Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-14 00:00:00

23.06.2009р. ЗАТ КБ „Приватбанк” звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави. 11.09.2009р. справу було передано в провадження судді Ткаченко Н.В. у зв’язку з переведенням судді Чорнобук В.І. до іншого суду. Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 15.09.2009р. було замінено сторону позивача –замість ЗАТ КБ «ПриватБанк»- ПАТ КБ «ПриватБанк» (в липні 2009р. відбулась офіційна зміна назви банку з ЗАТ КБ «ПриватБанк»на ПАТ КБ «ПриватБанк»). В обґрунтування позовних вимог, позивач в позовній заяві посилався на те, що 18.03.2008р. між позивачем та [PERSON] був укладений кредитно - заставний договір № DN81AR19280291 відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 109946,60грн., з терміном повернення до 17.03.2015р. та зі сплатою щомісячно кредиту згідно графіку погашення та відсотків за користування кредитом. На забезпечення виконання умов кредитно - заставного договору, відповідачем в заставу був переданий автомобіль марки SKODA модель Fabia Classic, 2007р.в., тип ТЗ: легковий комбі В, № кузова: TMBAH15J28B500441, державний номер [NUMBER]. Зі свого боку позивач виконав, передбачені кредитно –заставним договором умови та передав відповідачу грошові кошти в розмірі 109946,60грн., на купівлю автомобіля, а також на сплату страхових платежів, проте відповідач не виконував належним чином взяті на себе зобов’язання, у зв’язку з чим у нього виникла заборгованість перед банком. Станом на 03.06.2009р. відповідач мав загальну заборгованість у розмірі 112155,87грн., яка складається із заборгованості за: кредитом у розмірі 103173,99грн.; за відсотками за користування кредитом у розмірі 2708,63грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом у розмірі 549,73грн., пеня за несвоєчасне виконання зобов’язань в розмірі 144,67грн., та штрафні санкції в загальному розмірі 5578,85 грн. Представник позивача –[PERSON] (яка діє на підставі доручення від 26.09.2011р.) в наданій суду 15.11.2011р. заяві просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, а саме, передати в заклад ПАТ КБ „ПриватБанк” шляхом вилучення у відповідача належне йому на праві власності заставлене майно –автомобіль марки SKODA модель Fabia Classic, 2007р.в., тип ТЗ: легковий комбі В, № кузова: TMBAH15J28B500441, державний номер [NUMBER], та в рахунок погашення заборгованості за кредитно - заставним договором, звернути стягнення на предмет застави, а саме: автомобіль марки SKODA модель Fabia Classic, 2007р.в., тип ТЗ: легковий комбі В, № кузова: TMBAH15J28B500441, державний номер [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON], шляхом надання ПАТ КБ „ПриватБанк” права укладати від його імені договір купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою –покупцем, знявши автомобіль з обліку в органах ДАІ України, а також надання ПАТ КБ „ПриватБанк” всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Крім того, в заяві від 15.11.2011р. представник позивача просила розглядати справу за її відсутності з винесенням рішення по справі на загальних засадах ЦПК України. Відповідач –[PERSON] –в попереднє судове засідання 21.04.2010р. не з’явився, про час та місце його проведення був повідомлений належним чином, в справі є поштове повідомлення про завчасне отримання відповідачем судової повістки. 21.04.2010р. до суду поштою надійшла заява [PERSON], в якій відповідач повідомив, що не має можливості з’явитися в судове засідання в зв’язку з хворобою та перебуванням на амбулаторному лікуванні та просив суд відкласти судове засідання. Раніше 06.10.2009р. до суду поштою надійшли письмові пояснення [PERSON], в яких відповідач посилався на те, що дійсно, 18.03.2008р. між ним та ЗАТ КБ «Приватбанк»був укладений кредитно - заставний договір № DN81AR19280291, відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 109946,60грн., для придбання автомобіля, та сплатою відсотків в розмірі 9,6% річних. Свої зобов’язання за договором відповідач виконував сумлінно, однак в січні 2009р. відповідачем було отримано листа про збільшення розміру процентної ставки по договору до 21% річних. З огляду на те, що даний лист банку був складений без додержання встановлених законодавством вимог, відповідачем 21.01.2009р. було надано заяву на ім’я Голови правління Приватбанку через філію «Миколаївське РУ»ЗАТ КБ ПриватБанк», в якій він посилався на те, що не згоден на підвищення процентної ставки. При зверненні до відділення банку у березні 2009р. для проведення чергової сплати кредиту відповідачу було повідомлено, що в зв’язку зі зміною розміру процентної ставки, сума щомісячного платежу збільшена, після чого відповідач повторно звернувся до позивача з письмовою заявою в якій повідомив, що категорично не погоджується з підвищенням процентної ставки та 29.04.2009р. отримав відповідь банку в якій було зазначено, що підвищення процентної ставки відбулось у відповідності до умов договору. Виходячи з викладеного, відповідач вважає, дії банку щодо підвищення в односторонньому порядку процентної ставки за договором, є такими що протирічать умовам укладеного договору та чинному законодавству, проте будь-яких вимог щодо визнання незаконними дій банку в рамках подачі пояснень відповідачем заявлено не було. В попереднє судове засідання 30.05.2011р. та в судове засідання 15.11.2011р. відповідач не з’явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення судової повістки за відомими суду місцем реєстрації та проживання, що підтверджується матеріалами справи (а.с. № 14) та відповіддю ЦАС. В справі є поштові повідомлення про завчасне отримання відповідачем судової повістки, як в попереднє, так і в судове засідання за адресою, що підтверджується матеріалами справи. Конверт, який був направлений відповідачу за місцем вибуття, відповідно до відповіді ЦАС в Миколаївській області, був повернутий до суду з відміткою «за даною адресою не проживає». Отже, на підставі ч. 4 ст. 74, ч.1 ст. 76, ч.2 ст. 77 ЦПК України (зі змінами від 07.07.2010р.), суд вважає, що відповідач є належним чином повідомленим про день та час судового засідання і таким, що відсутній без поважних причин, що є підставою для вирішення справи за відсутністю відповідача на підставі наявних в справі доказів. За таких обставин, враховуючи, заяву представника позивача про підтримання позову, письмові пояснення відповідача від 06.10.2009р., належна оцінка яким буде дана при винесенні рішення, суд вважає за можливе винесення рішення на загальних засадах ЦПК України в судовому засіданні за відсутності сторін. Суд, ознайомившись з матеріалами справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 526, 530, 610 ЦК України, зобов’язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч.1 ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом та заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі коли зобов’язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків, належних йому. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»№1255-ІV від 18.11.2003р., позивач є обтяжувачем як кредитор за забезпеченим рухомим майном зобов'язанням. Відповідно до ст. З Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»№1255-ІV від 18.11.2003р., обтяженням є право обтяжувача на рухоме майно боржника, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних осіб і юридичних осіб, з якими закон пов'язує виникнення прав і обов'язків щодо рухомого майна. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»№1255-ІV від 18.11.2003р. предметом обтяження може бути рухоме майно, не вилучене з цивільного обороту, на яке згідно із законодавством може бути звернене стягнення. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про заставу»заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Відповідно до ст. 22, 23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»№1255-ІV від 18.11.2003р., обтяжувач має право в разі порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в повному обсязі або в частині, встановленій договором. Розмір забезпеченої обтяженням вимоги визначається на момент її задоволення і включає: відшкодування витрат, пов'язаних з пред'явленням вимоги і зверненням стягнення на предмет обтяження; сплату процентів та неустойки; сплату основної суми боргу; відшкодування збитків, завданих порушенням боржником забезпеченого зобов'язання або умов обтяження; відшкодування витрат на утримання і збереження предмета обтяження. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»№1255-ІV від 18.11.2003р., звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом. Відповідно до п.2 ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»№1255-ІV від 18.11.2003р. передбачено можливість продажу обтяжувачем (кредитором) предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. Судом встановлено, що 18.03.2008р. між позивачем та [PERSON] був укладений кредитно - заставний договір № DN81AR19280291 відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 109946,60грн., з терміном повернення до 17.03.2015р. та зі сплатою згідно графіку погашення щомісячно та відсотків за користування кредитом. На забезпечення виконання умов кредитно - заставного договору, відповідачем в заставу був переданий автомобіль марки SKODA модель Fabia Classic, 2007р.