Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-14 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що з 1995 року по 2010 рік він та відповідач за спільні кошти збудували приміщення кафе, яке розташоване за адресою: вул. Чорновола, 3, м. Миколаїв Львівської області. Відповідно до усної угоди між сторонами у будівництво кафе мали вкладатися їхні кошти у рівній сумі. Однак, починаючи з грудня 2007 року [PERSON] через відсутність коштів запропонував [PERSON] позичити йому кошти та оплачувати частку витрат у будівництві та зобовязався повернути їх [PERSON] У період з 1 грудня 2007 року по 1 лютого 2008 року позивач оплатив частку витрат відповідача у будівництві кафе на суму 28000 гривень, що стверджується письмовою розпискою від 2 лютого 2008 року; у період з 2 лютого 2008 року по 6 квітня 2008 року позивачем оплачено частку витрат у будівництві кафе на суму 42588 гривень, що стверджується письмовою розпискою від 6 квітня 2008 року; у період з 7 квітня по 15 липня 2008 року позивачем оплачено частку витрат у будівництві кафе на суму 129000 гривень, що стверджується письмовою розпискою від 15 липня 2008 року; у період з 16 липня 2008 року по 23 листопада 2008 року позивачем оплачено частку витрат у будівництві кафе на суму 282000 гривень, що стверджується письмовою розпискою від 23 листопада 2008 року. [PERSON] вказує, що видані [PERSON] розписки за своїм змістом та формою є письмовими договорами позики. 8 березня 2011 року позивач надіслав відповідачу листа з вимогою про повернення [PERSON] у строк до 12 квітня 2011 року зазначених позик з процентами на рівні облікової ставки НБУ. Однак відповідач не повернув позики та не сплати проценти,чим порушив зазначене зобовязання. У звязку з цим у [PERSON] виникла заборгованість у розмірі 634062,53 гривні, що включає: 481588 гривень основного боргу, 150603,93 гривні процентів за надання позики, 1870,60 гривень процентів за прострочення повернення позики. У судовому засіданні позивач, [PERSON], та його представник, [PERSON], позовні вимоги підтримали, просять суд позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково та пояснив, що дійсно між [PERSON] та [PERSON] укладено договори позики, оформлені розписками від 02.02.2008 року, 06.04.2008 року, 15.07.2008 року, 23.11.2008 року на загальну суму 481588 гривень. Відповідач вказує, що у даних розписках не встановлено строку виконання боржником своїх зобовязань щодо повернення коштів, тому на ці правовідносини поширюється норма ч.2 ст.1049 ЦК України, відповідно до якої, якщо договором не встановлено строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повергнена позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Також відповідач вказує, що в даних правовідносинах має місце прострочення кредитора, оскільки із вимоги [PERSON] про повернення суми позики від 08.03.2011 року жодного повідомлення своїх банківських реквізитів чи іншого способу розрахунку з ним позивач не зазначив. Тому [PERSON], внаслідок таких дій, був позбавлений можливості виконати зобовязання щодо повернення суми позики, а тому настало прострочення кредитора. Відповідач вказує, що позивачем безпідставно нараховані три проценти річних та інфляційні нарахування. Окрім того, відповідач не погоджується з нарахованими відсотками за користування позикою, оскільки договір був укладений на безоплатній основі. [PERSON] зазначає, що ч.1 ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. П.5 розділу VIII прикінцевих положень Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено, що до приведення законодавства у відповідність з цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону, якщо інше не передбачено цим Законом. Відповідно до положень вищевказаного закону надання коштів (грошових) у позику є фінансовою послугою; фінансова послуга надається з метою отримання прибутку, різновидом якого є проценти. Фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також фізичними особами субєктами підприємницької діяльності, якщо це прямо передбачено законом. Отже, відповідач зазначає, що в інших випадках надання грошових коштів на умовах позики зі сплатою процентів не допускається. А тому, згоден повернути основний борг у розмірі 481588 гривень. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Між сторонами по справі виникли зобовязальні правовідносини, які регулюються главою 47 розділу 1 книги 5 ЦК України. Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Сторони помилково вказали, що між ними виникли правовідносини щодо повернення позики, оскільки відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Із розписок про повернення боргу, даних [PERSON] вбачається, що він бере на себе зобовязання повернути грошові кошти витрачені на будівництво кафе, тобто зобовязувався вчинити на користь другої сторони певні дії (сплатити гроші) у розмірі 481588 гривень. Отже, позов слід задовольнити частково та стягнути з відповідача борг у розмірі 481588 гривень, а в решті позовних вимог відмовити за безпідставністю. У відповідності ст.88 ЦПК суд стягує з відповідача судові витрати.

Outcome: partial