволення. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд вважає, що відповідач не навів спростувань саме тих доказів які надав позивач по справі та були затребувані судом. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази по справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають до задоволення.

Outcome: approved