Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «МГЗК» про відшкодування моральної шкоди, вказуючи, що працював на ПАТ МГЗК з 1984 року на посаді підземного гірничого робітника. Під час роботи захворів хронічним захворюванням, 04.03.2008 року, згідно висновку МСЕК йому встановлено 3 групу інвалідності, 60 % втрати працездатності. В звязку з цим втратив нормальні життєві звязки. Просить стягнути завдану моральну шкоду в розмірі 20\~000 гривень. Позивач надав до суду заяву про розгляд справи без його участі та на позовних вимогах наполягає. В судовому засіданні представник позивача суду пояснив, що позивач повинен був додавати додаткові зусилля для організації свого життя, під час роботи не завжди був забезпечений спеціальним одягом, засобами індивідуального захисту, в звязку з захворюваннями не може працевлаштуватися, оскільки не має ніякої іншої спеціальності. Постійно знаходиться на лікуванні, що підтверджується амбулаторною картою. Представник відповідача ПАТ «МГЗК» позов не визнала та пояснила, що Позивач отримував пільги за роботу у шкідливих умовах праці, мав скорочену тривалість зміни, забезпечувався засобами індивідуального захисту. Позивач мав змогу звільнитися, коли почав хворіти, а бажав працювати для отримання підвищеної заробітної плати. Суд дослідив докази наданні позивачем та відповідачем. Суд приходить до наступного: Позивач [PERSON] працював у ПАТ «МГЗК» з 1984 року на посаді підземного гірничого робітника, згідно копії трудової книжки. Під час роботи на підприємстві [PERSON] захворів професійним захворюваннями, хронічне обструктивне захворювання легень першої супені . 06 лютого 2008 року було складено Акт розслідування хронічного захворювання відповідно до якого причинами професійного захворювання є вплив на протязі трудової діяльності пилу, марганцю, несприятливого мікроклімату (підвищена вологість, рівень пилу). Згідно висновку МСЕК від 04.03.2008 року [PERSON] встановлено 60 % втрати професійної працездатності та 3 група інвалідності. Згідно ст. 237-1 КЗпП України, працівник має право на відшкодування моральної шкоди, у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В судовому засіданні встановлено, що позивач неодноразово проходив курс лікування стаціонарно та амбулаторно в міській та обласній лікарнях, повинен був звільнитися і на даний час є безробітним. Данні обставини призвели до порушення нормальних життєвих зв`язків, що призвело до моральних страждань. Так як Позивач захворів професійними захворюваннями з вини відповідача ПАТ «МГЗК», який не створив безпечні умови праці, то позивач потребує відшкодування моральної шкоди, заподіяну ушкодженням здоров`я. Не створення належних умов працівнику підтверджується Актом розслідування, в якому зазначені рекомендації комісії щодо запобігання професійних захворювань в майбутньому, а саме забезпечення контролю за використанням засобів індивідуального захисту, дотримання режиму праці та відпочинку працівників. Зазначені рекомендації дають право вважати, що роботодавцем порушувався режим роботи працівників та допускалася безконтрольність за використанням засобів індивідуального захисту. До посилань представника Відповідача, що Позивач почав хворіти та не звільнився із підприємства та знав, що він може захворіти, є необґрунтованими, оскільки відповідно до ст. 43 Конституції України кожен вправі заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, що забезпечується в тому числі належними, безпечними і здоровими умовами праці, обовязок створити які з впровадженням сучасних санітарно-гігієнічних засобів для запобігання виникненню професійних захворювань покладений ст. 153 КЗпПУ за трудовим договором на роботодавця. Небезпечні та шкідливі умові праці і фактори на робочому місці, про які згідно з ст. 29 КЗпПУ попереджається працівник до фактичного допуску до роботи, за своєю природою є обставинами, що свідчать про ступінь ймовірності виникнення внаслідок виконання обумовленої трудовим договором роботи професійного захворювання з втратою працездатності, про виникнення якого сторонам трудового договору (ст. 21 КЗпПУ) заздалегідь невідомо, бо воно не є неминучим. У звязку з цим працівник, даючи розписку, засвідчує лише свою обізнаність з ризиком захворювання, виникнення якого припускається і не залежить від волі осіб, та з яким повязана втрата здоровя і працездатності, як професійної, так і загальної, а не дає згоду на втрату цієї працездатності.\~ Вирішуючи питання про розмір моральної шкоди, суд враховує моральні страждання, які спричинені [PERSON] професійним захворюванням - настання наслідків, встановлення 3 групи інвалідності, знаходження тривалий час на лікуванні, і приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, в сумі 6000 грн. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача ПАТ «МГЗК».

Outcome: partial