Jurisdiction: civil
Date: 2012-02-06 00:00:00

Позивач [PERSON] акціонерне товариство «[PERSON] Аваль» звернулося з позовом до відділу державної виконавчої служби Дружківського міського управління юстиції про звільнення майна з під арешту, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 15 жовтня 2007 року між ним та [PERSON] укладений кредитний договір №014/11-173/500 на суму 89382грн. Для забезпечення виконання зобов’язань за договором [PERSON] передав у іпотеку належне йому нерухоме майно –трьохкімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], про що укладений договір іпотеки №014/11-173/500/1 від 15.10.2007 року. На адресу позивача надійшов лист від 30.11.2011року від відділу державної виконавчої служби Дружківського міського управління юстиції про те що державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дружківського міського управління юстиції 30 листопада 2011 року було накладено арешт на квартиру, яка знаходиться в іпотеці при виконанні рішення №2-5076 від 28.12.2010року Заводського районного суду м. Дніпропетровська про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» суми боргу у розмірі 58362,99грн. Згідно укладеного договору іпотеки позивач є іпотекодержателем майна і має пріоритетне право на відповідне нерухоме майно, що обумовлено реєстрацією в Державному реєстрі іпотек та Єдиному реєстрі заборон відчуження об’єктів нерухомого майна, яка здійснена 15.10.2007року. Витяг №14916308 та №14912060. Позивач вважає, що діями відповідача було порушено його право на отримання прибутку у вигляді нарахованих процентів за користування кредитом до закінчення строку дії кредитного договору, на який було розраховано при прийнятті двосторонніх зобов’язань. Більш того, [PERSON] виконує умови кредитного договору і у банку не має підстав для звернення стягнень на квартиру. Просить звільнити з під арешту нерухоме майно – трьохкімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS]. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала вимоги позивача, вважала їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав, та просив у його задоволенні відмовити, вказуючи на те, що, відповідно Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець має право накладати арешт на будь-яке майно боржника і на те майно, яке знаходиться в іпотеці. Вислухавши пояснення сторін, проаналізувавши зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно зі ст..1 Закону України «Про іпотеку» від 05 червня 2003 року №898-1У іпотека – це вид забезпечення виконання зобов’язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користування іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі не виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов’язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим законом. Ст.9 цього ж Закону передбачено, що іпотекодавець має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. Відповідно до ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» від 04 листопада 2010року №2677-У1 звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача –заставодержателя. Для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателя не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника знаходиться у заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Згідно ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Судом встановлено, що для забезпечення виконання зобов’язань за кредитним договором №014/11-173/500 від 15.10.2007 року був укладений договір іпотеки на нерухоме майно – трьохкімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] (а.с.6-26). Договір іпотеки 15 жовтня 2007 року зареєстрований в Державному реєстрі обтяжень нерухомого майна (а.с.27-28). 30 листопада 2011 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дружківського міського управління юстиції було накладено арешт на майно [PERSON]: трьохкімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS](а.с.30-31). Рішення Заводського районного суду м Дніпропетровська про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» суми боргу у розмірі 58362,99грн., у виконання якого був накладений арешт на квартиру, було прийнято 28 грудня 2010року, тобто після того, як договір іпотеки на квартиру був зареєстрований в Державному реєстрі обтяжень нерухомого майна. Накладення арешту на квартиру порушує права ПАТ «[PERSON] Аваль», як кредитора (іпотекодержателя) одержати задоволення з вартості іпотечного майна при невиконанні боржником зобов’язання, який в силу іпотеки має переважне право на це перед іншими кредиторами. Тому порушене право Банку підлягає захисту шляхом звільнення майна з під арешту.

Outcome: approved