Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони зареєстрували шлюб 25.09.1988 року у Селищеньській сільській раді Сокирянського району Чернівецької області. Від шлюбу мають двох дітей, які на даний час повнолітні та ведуть самостійне життя. Позивач вказує, що подружні відносини між ними припинені з жовтня 2011 року, оскільки між ними постійно виникали сварки та непорозуміння через те, що у них різні погляди на сімейне життя. Вважає, що подальше збереження шлюбу неможливе та просить шлюб укладений між ними розірвати. В судове засідання позивач не з`явився, від нього до суду надійшла заява, в якій просить суд справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Просить суд шлюб розірвати. Не заперечував проти винесення заочного рішення. В судове засідання відповідачка не з`явилася, хоча своєчасно та належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи. Суд про причини неявки в судове засідання відповідачка не повідомила. Внаслідок чого суд вважає, що можливо розглянути справу за її відсутності, оскільки у справі наявні достатні матеріали про права та взаємовідносини сторін. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. На підставі ч.2 ст. 197 ЦПК України судове засідання проводилось без технічної фіксації. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Як вбачається з матеріалів справи, позивач надав суду докази на підтвердження своїх доводів щодо позовних вимог. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 25.09.1988 року у Селищенській сільській раді Сокирянського району Чернівецької області, актовий запис за №15, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, /а.с.4/. Згідно ч.І ст.24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У статті 112 СК України зазначено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Беручи до уваги вищевикладене, суд вважає, що збереження сім`ї неможливе, оскільки їхня сім`я розпалася остаточно, на даний час шлюб носить формальний характер, судом встановлено, що шлюбні відносини між ними фактично припинені з жовтня 2011 року. Основною причиною розриву відносин є постійні сварки, непорозуміння, внаслідок чого у них втрачено почуття кохання та поваги один до одного. Дослідивши матеріали справи, враховуючи те, що збереження сім`ї між сторонами неможливе, та зокрема суперечить правам та інтересам позивача, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Згідно ч.І ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі наведеного та

Outcome: approved