Jurisdiction: civil
Date: 2012-01-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача –ДП «Виробниче об’єднання «Знамя»про стягнення заборгованості з нарахованої але не виплаченої заробітної плати у сумі 8050 гривень 11 копійок та відшкодування моральної шкоди у сумі 3000 гривень (а.с. 1-2). У ході розгляду справи збільшила свої позовні вимоги, прохаючи суд стягнути на її користь середній заробіток за час прострочення заборгованості з виплати заробітної плати у сумі 5217 гривень 55 копійок (а.с. 18). Свої позовні вимоги обґрунтовує наступним чином. Вона працювала у ДП «Виробниче об’єднання «Знамя»і 29 грудня 2010 року звільнена з роботи на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України, внаслідок відмови від продовження роботи у зв’язку зі зміною істотних умов праці. На день її звільнення відповідачем нарахована але не виплачена їй заробітна плата за період часу з лютого по грудень 2010 року у сумі 13389 гривень 30 копійок. Дії відповідача вважає незаконними, так як згідно з вимогами ч. 1 ст. 116 КзПП України, виплата усіх сум, що належать працівнику від підприємства чи установи, проводиться у день звільнення. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу, звільненому ним працівникові усіх сум, які повинні бути йому виплачені на день його звільнення, згідно з вимогами ч. 1 ст. 117 КзПП України, роботодавець повинен виплатити цьому працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. За її підрахунками розмір середнього заробітку за час затримки з виплати їй заробітної плати з моменту звільнення –29 грудня 2010 року по 31 травня 2011 року становить 5217 гривень 55 копійок. Діями відповідача їй також завдано значної моральної шкоди, оскільки заробітна плата є для неї єдиним джерелом існування. Внаслідок неотримання заробітної плати вона була позбавлена можливості вести звичне життя, страждала від тяжкого матеріального стану та вимушена була докладати додаткових зусиль до організації свого життя. Безгрошів’я негативно вплинуло на її життя та соціальні зв’язки, змушує. Розмір завданої їй моральної шкоди оцінює у 3000 гривень. У судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала, прохала задовольнити у повному обсязі. Пояснення надала аналогічні тексту позовної заяви. Додатково пояснила, що звільнилася з роботи у грудні 2010 року, а до суду звернулася у березні 2011 року, так як сподівалася на виплату заборгованості та не знала вимог чинного законодавства про працю. Представник позивача позов підтримав, прохав задовольнити у повному обсязі. Пояснення надав аналогічні тексту позовної заяви. Розрахунок середнього заробітку за час прострочення заборгованості з виплати заробітної плати зроблено по 31 травня 2011 року. Представник відповідача позов визнала частково - у повному обсязі у частині стягнення заборгованості із заробітної плати та не визнала позовні вимоги у частині відшкодування моральної шкоди у зв’язку з пропущенням позивачем строку позовної давності, встановленого нормами КЗпП України. Заслухавши пояснення учасників процесу та перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, суд приходить до висновку про те, що позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 29 грудня 2010 року [PERSON] звільнилася з роботи з ДП «Виробниче об’єднання «Знамя»на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України, внаслідок відмови від продовження роботи у зв’язку зі зміною істотних умов праці (а.с. 4). Відповідно до довідки ДП «Виробниче об’єднання «Знамя» від 10 березня 2011 року за № 289, заборгованість із заробітної плати перед [PERSON] становить 13389 гривень 30 копійок, а її середньомісячна заробітна плата становить 1043 гривні 51 копійка (а.с. 5). Згідно з наданим позивачем розрахунком, розмір середнього заробітку за час прострочення заборгованості з виплати їй заробітної плати становить 5217 гривень 55 копійок (а.с. 18). Згідно з вимогами ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов’язаний у день звільнення працівника видати працівникові належно оформлену ним трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно у робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів. Згідно з вимогами ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата усіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться у день його звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені ні пізніше наступного дня після пред’явлення звільненим працівником вимог про розрахунки. Відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки на день фактичного розрахунку. Відповідно до вимог ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися до суду із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного суду у тримісячний строк зо дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення –в місячний строк зо дня, вручення копії наказу про звільнення чи зо дня видачі трудової книжки. З наведених норм чинного цивільного законодавства України та фактичних обставин справи випливає наступне. Позивач має право на отримання невиплаченої їй заробітної плати на день свого звільнення, яку вона не отримала з вини відповідача та на середній заробіток за час прострочення заборгованості з виплати заробітної плати. Згідно з розрахунками позивача, не оспореними відповідачем, середній заробіток за час прострочення заборгованості з виплати заробітної плати становить 5217 гривень 55 копійок. Право позивача на отримання заробітної плати у встановлені законом строки та на компенсацію за затримку з виплати заробітної плати відповідачем порушено, а тому підлягає захисту. З цих підстав позовні вимоги у частині стягнення середнього заробітку за час прострочення заборгованості з виплати заробітної плати підлягають задоволенню у повному обсязі. Суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог у частині відшкодування позивачеві завданої їй моральної шкоди внаслідок пропуску строку на звернення до суду, передбаченого ст. 233 КЗпП України, поновити який позивач та її представник не прохали, та про застосування якого при вирішенні спору заявила представник відповідача. Також, згідно з наданим суду документом –оригіналом квитанції № 59, [PERSON] за надання правової допомоги сплачено адвокату [PERSON] кошти у сумі 1350 гривень (а.с. 21), які підлягають стягненню пропорційно до задоволених позовних вимог –на суму 857 гривень 11 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: partial