Jurisdiction: civil
Date: 2012-01-26 00:00:00

Позивач [PERSON] 03 листопада 2011 року звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Донуглепоставка»(далі ТОВ «Донуглепоставка») про стягнення заборгованості по заробітній платі, стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог вказав, що з 15 жовтня 2009 року по 24 червня 2010 року він працював на ТОВ «Донуглепоставка» у якості прохідника 5 розряду підземного з повним робочим днем у шахті. 24 червня 2010 року був звільнений за власним бажанням, згідно наказу № 91-к від 24 червня 2010 року. За час праці у відповідача склалася заборгованість по заробітній платі у розмірі на момент розрахунку 3 700 (три тисячі сімсот) грн. за червень 2010 року, згідно усної відповіді бухгалтера відповідача. На час розгляду справи у суді вказану зарабітну плату йому не сплачено, таким чином, з ним до цього часу не проведено розрахунок відповідно до ст.ст. 47, 116 КЗпП України. У період з червня 2010 року по жовтень 2011 року він неодноразово звертався до відповідача з вимогами провести з ним розрахунок при звільненні та виплатити заборгованість по заробітній платі та постійно отримував відмови про видачу належних йому коштів. У зв’язку з тим, що відповідач не надав відомості щодо заборгованості із заробітної плати, розміру середньоденної та середньомісячної заробітної плати позивача, він був змушений взяти довідку з банку, куди відповідач перераховував заробітну плату позивача та самостійно підрахувати розмір своєї середньоденної заробітної плати за останні три місяця, яка складає за підрахунками позивача –115,06грн. (10 355,04 грн. : 90 кал. дн.). За змістом ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Повний розрахунок з позивачем, на час направлення позову до суду, не провів. Станом на 04 листопада 2011 року відповідач повинен позивачу сплати середній заробіток за весь час вимушеного прогулу у розмірі 57 299 (п`ятдесят сім тисяч двісті дев`яносто дев`ять грн.) 88 коп. (115,06 середньоденна з/п. х 498 кал. дн. затр. розрах). Враховуючи, що відповідачем не був проведений кінцевий розрахунок при звільненні, відповідно до положень ст. 117 КЗпП України відповідач повинен сплатити мені середній заробіток за весь час затримки на день фактичного розрахунку, при цьому відсутність грошових коштів не звільняє відповідача від відповідальності. Відповідно до змісту Постанови Пленуму ВСУ від 24.12.1999 року №13 не проведення розрахунку з працівником у день звільнення є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. На підставі наведеного позивач вважає, що відповідач повинен йому сплатити згідно ст.ст. 116, 115, 117 КЗпП України заборгованність по заробітній платі в розмірі 3 700 грн. та середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні в розмірі 57 299,88 грн, а разом 60 999,88 грн. Крім того, позивач вважає, незаконними діями відповідача йому було завдано моральну шкоду яку він оцінює у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) грн. У зв’язку з тим, що відповідачем були частково задоволені позовні вимоги, 11 січня 2012 року позивач направив до суду уточнені позовні вимоги. У судовому засіданні позивач та його представник наполягали на задоволені позовних вимог. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі. Вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за весь період затримки розрахунку підлягають частковому задоволенню, виходячи з того, що сума середнього заробітку за час затримки розрахунку має бути співмірною із сумою заборгованості по заробітній платі. В частині виплат моральної шкоди та витрат на послуги адвоката вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Вислухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що з 15 жовтня 2009 року по 24 червня 2010 року [PERSON], [INFO] працював на ТОВ «Донуглепоставка» у якості прохідника 5 розряду підземного з повним робочим днем у шахті. 24 червня 2010 року був звільнений за власним бажанням, згідно наказу № 91-к від 24 червня 2010 року. (а. с. 4-5, 8). Згідно довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «Донуглепоставка»заборгованості по заробітній платі підприємства перед позивачем складає 3 743,90 грн. Заробітна плата не була виплачена у день звільнення позивача через наявність дебіторської заборгованості оскільки інші підприємства не розрахувались з підприємством. (а. с. 42 - 45). Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При цьому, з пояснень представника відповідача, матеріалів справи, не вбачається, що ТОВ «Донуглепоставка» пропонував позивачеві пізніше отримати заробітною плату при звільненні, в будь-який час після звільнення. Згідно ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі несплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідачем підтверджується, що при звільненні позивачу не була виплачена в повному обсязі заборгованість по заробітній платі, яка на час ухвалення рішення становить 3 743,90 грн. Середній заробіток позивача за весь час затримки по день розгляду справи, з 25 червня 2011 року по 19 грудня 2011року 74 856 (сімдесят чотири тисячі вісімсот п’ятдесят шість грн.) 10коп. (340 роб.дн. х 200,15грн.). Судом встановлено, що позивачу була нарахована, але не виплачена з вини відповідача заробітна плата в сумі 3 743 гривні 90 коп. та затримано її виплату за період з 25 червня 2011 року по 19 грудня 2011 року. Суд критично відноситься до висновків представника відповідача щодо розміру заборгованості по заробітній плати та розміру середнього заробітку за весь час затримки розрахунку. Відповідач вважає, що між сторонами виник спір з приводу розміру невиплаченої заробітної плати та зазначив, що сума компенсації за час затримки розрахунку має бути співмірною із сумою заборгованості по заробітній платі. Разом з тим, згідно п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року N 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" роз'яснено, що при визначенні розміру відшкодування за час затримки розрахунку судам необхідно врахувати розмір спірної суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, вини роботодавця у порушенні строків її виплати та інших конкретних обставин справи. Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе в цьому відсутності своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності заборгованості по заробітній платі. Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року, середньомісячна заробітна плата визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з виплат за останні два календарні місяці, що передують події, якою пов'язана відповідна виплата. Згідно п.п. 5.; 8. Порядку нарахування виплат у випадку збереження середньої заробітної плати проводиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Суд вважає, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню так як суд погоджується з доводами позивача, що заподіяна йому з боку відповідача моральна шкода полягає у душевних стражданнях у зв’язку з порушенням його законного права на вчасне отримання зароблених ним грошей та матеріальних труднощах у зв’язку з цим, на протязі тривалого часу. Це привило до порушення його звичного життєвого устрою, він став замкнутий, мало товариський, так як я змушений був неодноразово приїздити на підприємство з метою з’ясування строків погашення заборгованості. Причиною його моральних страждань також є противоправна діяльність відповідача у вигляді негідного, неповажного та несправедливого відношення до нього та до його прав. Все це стало приводом до його моральних страждань, психічному хвилюванню та збудженню, короткочасному розладу його психичного стану в зв`язку з необхідністю нормального існування сімї (харчування, придбання необхідніх речей), адже такими діямия відповідача його було вимушено займати гроші, що в свою чергу змінило образ та спосіб його життя: втрата нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, через неможливість віддати довгий час гроші, що породжувало постійне непорозуміння з близькими для нього людьми. Все це потребує від нього додаткових зусиль для организації свого життя. Cуд, враховуючи вимоги розумності, справедливості вважає, що вимоги по відшкодуванню моральної шкоди позивача підлягають частковому задоволенню і на його користь слід стягнути 1 500 (одна тисяча п’ятсот грн.). Щодо позовних вимог про стягнення витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги адвоката, суд вважає, що данні позовні вимоги також підлягають задоволенню, так як у матеріалах справи мається угода про надання правової допомоги, довідки про оплату послуг адвоката, акт приймання –передання виконаних послуг та довідка про підтвердження факта оплати за послуги адвоката. (а. с. 9 -10, 14 - 15). З урахуванням викладеного суд вважає що з ТОВ «Донуглепоставка» на користь [PERSON] підлягає стягненню середній заробіток за затримку розрахунку при звільнені по день фактичного розрахунку у розмірі 69 852 (шістдесят дев’ять тисяч вісімсот п’ятдесят дві грн.) 35 коп. Крім того, підлягає стягненню з ТОВ «Донуглепоставка»на користь [PERSON] моральна шкоду у розмірі 1 500 (одна тисяча п’ятсот) грн. та витрати пов’язані з оплатою правової допомоги адвоката у сумі 700 (сімсот) грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача ТОВ «Донуглепоставка» на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 720 грн. 53 коп. Відповідно до ст.ст. 148, 149, 2371 КЗпП України, Порядок обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року, ст. 23 ЦК України,

Outcome: partial