Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-06 00:00:00

У серпні 2011 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати договір купівлі-продажу нерухомого майна - квартири [ADDRESS] , укладений між [PERSON] з однієї сторони, та [PERSON] яка діяла від свого імені та від імені неповнолітньої [PERSON] та [PERSON] з другої сторони, зареєстрований на Товарній біржі «Нерухомість- Південь» за № 1950 від 21 березня 1998 року - дійсним. В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що 21 березня 1998 року року між ним та відповідачами, був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна - квартири [ADDRESS] , який був зареєстрований на Товарній біржі «Нерухомість-Південь» за № 1950. Крім того, вказаний договір був зареєстрований Комунальним підприємством «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» за реєстровим № 10460 від 19.02.1998 року. В судовому засіданні позивач посилаючись на те, що умови вищевказаного договору виконані сторонами в повному обсязі, просив позов задовольнити. Відповідачі, повідомлені своєчасно та належним чином, у судове засідання не з`явилися, заяв проти задоволення позову до суду не надали. Треті особи - Товарна біржа «Нерухомість-Південь» та Третя Миколаївська державна нотаріальна контора, повідомлені своєчасно та належним чином в судове засідання не з`явилися, заяв проти задоволення позову до суду не надали. Суд на підставі ст. 224 ЦПК України за згодою позивача вважає за можливе розглянути справу заочно. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з таких підстав. 21 березня 1998 року року між ним та відповідачами, був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна - квартири [ADDRESS] , який був зареєстрований на Товарній біржі «Нерухомість-Південь» за № 1950. Крім того, вказаний договір був зареєстрований Комунальним підприємством «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» за реєстровим № 10460 від 19.02.1998 року. Сторони виконали всі суттєві умови договору, тобто покупець передав продавцям суму вартості квартири, а продавці передали у власність позивачу квартиру. На теперішній час позивач не може розпорядитися своїм майном, оскільки вищевказаний договір купівлі - продажу нотаріально не посвідчений. Згідно з ч. 2 ст. 47, 227 Цивільного кодексу УССР (в редакції 1963 року), який діяв на момент виникнення правовідносин, оскільки одна із сторін повністю виконала угоду, що вимагає нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд має право на вимогу сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. Крім того, відповідно до ч. 2 ст.220 Цивільного Кодексу України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами. І відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі ст. 317 ЦК. України власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Таким чином, суд вважає, що зібрані по справі докази та встановлені судом фактичні обставини справи, дозволяють задовольнити позов в повному обсязі.

Outcome: approved