Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-10 00:00:00

20.07.2005 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Центральному районі м. Миколаєва (далі Фонд), в якому просив стягнути втрачений в результаті нещасного випадку на виробництві заробіток в сумі 5798,93 грн., а також встановити новий розмір щомісячних виплат в сумі 259,59 грн. В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що Фондом необгрунтовано було відмовлено у здійснені перерахунку відшкодування, виходячи з дійсного його заробітку в 830,93 грн. та фонд продовжує сплачувати відшкодування згідно довідки підприємства, в якій розмір заробітку занижений. В подальшому представник позивача неодноразово уточнював вимоги позову, та просив в силу ст. 16 ЦК України, зобов'язати відповідача здійснити відповідний перерахунок, за виключенням фактично виплачених сум за період з 21.07.2002 року по дату розгляду справи судом, страхові виплати, розраховані із розрахунку страхової виплати станом на 21.07.2002 року в розмірі 430,90 грн.; зобов'язати відповідача, починаючи з 09.11.2011 року виплачувати [PERSON] страхову виплату, із розрахунку страхової виплати станом на 21.07.2002 року 430,90 грн. щомісяця з подальшою компенсацією та індексацією у встановленому законом порядку. Позивач вимоги позову підтримав, просив про розгляд справи у йог відсутність. Представник позивача вимоги позову підтримав в повному обсязі, вважав його таким, що підлягає задоволенню. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що після прийняття Фондом особової справи потерпілого [PERSON] від підприємства, згідно постанови «Про продовження раніше призначеної страхової виплати»було продовжено виплату страхового відшкодування згідно розміру, який був встановлений підприємством. Призначені підприємством виплати відділенням Фонду не переглядалось, оскільки відповідальність за призначеними виплатами потерпілих до 01.04.2001 року залишається за підприємством. Окрім того, позивачем фактично оспорюється розмір середньої заробітної плати, встановлений йому для здійснення страхових виплат у 1981 році, а за такого, позовна давність у відповідності до ст. 71 ЦК України 1963 року до даних правовідносин сплила до 20.07.2005 року. На підставі викладеного просив у задоволені позову відмовити. Судом ухвалено про розгляд справи у відсутності позивача. Обставини справи, встановлені судом. 24.07.1980 року [PERSON] отримав виробничу травму в ПМК - 108 тресту «Миколаївбуд», в зв'язку з чим йому встановлено 30% втрати професійної працездатності (акт №114/1 від 24.07.1980 року). Вказаним підприємством йому сплачувались суми в рахунок відшкодування втраченого заробітку в розмірі 35,40 грн., виходячи із заробітної плати в розмірі 118 грн. В зв'язку з набранням чинності з 01.04.2001 року Закону України «Про обов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності»від 23.09.1999 року виплату щомісячного відшкодування в розмірі 35,40 грн. з 01.12.2001 року на підставі наданих підприємством документів продовжило відділення Фонду з проведенням відповідних перерахунків згідно п. 3 ст. 29 цього Закону з індексацією та компенсацією. Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 27.09.2002 року задоволено позов [PERSON] до Дочірнього підприємства ПМК - 108 ВАТ ВВКФ «Миколаївбуд»щодо стягнення заборгованості по сплаті сум щомісячного відшкодування, в- яким встановлено, що станом на квітень 2001 року його заробітна плата повинна була становити з урахуванням підвищеної тарифної ставки (окладів) працівників підприємств у розмірі 430,90 грн. 12.08.2005 року Дочірнє підприємство «Пересувна механізована колона -108»ВАТ ВКФ «Миколаївбуд»припинило свою діяльність у зв'язку з визнанням банкрутом. У відповідності до ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. За такого, обставини пов'язані з виплатою на користь позивача сум відшкодування в новому розмірі встановлені судом та повторному доказуванню не підлягають. У січні 2005 року Фонд відмовив [PERSON] в задоволені його заяви про врахування при нарахуванні йому страхових виплат установленого судом розміру заробітної плати в сумі 430,90 грн. Згідно листа відділення Фонду позивачу було роз'яснено, що відповідно до постанов правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків від 14.03.2002 р., 04.03.2003 р., 24.02.2004 р., 28.02.2005 р. перерахування проводилось на коефіцієнт зростання реальної заробітної плати на 01 березня поточного року. Відповідно до абз. 2 п. 1-2 постанови Пленуму Верховного Суду України в п. 22 постанови від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»особам, які потерпілі на виробництві до 01.04.2001 року, Фонд сплачує страхові виплати та надає соціальні послуги з того часу, коли відповідні підприємства передали йому в установленому порядку документи, що підтверджують право цих працівників на такі виплати, послуги, або коли таке право встановлено в судовому порядку. Згідно ч. 7 ст. 40 Закону від 23.09.1999 року, якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхових виплат, з вини Фонду соціального страхування від нещасних випадків своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв'язку зі зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому ст. 34 ЗУ «Про оплату праці». Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України п. 1,1 -1,1 -2,22 постанови від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», загальний строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права (позовна давність), встановлюється тривалістю у три роки. У тому випадку, коли вимоги потерпілого стосуються перерахунку сум щомісячних платежів ( у тому числі і у разі неправильного обчислення розміру щомісячних платежів) раніше визначених судом або роботодавцем, при задоволенні позову кошти стягуються за час, що не перевищує трьох останніх років, які передували моменту звернення особи до суду. За такого позов підлягає задоволенню, та слід зобов'язати відповідача зробити відповідний перерахунок з 21.07.2002 року. Вказаний спосіб захисту порушеного права відповідає вимогам ст. 16 ЦК України. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 8,50 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 37,00 грн.

Outcome: approved