Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувсь в суд з позовом до відповідача [PERSON] районної державної адміністрації Київської області, Ходосівської сільської ради про визнання права власності в порядку спадкування посилаючись на те, що 22 вересня 2009 року померла його мати, [PERSON]. Після смерті [PERSON] залишилась спадщина у вигляді земельних ділянок, площею 1,7546 гектарів -кадастровий номер 3222487000:04:001:0008, площею 0,1803 гектарів-кадастровий гомер 3222487000:04:001:0353, площею 0,1329 гектарів-кадастровий номер 3222487000:04:004:0518, які розташовані на території Ходосіївської сільської ради, Києво-Святошинського району Київської області. У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,1329 гектарів-кадастровий номер 3222487000:04:004:0518, яка розташована на території Ходосіївської сільської ради, Києво-Святошинського району Київської області, та була надана його матері, [PERSON], для ведення особистого селянського господарства йому нотаріусом було відмовлено у зв»язку з тим, що даний акт не був отриманий [PERSON] за життя. Згідно відповіді Державного земельного кадастру Київської обласної філії [PERSON] районного відділу державний акт на земельну ділянку на її ім»я площею 0,1329 га, виготовлений та знаходиться у відділі, але отримати державний акт на право власності на земельну ділянку та здійснення його державної реєстрації має власник або уповноважена ним особа. Тому просив визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,1329 гектарів, яка розташована на території Ходосіївської сільської ради, Києво-Святошинського району Київської області, та була надана його матері, [PERSON], для ведення особистого селянського господарства, відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку, серія ЯЛ № 839042. В судовому засіданні позивач позов підтримав. Відповідачі [PERSON] районна державна адміністрація Київської області та Ходосівська сільська рада не зявилися в судове засідання, , про день слухання справи повідомлені, згідно заяви сільської ради , просили слухати справу за їх відсутністю. Третя особа Управління Держкомзему у [PERSON] районі Київської області в судове засідання не зявилась, про день слухання справи повідомлена. Суд вислухавши осіб, які приймали участь у розгляді справи, вивчивши матеріали справи, позов задовольняє з таких підстав. Судом встановлено, що 22 вересня 2009 року померла мати позивача, [PERSON], яка проживала в [INFO], і 23 вересня 2009 року відділом реєстрації смерті в м. Києві був здійснений відповідний актовий запис № 17170 та видано свідоцтво про смерть [PERSON] 1-БК № 154083. Після смерті [PERSON] залишилась спадщина у вигляді земельних ділянок, площею 1,7546 гектарів -кадастровий номер 3222487000:04:001:0008, площею 0,1803 гектарів-кадастровий гомер 3222487000:04:001:0353, площею 0,1329 гектарів-кадастровий номер 3222487000:04:004:0518, які розташовані на території Ходосіївської сільської ради, Києво-Святошинського району Київської області. Земельні ділянки, площею 1,7546 гектарів-кадастровий номер 3222487000104:001:0008, площею 0,1803 гектарів-кадастровий номер 3222487000:03:001:0353, були надані його матері, для ведення сільськогосподарського виробництва, відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку, серія ЯА № 609996, виданого на підставі розпорядження Києво-Святошииської районної державної адміністрації № 45 від 27 січня 2006 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю. Зазначені земельні ділянки площею 1,7546, та площею 0,1803 позивач прийняв в порядку спадкування, у зяв»язку з чим, 11 вересня 2010 року, державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори [PERSON] йому було видане свідоцтво про право на спадщину за законом ВРА № 731219 та зареєстровано в реєстрі за № 4-12868 У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,1329 гектарів-кадастровий номер 3222487000:04:004:0518, яка розташована на території Ходосіївської сільської ради, Києво-Святошинського району Київської області, та була надана його матері, [PERSON], для ведення особистого селянського господарства, відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку, серія ЯЛ № 839042, виданого на підставі розпорядження [PERSON] районної державної адміністрації № 971 від 12 серпня 2009 року, позивачу нотаріусом було відмовлено у зв»язку з тим, що даний акт не був отриманий [PERSON] та не зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю. Тому нотаріус, довідкою № 5131/10-14, від 14 грудня 2010 року, рекомендував щодо визначення належності земельної ділянки звернутись до суду. Відповідно до cт. 1296 ч. З ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов»язків ( спадщини) від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця), до інших осіб ( спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно до ст.125 Земельного Кодексу України право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвічує право власності. Документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку згідно ст.126 Земельного Кодексу України є державний акт. Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права. Згідно статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивача, оскільки вони відповідають вимогам ст. ст.57-59 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved