Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-19 00:00:00

Позивач у квітні 2007 р. звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування заявлених вимог послався на те, що у період з 14.06.1997 р. до 28.03.2006 р. перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON] За цей час ними була спільно набута у власність квартира [ADDRESS]. При цьому між попередніми власниками [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та набувачем [PERSON] 05.04.2005 р. був укладений та нотаріально посвідчений договір дарування, втім фактично мала місце купівля-продаж та за набуту квартиру були сплачені грошові кошти у розмірі 30.000, 00 доларів США. Оскільки між [PERSON] та [PERSON] виник спір з приводу обсягу спільного майна, що підлягало поділу між ними, позивач з урахуванням неодноразового уточнення позовних вимог в їх останній редакції (т. 2 а.с. 1) просив суд визнати удаваним договір дарування квартири [ADDRESS], укладений 05.04.2005 р., визнати, що фактично замість цього договору мав місце договір купівлі-продажу, визнати за ним право власності на Ѕ частину згаданої квартири як набутої ним та [PERSON] спільно у шлюбі. У судовому засіданні позивач та його представник заявлені вимоги в уточненій редакції підтримали, на їх задоволенні наполягали. Представник відповідача [PERSON] проти позову заперечував, посилаючись на його безпідставність. Інші особи, що брали участь у справі, до суду не з’явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися. Вислухавши пояснення осіб, що брали участь у справі, показання свідків, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] у період з 14.06.1997 р. до 28.03.2006 р. перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON] (т. 1 а.с. 20, 21). 05.04.2005 р. між дарувальниками [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та обдарованою [PERSON] був укладений договір дарування, за яким у власність останньої перейшла квартира [ADDRESS] (т. 1 а.с. 31). Також з матеріалів справи вбачається, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05.12.2011 р. у цивільній справі № 2-10137/11, що набрало законної сили, було зокрема визнане за третьою особою [PERSON] право власності на спірну квартиру [ADDRESS] (т. 2 а.с. 22). Аналізуючи спірні правовідносини, суд приходить до наступного. Так, згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю, що відповідно до ст. 69 СК України може бути поділена між ними незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об’єктом спільної сумісної власності подружжя, частки кожного з них визнаються рівними, якщо інше не визначене домовленістю між ними або шлюбним договором. За наявності обставин, визначених чч. 2, 3 ст. 70 СК України, а саме якщо один з подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім’ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім’ї, або розмір аліментів, що сплачуються ним (нею), є недостатнім для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дитини, частка такої особи може бути збільшена або зменшена. Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об’єктом спільної сумісної власності, ділиться в натурі. Якщо чоловік та дружина не домовилися про порядок поділу майна, спір між ними може бути вирішений судом. Згідно ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини (чоловіка) є зокрема майно, набуте у шлюбі, втім за кошти, належні йому особисто. Оскільки рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 05.12.2011 р. у цивільній справі № 2-10137/11, що набрало законної сили, преюдиційно для даної справи встановлено, що власником спірної квартири [ADDRESS] є не [PERSON] та [PERSON], а інша особа, позовні вимоги щодо поділу цього майна між ними шляхом визнання за позивачем права власності на Ѕ його частину не можуть бути задоволені. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed