Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-22 00:00:00

06.03.2012 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання за нею права власності на напівпідвальні нежилі приміщення розташовані в будинку № 31 по вулиці Бєлова в місті Чернігові, загальною площею 300 кв. м, що знаходяться в секції № 1, а також на напівпідвальні нежилі приміщення розташовані в цьому ж будинку, загальною площею 300 кв. м, що знаходяться в секції № 2. В обґрунтування позову зазначила, що вона брала дольову участь у будівництві житлового будинку № 31 по вулиці Бєлова в місті Чернігові, і за умовами договору набула право власності на напівпідвальні приміщення, загальною площею 300 кв. м, що знаходяться в секції № 1, а також на напівпідвальні приміщення розташовані в цьому ж будинку, загальною площею 300 кв. м, що знаходяться в секції № 2. Втім, після прийняття будинку до експлуатації відповідач не визнав за нею право власності на вказані вище нежилі приміщення та відмовився видати свідоцтва про право власності на нерухоме майно, що змусило її звертатися за захистом невизнаних прав до суду. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Сторони у судове засідання не зявилися, при цьому надіслали заяви про розгляд справи за їхньої відсутності. Відповідач заперечення проти позову і пояснення причини невизнання за позивачем права власності на обєкти нерухомості не надав. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно договорів від 10.01.2006 року № Ч-Н-01 та від 10.01.2006 року № Ч-Н-02, укладених між товариством з обмеженою відповідальністю «Чернігівський завод будівельних матеріалів»і позивачем, остання брала дольову участь в інвестуванні будівництва будинку № 31, розташованого на розі вулиць Кільцева Бєлова в місті Чернігові (на даний час будинок має поштову адресу: м. Чернігів, вул. Бєлова, 31). Товариство з обмеженою відповідальністю «Чернігівський завод будівельних матеріалів»(надалі по тексту замовник будівництва) набув право на обєкт дольової участі на підставі Договору від 27.04.2004 року № 1. Умовами даних договорів передбачена передача замовником будівництва позивачу після закінчення будівництва напівпідвальних нежилих приміщень розташованих в секції № 1, загальною площею 300 кв. м, та напівпідвальних нежилих приміщень розташованих в секції № 2, загальною площею 300 кв. м. Загальна вартість обєктів нерухомості складає 588000 грн (пункти 1.1, 1.3, 2.1 договорів). Обумовлену договорами дольової участі суму в розмірі 588000 грн позивач внесла в касу замовника будівництва 15.02.2006 року, що підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордеру (а.с. 12, 16). Напівпідвальні приміщення розташовані в будинку № 31 по вулиці Бєлова в місті Чернігові, загальною площею 300 кв. м, що знаходяться в секції № 1, та загальною площею 300 кв. м, що знаходяться в секції № 2, передані позивачу замовником будівництва 03.05.2010 року, про складено відповідні акти прийому передачі обєкту інвестування (а.с. 7, 8). [PERSON] готовності обєкта до експлуатації від 06.05.2010 року (а.с. 5, 6) будинок № 31 по вулиці Бєлова в місті Чернігові визнано закінченим будівництвом і готовим до експлуатації. Втім, як убачається з тексту позовної заяви і не спростовано відповідачем, останній не визнає за позивачем право власності на вказані вище напівпідвальні нежилі приміщення, що збудовані за рахунок її інвестиції, та не видає правовстановлюючі документи. Загальні правові, економічні та соціальні умови інвестиційної діяльності на території України визначено Законом України «Про інвестиційну діяльність»від 18.09.1991 року № 1560-ХІІ (далі по тексту Закон). Стаття 4 в редакції Закону, що діяв на час укладення позивачем із замовником будівництва договорів дольової участі в інвестуванні будівництва, не містила заборон щодо здійснення фізичними особами інвестування в обєкти нежитлового будівництва. Не містить таких заборон і редакція Закону, що діє в даний час. Згідно частини 5 статті 7 Закону інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися обєктами інвестицій відповідно до законодавчих актів України. Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Оскільки позивач здійснювала інвестиційну діяльність і набула право власності на обєкти нерухомості у порядок і спосіб, що не заборонений діючим законодавством України, а відповідач не визнає за нею право власності на вказані обєкти, даний позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved