overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-07 00:00:00

У своїй позовній заяві позивачка просить постановити рішення, яким розірвати шлюб, укладений між нею і відповідачем, сина [PERSON], [INFO] залишити їй на виховання.. Свої позовні вимоги позивачка мотивує тим, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 5 листопада 1996 року. Від спільного проживання мають сина [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу є те, що відповідач не поважав її як дружину, зловживав спиртним, наносив побої. В останні роки відносини між ними погіршилися і подальше спільне проживання стало неможливим. На даний час вони спільно не проживають і ніяких стосунків не підтримують і спільно не проживають, сімя фактично розпалася і відновлювати сімейні відносини вона не має наміру, шлюб існує формально. Вважає, що збереження шлюбу є неможливим, а тому настоює на розірванні шлюбу. У судове засідання позивачка не прибула, направила до суду заяву, в якій свої позовні вимоги підтримує в повному обємі, справу просить розглянути у її відсутності. Відповідачі у судове засідання не зявилися, про час та день розгляду справи повідомлялися через оголошення у газеті Галичина від 17 листопада 2011 року за №172-173 (4334-4335). Відповідно до п.9 ст.74 ЦПК України, відповідач, місце знаходження якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час та місце розгляду справи. Тому суд вважає за можливе справу розглянути у їх відсутності та постановити заочне рішення. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Судом встановлено, що сторони втратили почуття взаємної поваги та любові один до одного, на даний час спільно не проживають, шлюб існує формально. За таких обставин збереження сімї стало неможливим, а збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін. Тому шлюб необхідно розірвати. Судові витрати та витрати за реєстрацію розірвання шлюбу необхідно віднести за рахунок відповідача, а при реєстрації розірвання шлюбу прізвище позивачці залишити [PERSON], як вона про це просить. На підставі ст.ст.110,112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-07 00:00:00

У своїй позовній заяві позивачка просить постановити рішення, яким розірвати шлюб, укладений між нею і відповідачем, сина [PERSON] , [INFO] залишити їй на виховання.. Свої позовні вимоги позивачка мотивує тим, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 5 листопада 1996 року. Від спільного проживання мають сина [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу є те, що відповідач не поважав її як дружину, зловживав спиртним, наносив побої. В останні роки відносини між ними погіршилися і подальше спільне проживання стало неможливим. На даний час вони спільно не проживають і ніяких стосунків не підтримують і спільно не проживають, сімя фактично розпалася і відновлювати сімейні відносини вона не має наміру, шлюб існує формально. Вважає, що збереження шлюбу є неможливим, а тому настоює на розірванні шлюбу. У судове засідання позивачка не прибула, направила до суду заяву, в якій свої позовні вимоги підтримує в повному обємі, справу просить розглянути у її відсутності. Відповідачі у судове засідання не зявилися, про час та день розгляду справи повідомлялися через оголошення у газеті Галичина від 17 листопада 2011 року за №172-173 (4334-4335). Відповідно до п.9 ст.74 ЦПК України, відповідач, місце знаходження якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час та місце розгляду справи. Тому суд вважає за можливе справу розглянути у їх відсутності та постановити заочне рішення. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Судом встановлено, що сторони втратили почуття взаємної поваги та любові один до одного, на даний час спільно не проживають, шлюб існує формально. За таких обставин збереження сімї стало неможливим, а збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін. Тому шлюб необхідно розірвати. Судові витрати та витрати за реєстрацію розірвання шлюбу необхідно віднести за рахунок відповідача, а при реєстрації розірвання шлюбу прізвище позивачці залишити [PERSON], як вона про це просить. На підставі ст.ст.110,112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-07 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на її утримання в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу відповідача. В судовому засіданні [PERSON] змінила позовні вимоги і просила стягнути з відповідача аліменти на її утримання в розмірі 400 грн. щомісячно. В обґрунтування позовних вимог позивачка пояснила, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 18 жовтня 2008 року. Від цього шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], який знаходиться на її утриманні. Вона перебуває у відпустці по догляду за сином до досягнення ним 3-х річного віку. З серпня 2011 року вони разом з відповідачем не проживають і з того ж часу він не надає їй матеріальної допомоги. Вона не має можливості працювати через догляд за дитиною і знаходиться у важкому матеріальному становищі, оскільки отримує лише допомогу по догляду за дитиною.Вважає, що відповідач має можливість надавати їй матеріальну допомогу, оскільки працює неофіційно. Тому просить задоволити позов. Відповідач [PERSON] позов визнав і пояснив, що не заперечує проти стягнення аліментів у такому розмірі, в якому просить позивачка. До грудня місяця 2011 року він працює по контракту, отримує регулярну заробітну плату і має змогу сплачувати аліменти в даний час і в подальшому. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши представлені письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Так, судом встановлено, що сторони в справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 18 жовтня 2008 року та являються батьками малолітнього сина [PERSON], [INFO], що стверджується поясненнями сторін, свідоцтвом про шлюб та свідоцтвом про народження дитини (а.с.3,4). Із довідки управління праці та соціального захисту населення від 3 листопада 2011 року вбачається, що позивачка отримує допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку. У відповідності до ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка-батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. В судовому засіданні встановлено, що відповідач працює, і має змогу сплачувати аліменти на утримання дружини. При визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище позивачки та відповідача і вважає можливим стягнути аліменти на користь позивачки в розмірі 400 грн. щомісячно. У відповідності до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 188 грн. 20 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-07 00:00:00

