Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення вартості частки у спільному майні, а саме автомобіля марки RENAULT Safrane, 1995 соку випуску, державний номерний знак [NUMBER], в сумі 31 880 гривень, понесених нею витрат за надання правової допомоги в сумі 300 гривень та 5 000 гривень на відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги в частині стягнення половини вартості автомобіля позивач обґрунтовує тим, що цей транспортний засіб був придбаний ними під час шлюбу з [PERSON] Даний автомобіль відповідач після їх розлучення продав без її згоди третій особі 12 грудня 2007 року за 8 000 доларів США. Оскільки за рішенням суду їй було відмовлено у визнанні даного правочину недійсним, визнанні за нею права власності на 1/2 його частку та витребуванні майна з чужого незаконного володіння, [PERSON] вважає, що має право згідно вимог ст. 71 Сімейного кодексу України вимагати стягнення на її користь з відповідача грошової компенсації 1/2 частки вартості автомобіля. Також на її думку [PERSON] продажем автомобіля та позбавленням її права власності на нього завдав їй моральної шкоди, так як вона рушена звертатися з даного питання до суду. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала в повному обсязі і додатково пояснила, що дійсно за домовленістю з відповідачем у неї у власності після розлучення повинна було залишитися майно, набуте ними під час шлюбу, у вигляді квартири, інше рухоме майно /меблі, побутова техніка/, а також в її користуванні гараж. [PERSON] повинен був забрати собі при такому розподілі автомобіль. Після того, як [PERSON] в вдовому порядку став вимагати собі в порядку розподілу гараж, вона подала зустрічний позов на машину, який був залишений без розгляду. У її позові про визнання недійсним правочину щодо купівлі - продажу спірного автомобіля, визнання за нею права власності на 1/2 його частку та витребуванні із чужого незаконного володіння, також було їй відмовлено. Тому вона на даний час звернулася з позовом про стягнення з відповідача 1/ 2 частки вартості даного транспортного засобу, який він продав за 8 000 доларів США про що їй казав [PERSON]. Про продаж даного автомобіля їй стало відомо від покупця у січні 2008 року. Підтвердити документально вартість автомобіля на момент його продажу вона не може, так як відповідних документів в неї не має. Так само як не має документів і на підтвердження витрат за надання правової допомоги. Моральну шкоду, завдану їй з вини [PERSON], вона вбачає в тривалих судових процесах по розподілу майна, порушені в зв"язку з цим її морально - психологічного стану. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав повністю і вважає, що вони не підлягають до задоволення. На обґрунтування своєї позиції відповідач надав письмові заперечення, в яких послався на те, що ще до офіційного розлучення з [PERSON] - ними відбулася усна домовленість з приводу розподілу спільно набутого за час шлюбу майна. За цією домовленістю у власність [PERSON] повністю переходила квартира та майно у ній, а йому залишався гараж і машина. Що фактично і відбулося, в 2004 році він подарував [PERSON] належну йому на праві власності 1/2. частку квартири, яку у свій час вони отримали у спільну сумісну власність шляхом приватизації, залишив все майно у квартирі, а собі забрав у користування гараж і машину. Позов по розподілу майна він змушений був подати через декілька років після їх офіційного розлучення, оскільки позивач стала заявляти претензії з приводу гаражу, що за домовленістю між ними залишився у його користуванні. В грудні 2007 року він продав спірний автомобіль [PERSON] за 8 000 гривень, оскільки автомобіль вже був старий, по документах 1995 року випуску, але як виявилося фактично випущений ще раніше. Крім того, машина мала суттєві технічні несправності, тому він продав її за таку ціну. Відповідач вважає, що під час розгляду попередніх справ було підтверджено наявність домовленості між ним та [PERSON] по розподілу спільно набутого за час шлюбу майна, за якою автомобіль залишався у його власності та користуванні. Тому ці обставини не підлягають повторному доказуванню згідно ч. З ст. 61 ЦПК України. Також відповідач вважає, що [PERSON] пропущений строк позовної давності для заявления вимог про поділ майна, передбачений ч. 2 ст. 72 Сімейного кодексу України. На обґрунтування своїх вимог по стягненню з нього моральної шкоди та витрат за надання правової допомоги позивач не надала будь - яких доказів, тому ці вимоги є цілком безпідставними. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник адвокат Прокопенко О.П. повністю підтримали свою позицію, викладену у письмових запереченнях і просили в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити в повному обсязі. Суд, заслухавши сторони, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] по стягненню на її користь з [PERSON] вартості частки спільного майна, моральної шкоди та витрат за надання правової допомоги, є безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення в повному обсязі. Сторони по справі, [PERSON] та [PERSON], з ЗО квітня 1985 року по 10 вересня 2005 року знаходилися в офіційному шлюбі. За час шлюбу сторонами було набуто у власність певне майно: житлове приміщення у вигляді 2-х кімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] шляхом приватизації; капітальний гараж в ОКГ «Протон», автомобіль марки RENAULT Safrane інше рухоме майно /меблі, побутова техніка/. За рішенням Славутицького міського суду Київської області від 14 жовтня 2008 року, яке набрало законної сили 25 лютого 2010 року, між сторонами був проведений розподіл спільного майна подружжя, за яким між ними було поділено рухоме майно /меблі, побутова техніка/ та гараж /справа № 2 -530/2008; 2 - 14/2010/. Під час розгляду даної справи [PERSON] в порядку та строки, встановлені законом, не заявлялося зустрічних вимог про включення до спору вищевказаного транспортного засобу, так само як і не оспорювалася сама угода купівлі - продажу даного автомобіля. За рішенням Славутицького міського суду Київської області від 29 вересня 2010 року, яке набрало законної сили 5 травня 2011 року, по справі № 2-479/2010 було відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON], [PERSON], - про визнання недійсним договору купівлі - продажу транспортного засобу, визнання за нею права власності на 1/2 його частку, та витребування автомобіля з чужого незаконного володіння. Під час розгляду даної справи [PERSON] також не висувалися вимоги по розподілу даного виду спільного майна подружжя шляхом стягнення на її користь А частки вартості спірного автомобіля. Як вбачається з матеріалів оглянутих судом цивільних справ № 2 -530/2008; 2 - 14/2010; № .2-479/2010 , що не заперечувалося позивачем [PERSON] і під час розгляду даної справи за домовленістю між нею та [PERSON] по розподілу спільно набутого під час шлюбу майна спірний автомобіль залишався у останнього за її згодою. Дані обставини, а також матеріали попередніх цивільних справ, пояснення сторін давало право [PERSON] на розпорядження своєю часткою за власним розсудом. В той же час позивачем не надано доказів набуття в порядку розподілу спільного майна [PERSON] спірного автомобіля та розпорядження ним без її згоди Спірний автомобіль з 2005 року знаходився в одноособовому розпорядженні та користуванні [PERSON] Про здійснення правочину щодо купівлі - продажу даного транспортного засобу [PERSON] [PERSON] у грудні 2007 року за твердженням самої позивачки їй стало відомо у січні 2008 року. Позов про захист порушених прав шляхом стягнення грошової компенсації вартості 1/2 частки спільного майна [PERSON] поданий до суду 13 липня 2011 року. Відповідно до ч.2 ст.72 Сімейного кодексу України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Вищенаведені обставини свідчать про те, що навіть в разі, якщо позивач вважала порушеними свої права як співвласника на спільне майно /транспортний засіб/, який з восени 2005 року знаходився у повному розпорядженні відповідача, після його продажу [PERSON], про що їй стало відомо в січні 2008 року, свої вимоги по захисту порушених прав вона повинна була заявити на протязі трьох років з дня, коли вона дізналася про їх порушення, чого вона не здійснила у межах встановленого законом строку. Клопотання про поновлення пропущеного строку з поважності причин цього з її сторони заявлено не було. Не обґрунтований був [PERSON] і розмір заявлених нею позовних вимог в частині стягнення 1/2 частки вартості спільного майна, оскільки з її сторони не було надано жодного документа, який би підтверджував вартість спірного транспортного засобу. У позовній заяві [PERSON] відсутнє обґрунтування та посилання на відповідні докази спричинення їй з вини відповідача моральної шкоди, яку вона просить стягнути з [PERSON] сумі 5 000 гривень. Підстави та способи відшкодування моральної шкоди передбачені ст. ст. 23 та 116 ЦК України, але жодна з них не доведена суду позивачем. Так само, як і не підтверджено [PERSON] документально витрати, понесені нею за надання правової допомоги. За таких обставин суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача в повному обсязі.

Outcome: dismissed