Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-04 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «АІСЕ Україна», яке є правонаступником Закритого акціонерного товариства «АІСЕ Україна» звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу у сумі 7876 грн.95 коп. Позовні вимоги обґрунтовували тим, що 01 вересня 2003 року між Позивачем та відповідачкою [PERSON] було укладено угоду №68162 та підписано додатки №1 та №2 до неї, які є невідємними частинами означеної угоди. Угода №68162 укладена в рамках створеної позивачем в Україні системи надання послуг з придбання автомобілів «Автоплан». Означені послуги полягають у формуванні груп учасників, організації і проведенні жеребкуванні аукціонів, а також інших послуг, передбачених угодою. Позивач належним чином виконав умови угоди та у червні 2008 року відповідач [PERSON] отримала автомобіль ЗАЗ 110308, 2008 року випуску і в свою чергу зобовязався оплатити стовідсоткову вартість автомобіля та вартість наданий їй послуг шляхом сплати 84 щомісячних Повних внесків. З метою забезпечення виконання зазначеного зобовязання 16 травня 2008 року позивачем із [PERSON], [PERSON] та [PERSON] були укладений Договір поруки, за умовами якого вони зобовязуються солідарно відповідати за виконання [PERSON] зобовязань, які виникають із угоди. Відповідачка [PERSON] порушила умови угоди, з листопада 2009 року припинила сплачувати щомісячні повні внески. Просить стягнути з відповідачів солідарно 7876,95 грн. Відповідачем [PERSON] був наданий зустрічний позов про визнання договору поруки від 16 травня 2008 року недійсним, посилаючись на ті обставини, що ціна автомобіля неодноразово змінювалась але не була узгоджена з [PERSON], про що вони як поручителі також повідомлені не були. Вважає, що позивач при укладенні договору не повідомив про всі обставини справи, які вони як поручителі повинні були знати. Зобовязання за Угодою були також забезпечені заставою. Вважає, що договір поруки складений з порушенням ст.230 ЦК України, як складений під впливом омани. На підставі ст.ст. 230, 236, 215, 216 ЦК України просив визнати договір поруки від 16.05.2008 року, укладений ВАТ «АІС Україна» і [PERSON], [PERSON] та [PERSON] недійсним. У задоволенні позову ПрАТ «АІСЕ Україна» про стягнення заборгованості відмовити. У судове засідання представник позивача-відповідача ПАТ «АІСЕ Україна» не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності відповідно до якої позовні вимоги за первісним позовом підтримує, а проти задоволення зустрічного позову [PERSON] заперечує у повному обсязі. Посилається на те, що відповідно до ст.8 укладеної між позивачем та відповідачкою [PERSON] Угоди від 01.09.2003 року підписання цієї угоди та додатків до неї є свідченням того, що сторони повністю зрозуміли усі визначення, умови та зміст Угоди та додатків до неї. Позивачка підписала цю Угоду, що свідчить про її згоду на усі її умови. При укладенні Угоди сторони взаємопогодили, що ціна на автомобіль щомісяця встановлюється саме виробником та/або імпортером в останній робочий день кожного місяця, тому твердження відповідача щодо неузгодження між позивачем та відповідачем 1 ціни на автомобіль є необґрунтованим. Зміна моделі автомобіля передбачена п.10.1 ст.10 Додатку №2 до Угоди, на позивача не покладається обовязку попередньо погоджувати з Учасником про таку зміну. Згідно положень п.п.11.1 11.4 Угоди відповідачкою [PERSON] було надано позивачу гарантію забезпечення виконання ним зобовязань за Угодою №68162 гарантію трьох поручителів. 16 травня 2008 року між Позивачем та відповідачами [PERSON], [PERSON], [PERSON] було укладено договір поруки, за яким спів поручителі зобовязуються солідарно відповідати перед позивачем за виконання [PERSON] зобовязань, що виникають з Угоди, а в разі їх невиконання відповідати перед Позивачем як солідарні боржники. Вказаний договір поруки був посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON], реєстраційний номер 2299. Відповідачу-2 при укладенні та підписанні Договору поруки були відомі всі його умови, предмет та мета. При цьому Відповідач-2 як поручитель відповідача-1 за виконання останнім своїх зобовязань за угодою, мав можливість ознайомитися з її змістом, в тому числі щодо наявності у обовязку у відповідача-1 окрім інших гарантій, забезпечити Угоду шляхом укладення договору застави (п.11.3 Додатку 2 до Угоди). Таким чином, підстав для визнання договору поруки недійсним немає. У задоволенні зустрічного позову відповідача [PERSON] просить відмовити у повному обсязі. У судове засідання відповідач-позивач [PERSON] не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача-позивача [PERSON] за довіреністю [PERSON] у судовому засіданні підтримав позов свого довірителя та суду пояснив, що ПрАТ «АІСЕ Україна» не було узгоджено з відповідачкою [PERSON] істотні умови договору ціна та марка машини, ціну та марку машини було змінено без згоди [PERSON], що є порушенням договору. При укладанні договору поруки поручителям не було повідомлено про умови Угоди, укладеної у 2003 році ПрАТ «АІСЕ Україна» та відповідачкою [PERSON] і те, що фактично цей договір припинив свою дію, оскільки пройшло більше трьох років та фактично змінилася ціна автомобіля. Вважає, що при укладанні договору поруки з боку позивача-відповідача ПрАТ «АІСЕ Україна» поручителів було введено в оману, тому на підставі ст.230 ЦК України договір поруки від 18.05.2008 року є недійсним. Просив задовольнити позов [PERSON] та визнати недійсним договір поруки від 18.05.2008 року, а у задоволенні позову ПрАТ «АІСЕ Україна» відмовити у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги ПрАТ «АІСЕ Україна» не визнала, просила у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що згідно до умов угоди вона сплачувала вартість отриманого нею у 2008 році автомобіля «Славута» та не повинна сплачувати за інший автомобіль. Про те, що припинився випуск автомобіля «Славута» та її було замінено марку автомобіля, її не повідомляли. У задоволенні позову ПрАТ «АІСЕ Україна» просила відмовити, позов [PERSON] задовольнити. Відповідач [PERSON] позов ПрАТ «АІС Україна» не визнав, суду пояснив, що ПрАТ «АІСЕ Україна» не повідомив його як поручителя про те, що після отримання [PERSON] автомобіля, позивач замінив її на інший автомобіль та збільшилась ціна. Вважає це порушенням з боку позивача-відповідача. У задоволенні позову ПрАТ «АІСЕ Україна» просив відмовити, а зустрічний позов [PERSON] задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, повісткою, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Вислухав пояснення сторін, перевірив надані докази, суд приходить до висновку, що первісний позов ПрАТ «АІСЕ Україна» та зустрічний позов [PERSON] не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Правовідносини по даній справі регулюються Цивільним Кодексом. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та умов Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Відповідно до ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У судовому засіданні встановлено, що 01.09.2003 року між ЗАТ «АІСЕ Україна» та [PERSON] було укладено угоду №68165 та підписано додатки за №1 та №2, котрі є невідємними частинами означеної угоди про надання учасникам системи послуг, спрямованих на придбання автомобіля, зазначеного в додатку №1 до угоди, через систему «Автоплан», організовану фірмою, зокрема автомобіля марки ЗАЗ «Славута» вартістю 16080 грн. (а.с.12-17). Відповідачка зі свого боку прийняла на себе зобовязання оплатити послуги в формі та обсязі, зазначених в Правилах діяльності Автоплану, оплачувати витрати Фірми щодо організації та забезпечення діяльності Автоплану, страхування життя Учасника системи, а також страхування автомобіля, сплатити повну вартість автомобіля, зазначеного в додатку №1 до Угоди у розмірі та на умовах, описаних в Правилах діяльності Автоплану. Згідно договору застави від 09.06.2008 року, укладеного між позивачем та відповідачкою [PERSON], остання передала у заставу автомобіль марки ЗАЗ, модель 110308-44, 2008 року випуску, кузов Y6D11030880129073, державний номер [NUMBER], належний їй на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії АНС №189140 виданого 06.06.2008 року ВРЕР м.Краматорська при УДАІ ГУМВС України в Донецькій області. Предмет застави переданий відповідачкою у якості забезпечення зобовязань, які закріплено в угоді від 01.09.2003 року №68165 (а.с.61). 16 травня 2008 року між Позивачем та Відповідачами [PERSON], [PERSON], [PERSON] укладено договір поруки за угодою №68165, за яким останні зобовязуються солідарно відповідати перед Позивачем за виконання відповідачкою [PERSON] зобовязань за угодою, а у разі їх невиконання відповідати перед Позивачем як солідарні боржники (а.с.29). [PERSON] за період з жовтня 2003 року по жовтень 2009 року було сплачено 75 щомісячних внесків, в оплату вартості автомобіля було сплачено 85,1186 %. Починаючи з жовтня 2009 року [PERSON] припинила сплату щомісячних внесків. Як вбачається з копії листа директора Запорізького відділення філії «Автозаз-сервіс» від 23.07.2008 року з липня 2008 року припинено виробництво автомобіля «Славута» (а.с.25). Відповідно до п.3.1 ст.3 Додатку №2 до угоди №68165 від 01.09.2003 року ціна автомобіля це роздрібна ціна автомобіля, яка щомісячно встановлюється Виробником або Імпортером в останній робочий день кожного місяця. Статтею 10 Додатку № 2 до угоди № 68165 від 01.09.2003 року встановлено, що якщо протягом терміну дії угоди виробник та/або імпортер здійснить (-ять) заміну або припинить (-ять) імпортувати або виробляти модель автомобіля, зазначену у Додатку № 1, фірма зобовязується замінити її новою моделлю або іншим автомобілем . Ціна нової моделі або автомобіля буде дійсною для розрахунку повного внеску для сплати усіма учасниками групи. Якщо різниця між ціною нової моделі автомобіля та останньою відомою ціною автомобіля, зазначеного у Додатку № 1, перевищує 10%, то в цьому разі розмір несплачених повних внесків учасників системи, які ще не придбали автомобіль, буде відповідно збільшено на різницю у ціні зазначених моделей автомобілів, поділену на усі несплачені повні внески відповідно до графіка внесків. Учасники системи, які вже отримали попередню модель автомобіля (до числа яких відноситься і [PERSON]Ф.), сплачуватимуть щомісячні внески, розраховані згідно з ціною автомобіля, яка діяла на останньому асигнаційному акті, коли така попередня модель присуджувалася, та буде відповідно змінюватися в процентному відношенні відповідно до зміни ціни нової моделі . З реєстру роздрібних цін на автомобілі ЗАТ «ЗАЗ» № 400ДК/240608 від 30 червня 2008 року, встановлених на внутрішньому ринку заводом-виробником для «АІСЕ Україна», вбачається, що максимальна ціна автомобіля «ЗАЗ-Славута» (модель 110307), який отримала [PERSON], становила 30 050 грн. (а.с. 26). Як вбачається з розрахунку ціни позову, позивач розрахував заборгованість позивачки виходячи із ціни автомобіля марки ВАЗ 2107 станом на лютий 2010 року - у сумі 48 250 грн. Виробництво марки транспортного засобу, яку отримала відповідачка [PERSON] було припинено з липня 2008 року. Нових моделей автомобілів «ЗАЗ-Славута» після цього заводом-виробником не випускалося. Стаття ж 10 Додатку № 2 до угоди сторін № 8162 від 01 вересня 2003 року передбачає можливість зміни щомісячного внеску для учасників системи, які вже отримали попередню модель автомобіля, лише у випадку зміни моделі автомобіля. Тому з урахуванням цих обставин, на переконання суду, позивач не вправі був після припинення виробником у 2008 році випуску автомобілів «ЗАЗ-Славута» перераховувати розмір щомісячного внеску [PERSON], виходячи з ціни зовсім іншої марки транспортного засобу автомобіля ВАЗ-2107, що призвело до необґрунтованого збільшення суми щомісячного внеску відповідачки та виникнення в неї перед позивачем заборгованості. Частиною 4 ст. 559 ЦК України встановлено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. З договору поруки, укладеного 16 травня 2008 року між ЗАТ (зараз ПрАТ) «АІСЕ Україна», з одного боку, та [PERSON], [PERSON] та [PERSON] як поручителями, з другого боку, з метою забезпечення виконання відповідачкою [PERSON] угоди №68162 від 01 вересня 2003 року, вбачається, що строк дії договору поруки сторонами був визначений до 30 вересня 2010 року (а. с. 29). Тому з урахуванням цих обставин у суду не має правових підстав для покладення на відповідачів у даній справі солідарної відповідальності. Відповідно до ч.3 ст. 10, ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. ПрАТ «АІСЕ Україна» не доведено належними доказами, що відповідачка [PERSON] має заборгованість у сумі 7 876,95 грн., а тому позовні вимоги ПрАТ «АІСЕ Україна» про стягнення заборгованості задоволенню не підлягають. Вимоги відповідача-позивача [PERSON] про визнання недійсним договору поруки від 19.05.2008 року, укладеного між ЗАТ «АІСЕ Україна» та [PERSON], [PERSON], [PERSON] також не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ст.230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Згідно з преамбулою спірного договору поруки кожен зі співпоручителів ознайомлений або має належне уявлення про зміст зобовязань боржника, [PERSON] що виникають із договору, та погоджуються відповідати перед кредитором, ЗАТ "АІСЕ Україна", за їх виконання боржником. Відповідно п.5.2 ст.5 Договору кожен із Співпоручителів має належне уявлення про сутність цього Договору та всіх його умов. Не існує ніяких факторів які могли б вплинути на його уявлення про предмет та мету цього договору. Кожен зі співпоручителів підтверджують, що вони прочитали цей договір, їм зрозумілі всі його умови і вони відповідають намірам співпоручителя. Договір поруки підписано співпоручителями, що свідчить про їхню згоду з усіма умовами договору. Таким чином, позивачем за зустрічним позовом [PERSON] не доведено наявність умислу в діях відповідача за зустрічним позовом ПрАТ «АІСЕ Україна» при укладенні договору поруки і сам факт обману під час укладення договору поруки. За таких обставин у задоволенні зустрічного позову [PERSON] необхідно відмовити.

Outcome: dismissed