в., тип ТЗ: легковий комбі В, № кузова: TMBAH15J28B500441, державний номер [NUMBER]. Зі свого боку позивач виконав, передбачені кредитно –заставним договором умови та передав відповідачу грошові кошти в розмірі 109946,60грн., на купівлю автомобіля, а також на сплату страхових платежів, проте відповідач не виконував належним чином взяті на себе зобов’язання, у зв’язку з чим у нього виникла заборгованість перед банком. Станом на 03.06.2009р. відповідач мав загальну заборгованість у розмірі 112155,87грн., яка складається із заборгованості за: кредитом у розмірі 103173,99грн.; за відсотками за користування кредитом у розмірі 2708,63грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом у розмірі 549,73грн., пеня за несвоєчасне виконання зобов’язань в розмірі 144,67грн. та штрафні санкції в загальному розмірі 5578,85грн. Як вбачається з наданої ПАТ КБ «Приватбанк»суду довідки, на день винесення рішення, тобто на 15.11.2011р., загальна заборгованість відповідача перед банком не зменшилася, а навпаки значно зросла (більше, ніж у 2 рази) та складає 247233,96 грн., в тому числі є прострочена заборгованість по кредиту 26732,89 грн. та відсоткам 36595,85 грн. В розрахунках ціни позову (судових витрат) суд буде враховувати первісну ціну позову, оскільки банк на день винесення рішення позовні вимоги не уточнював. При винесені рішення, суд враховує пояснення відповідача від 06.10.2009р., проте оцінює їх критично, оскільки за своїм змістом, вони носять інформаційний характер, відповідач не просить суд визнати дії банку щодо незаконності підвищення процентної ставки та не надає суду жодного доказу, які б обґрунтовували його заперечення (рішення суду щодо визнання недійсним підвищення процентної ставки, тощо), а отже, суд вважає, що дані обставини не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позову. Також, враховуючи, що на день винесення рішення розмір заборгованості відповідача по договору значно збільшився (більше, ніж у 2 рази), в тому числі є значна сума простроченої заборгованості по тілу кредиту та відсоткам, суд приходить до висновку, що відповідач належним чином не виконує взятих на себе зобов’язань за кредитно - заставним договором, наслідком чого є існування значної суми заборгованості, що в свою чергу є підставою для дострокового стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на заставлене майно. З огляду на вищевикладене, суд вважає за можливе передати в заклад ПАТ КБ „ПриватБанк” шляхом вилучення у [PERSON] належне йому на праві власності заставлене майно –автомобіль марки SKODA модель Fabia Classic, 2007р.в., тип ТЗ: легковий комбі-В, № кузова: TMBAH15J28B500441, державний номер [NUMBER], а також в рахунок погашення заборгованості за кредитно - заставним договором № DN81AR19280291 від 18.03.2008р. станом на 03.06.2009р. в розмірі 112155 грн. 87коп. звернути стягнення на предмет застави, а саме: автомобіль марки SKODA модель Fabia Classic, 2007р.в., тип ТЗ: легковий комбі-В, № кузова: TMBAH15J28B500441, державний номер [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] шляхом надання ПАТ КБ „ПриватБанк” права укладати від його імені договір купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою –покупцем, знявши автомобіль з обліку в органах ДАІ України, а також надання ПАТ КБ „ПриватБанк” всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Обговорюючи питання розподілу судових витрат, з огляду на те, що для позивача ухвалою судді Чорнобук В.І. від 23.06.2009р. була відстрочена сплата цих витрат, а даним рішенням позовні вимоги задоволено в повному обсязі, на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1121 грн. 56 коп. (1% від ціни позову з урахуванням змін щодо розміру судового збору, встановлених Законом України «Про судовий збір», що 01.11.2011р. набрав законної сили ). Щодо витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, то з огляду на те, що 01.11.2011р. набрав законної сили Закон України «Про судовий збір», згідно якого ст. 81 ЦПК України «Витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи»виключена з цивільно-процесуального кодексу України, суд не находить підстав для стягнення з відповідача на користь держави цих витрат, не дивлячись на те, що ухвалою судді Чорнобук В.І. від 23.06.2009р. стягнення витрат на ІТЗ було відстрочено до винесення рішення по справі. На підставі викладеного,

Outcome: approved