Відповідно до ч. 3 ст. 209 ЦПК України у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення може бути відкладено на строк не більше ніж пять днів з дня закінчення розгляду справи, але вступну і резулютивну частину суд повинен проголосити в тому самому засіданні, в якому закінчився розгляд справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-07 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що вона перебуває у шлюбі з відповідачем з 31.03.2006 року, від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Відповідач матеріальну допомогу не надає, їй одній важко утримувати дитину, а тому вона вимушена звернутись до суду з даним позовом, просить стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1є3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), починаючи з дня звернення до суду і до повноліття дитини. В судовому засіданні позивачка повністю підтримала свої позовні вимоги, просила їх задовольнити, стягнути на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1\\3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), починаючи з дня звернення до суду і до повноліття дитини. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Пояснив, що відповідач надає постійно матеріальну допомогу на утримання дитини, але також не заперечує проти стягнення з нього аліментів в судовому порядку, але не більше, ніж в розмірі 1\\4 частини з усіх видів його заробітку (доходу). На підставі викладеного представник просив задовольнити позов частково. Вислухавши пояснення позивачки, представника відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов′язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 31.03.2006 року по даний час. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. На даний час дитина знаходиться на утриманні матері, яка офіційно не працює. Як встановлено судом, відповідач працює, отримує заробітну плату в розмірі 1.511 грн. 82 коп. Відповідно до ч.1 ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров′я та матеріальне становище дитини; 2)стан здоров′я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4)інші обставини, що мають істотне значення. Так, в судовому засіданні встановлений та доведений доказами той факт, що неповнолітня дитина знаходиться на утриманні своєї матері, яка офіційно не працює, батько дитини працює, отримує заробітну плату, тому, враховуючи матеріальний стан сторін, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини. Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує вимоги ст. 182, 183 Сімейного Кодексу України і приходить до висновку про доцільність стягнення з відповідача аліментів в частковому відношенні до його заробітку, а саме в розмірі 1\\4 частини від усіх видів його заробітку (доходу). Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 188 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-07 00:00:00

Позивач [PERSON] 27 жовтня 2011 року звернувся в суд з даним позовом до відповідача про визначення їй додаткового строку , достатнього для подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини , яка залишилась після мами [PERSON] , померлого 6 січня 2001 року, який проживала в [INFO], в квартирі, яка їй належала на праві власності , та яка є спадковим майном. Посилається на те, що до нотаріуса щодо спадщини вона звернулась лише у жовтні 2011 року через правову необізнаність. В судовому засіданні позивач участі не приймала. Звернулась до суду з письмовою заявою про розгляд справи за її відсутності. Представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги [PERSON] Представник відповідача в суді присутнім не був. До суду надійшла письмова заява про розгляд справи за відсутності представника виконкому Новодонецької селищної ради. Проти позовних вимог заперечень немає. 3-я особа [PERSON] пояснила, що вона рідна сестра позивача. їх мама проживала сама . Після її смерті вони з сестрою до нотаріуса не звертались. Н заперечує проти задоволення позову . Вислухавши пояснення , дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відхилення позову. Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого виконкомом Новодонецької селищної ради м. Добропілля Донецької області , [PERSON] , мама позивача, померла 16 січня 2001 року. Позивач в порядку ст. 1272 Цивільного Кодексу України , який діє з 1 січня 2004 року, звертається в суд щодо визначення додаткового строку для подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини. Але ж положення ст.. 1272 ЦК України 2004 року вперше введені цим законом і застосовуються до спадщини, яка відкрилась після 1 січня 2004. До цього часу правовідносини щодо прийняття спадщини врегульовані ЦК України 1960 року. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] не засновані на законі , підлягають відхиленню. На підставі ст.. 1272 ЦК України, ст.. ст.. 10, 57, 60,130, 209 ЦПК України суд

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-07 00:00:00

У жовтні 2011 року [PERSON] звернувся до суду з цим позовом . Заяву мотивував тим, що 13 березня 2011 року позичив [PERSON] 56000 грн. строком на чотири місяці до 13 липня 2011 року, однак відповідач у встановлений строк борг не повернув. Посилаючись на порушення відповідачем договору та на норми цивільного законодавства, що він знаходиться на стаціонарному лікуванні в районній лікарні просив стягнути з відповідача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції і трьох процентів річних від простроченої суми за весь час прострочення, всього 59356 грн. 56 коп. та судові витрати по справі. В суді позивач [PERSON] вимоги позову підтримав повністю. Відповідач будучи належним чином повідомлений про час і місце розгляду в суд жодного разу не з'явився, заперечень не подав. Вислухавши пояснення [PERSON], свідків [PERSON], [PERSON], які підтвердили в суді факт позики позивачем відповідачу [PERSON] 56\~000 грн., матеріали в справі суд вважає, що позов є обгрунтовно доведеним і підлягає до повного задоволення з наступних підстав. Належними доказами по справі, зокрема показами свідків [PERSON], [PERSON], поясненням [PERSON] та ксерокопією розписки даної [PERSON] є доведеним факт укладення договору позики грошей, а саме те, що 13 березня 2011 р. [PERSON] в смт. Міжгірї позичив [PERSON] 56\~000 гривень на 4 (чотири ) місяці в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] Відповідач позичені кошти не повернув по теперішній час Отже суд констатує, що [PERSON] та [PERSON] 13 березня 2011 р. фактично уклали між собою договір позики у формі розписки позичальника [PERSON], що відповідає вимогам ст.ст. 1046, 1047 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі ….) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позичальник-відповідач [PERSON] не повернув позикодавцеві [PERSON] позичену суму 56\~000 грн. у строк до 13 липня 2011 р. чим порушив вищевказану норму цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Зі змісту ст. 625 ЦК України вбачається, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на вищевстановлене суд приходить до висновку, що вимоги позивача [PERSON] до відповідача [PERSON] про стягнення з останнього суми боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення , а також три проценти річних від простроченої суми ґрунтуються на законних підставах, є доведеними належними доказами і позов підлягає до повного задоволення. Крім того відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати понесені останнім при зверненні до суду.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-07 00:00:00

У листопаді 2011 року [PERSON] звернулася до суду з цим позовом . Заяву мотивувала тим, що у 1999 році з відповідачем уклали шлюб і проживали спільно як одна сімя до 01 січня 2009 року, а 13 квітня 2010 р. шлюб між ними розірвано у судовому порядку. За час шлюбу , а саме 20 жовтня 2006 року за їх спільні кошти придбано автомобіль Chevrolet Aveo SF69Y. Автомобіль знаходився весь час у відповідача і експертну оцінку провести неможливо. Згідно довідки підприємства «Верхній Бистрий-Авто» приблизна вартість вказаного автомобіля складає 60014,86 грн. Посилаючись на норми сімейного законодавства просила стягнути з [PERSON] половини вартості автомобіля в сумі 30007,43 грн., а сам автомобіль залишити у власності відповідача. В суді позивачка позов підтримала повністю. Відповідач позов визнав. Вислухавши пояснення сторін та перевіривши матеріали в справі суд вважає, що позов є обгрунтовно доведеним і підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності … . Згідно ст. 68 цього Кодексу розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Зі змісту ч. 1 ст. 70 СК України вбачається, що у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 65 та ч. 2 ст. 68 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є обєктом права спільної сумісної власності як під час шлюбу так і після розірвання шлюбу за взаємною згодою. Із встановлених судом належними доказами обставин справи вбачається, що сторони придбали автомобіль за час проживання в шлюбі і цей автомобіль є обєктом права спільної сумісної власності. 28 травня 2009 року [PERSON] без згоди [PERSON] з якою фактично не проживав з 01.01.2009 року передав по довіреності автомобіль гр. [PERSON], а фактично і продав такій даний автомобіль чим порушив вимоги ст. 65 СК України. Відповідач позов визнав і це визнання не суперечить вимогам сімейного законодавства правам , свободам чи інтересам як йому так і іншим особам, оскільки позивачка має право на відшкодування та отримання половини вартості автомобіля. Відповідач погодився з представленою позивачкою довідкою про вартість автомобіля і тому суд у відповідності до ст. 174 ЦПК України постановляє рішення про задоволення позову [PERSON] Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути судові витрати понесені нею при зверненні до суду з позовом.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-07 00:00:00

Позивач подала до суду позовну заяву мотивуючи тим, що вона є власником двох земельних ділянок, розташованих в с.Савинці Рокитнянського району по вул.Київській,13 площею 0,211 га та по вул.Грубого,29-а площею 0,363 га, які надані для будівництва, обслуговування житлових будинків та господарських споруд. На вказані земельні ділянки отриманий Державний акт на право приватної власності на землю серії РЗ №309617, виданий 08.01.03 та зареєстрований в Книзі записів державних акті на право приватної власності на землю №43. В липні 2011 року вона розпочала оформлення проекту забудови земельної ділянки по вул.Грубого,29-а взамін старого будівельного плану, на що їй повідомили про неможливість забудови так як призначення вказаної земельної ділянки є ведення особистого селянського господарства. У 1994-95 р.р. вона виготовляла проектну документацію на забудову земельної ділянки по вул.Грубого,29-а на підставі рішення Савинецької сільської ради №350 від 15.11.1994 року. Вважає, що при виготовленні Державного акту помилково було вказано призначення земельної ділянки по вул.Грубого,29-а. Просить визнати недійсним даний Державний на право приватної власності на землю та скасувати його державну реєстрацію. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позвоні вимоги. Представник відповідача позов визнав в повному обсязі. За вказаних умов у відповідності до ст..174 ЦПК України суд ухвалив постановити рішення без подальшого слухання справи. Заслухавши сторони, дослідивши докази по справі, суд вважає, що є підстави для задоволення позовних вимог. В судовому засіданні встановлено, що позивачка є власником двох земельних ділянок, розташованих в с.Савинці Рокитнянського району по вул.Київській,13 площею 0,211 га та по вул.Грубого,29-а площею 0,363 га, які надані для будівництва, обслуговування житлових будинків та господарських споруд. На вказані земельні ділянки отриманий Державний акт на право приватної власності на землю серії РЗ №309617, виданий 08.01.03 та зареєстрований в Книзі записів державних акті на право приватної власності на землю №43. В липні 2011 року вона розпочала оформлення проекту забудови земельної ділянки по вул.Грубого,29-а взамін старого будівельного плану, на що їй повідомили про неможливість забудови так як призначення вказаної земельної ділянки є ведення особистого селянського господарства. У 1994-95 р.р. вона виготовляла проектну документацію на забудову земельної ділянки по вул.Грубого,29-а на підставі рішення Савинецької сільської ради №350 від 15.11.1994 року. Позивачка вважає, що при виготовленні Державного акту помилково було вказано призначення земельної ділянки по вул.Грубого,29-а ведення особистого селянського господарства, тоді як фактично дана земельна ділянка призначалася для будівництва житлового будинку. Просить визнати недійсним даний Державний на право приватної власності на землю та скасувати його державну реєстрацію. Відповідно ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-07 00:00:00

У жовтні 2011 року ПАТ «Дельта Банк» звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що згідно кредитного договору від 16.11.2006 року № 003-14080-161106 [PERSON] отримав в ПАТ «Дельта Банк» кредит у сумі 1868,90 грн. на придбання певного майна/послуг до 15.11.2007р. Позивач свої зобовязання за кредитним договором виконав, а відповідач взяті на себе зобовязання не виконував, про що неодноразово був повідомлений. В результаті утворилась заборгованість, яка станом на 25.08.2011р. складає 2515 грн. 78 коп. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з відповідача вище указану суму боргу, судові витрати у розмірі 171 грн. 00 коп. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позов. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату слухання справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не відомо. Відповідно до ухвали суду ведеться заочний розгляд справи. Вислухавши думку представника позивача, дослідивши зібрані по справі докази, суд доходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до укладеного кредитного договору від 16.11.2006 року № 003-14080-161106 [PERSON] отримав в ПАТ «Дельта Банк» кредит у сумі 1868,90 грн. на придбання певного майна/послуг до 15.11.2007р. Позивач свої зобовязання за кредитним договором виконав, а саме: надав відповідачу кредит у сумі 1868,90 грн. (меморіальний ордер № 6653009 від 16.11.2006р., рахунок-фактура № NК4-00000095 від 16.11.2006р.). В порушення умов кредитного договору [PERSON] взяті на себе обовязки не виконував, в звязку з чим, станом на 25.08.2011р. за ним виникла заборгованість в сумі 2515,78 грн., що складається з заборгованості за кредитом 1758,65 грн., заборгованості за відсотками 86,57 грн., заборгованості за комісіями 670,56 грн. Згідно ст.ст. 525-526 ЦК України не допускається однобічна відмова від зобов'язання або зміна умов договору, зобов'язання повинне виконуватися належним чином відповідно до умов договору і норм законодавства. В порушення вищевказаних норм, умов договору, відповідачка не сплатила у встановлені строки заборгованість по кредиту. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача стягуються судовий збір у розмірі 171 грн. 00 коп. На підставі ст.ст. 525 - 527, 530, 536, 1046-1056 ЦК України, ст.ст.10, 14, 30, 60, 62, 212-215, 226 ЦПК України, суд,

Outcome: approved