Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-27 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] з позовом про вселення у квартиру [ADDRESS], виселення з зазначеної квартири [PERSON] за місцем її реєстрації, визнання [PERSON] такою, що втратила права користування вищезазначеною квартирою та зобовязання [PERSON], [PERSON], [PERSON] не перешкоджати позивачу у мешканні та користуванні вказаною квартирою. Свої вимоги у судовому засіданні, позивач аргументує тим, що він разом з братом у 1967-1970 роках на земельній ділянці, яка була виділена його брату збудували будинок. У будинку стали мешкати брат зі своєю сімєю, а також позивач, який одружився з відповідачкою [PERSON] у 1971 році. У 1983 році будинок відповідно до вимог ст. 105 ЦК України ( в ред. 1963 р.) був вилучений з володіння позивача та його брата і переданий на баланс ЖЄКу. Після цього брату був виданий ордер на квартиру [ADDRESS], а позивачу ордер на квартиру [ADDRESS]. 31 серпня 2005 року шлюб між позивачем та [PERSON] було розірвано. 01 вересня 2007 року позивач отримав травму і був госпіталізований до МКБ №1 м.Одеси, де на протязі одного місяця знаходився на стаціонарному лікуванні. Коли повернувся додому [PERSON] разом з сином [PERSON] та донькою [PERSON] в квартиру його не пустили. Дані обставини вимусили його звернутися з позовом про вселення, і рішенням Київського районного суду від 18.11.2008 року він був вселений у вказану квартиру, однак рішення фактично не було виконано тому позивач знову звернувся до суду і рішенням Київського районного суду м. Одеси від 15.10.2009 року знову був вселений у вказану квартиру, однак знову рішення було виконано формально і після того як державний виконавець закрив провадження по виконавчому листу, відповідачі знову перешкоджають мешканню позивача у квартирі. Крім того, права позивача, на його думку порушуються фактом мешкання у квартирі [PERSON], яка є жінкою його сину, та проживає без згоди всіх мешканців квартири, без реєстрації, незважаючи на те, що в неї є місце проживання, де вона зареєстрована м. Одеса, вул. Толбухіна, 98. Донька позивача [PERSON], на думку позивача, втратила право користування жилим приміщенням, квартирою №2 будинку №9-б по вул. Чапаєва у м. Одесі, у звязку тим, що вона фактично більш ніж 10 років не проживає у вказаній квартирі. Відповідач [PERSON], позов не визнала, у судому засіданні пояснила, що позивач у звязку з постійним пянством робить неможливим сумісне проживання з ним у невеликий квартирі, [PERSON] повинна мешкати разом зі сімєю, а [PERSON] заробляє на життя, у звязку з чим часто влаштовується на роботу за межами міста Одеси, однак у квартирі знаходяться її речі і вона постійно приїжджає до дому. Відповідач [PERSON] частково визнала позов, так як вона згодна з тим, що батько має право проживати у квартирі, однак не згодна з виселенням [PERSON] яка є членом сімї, а також не згодна з визнанням втрати права користування квартирою [PERSON], речі якої знаходяться у квартирі, і в неї немає іншого постійного міста проживання. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у судові засідання не зявились, були повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи. Відповідач представник Київського РО ОГУ УМВД України в Одеській області у судове засідання не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомив. Суд проаналізував матеріали справи та пояснення учасників процесу, вважає що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав: Як встановлено у судовому засіданні, та не спростовується учасниками процесу позивач разом з братом у 1967-1970 роках на земельній ділянці, яка була виділена його брату, збудували будинок. У будинку стали мешкати брат зі своєю сімєю, а також позивач, який одружився з відповідачкою [PERSON] у 1971 році. У 1983 році будинок відповідно до вимог ст. 105 ЦК України ( в ред. 1963 р.) був вилучений з володіння позивача та його брата і переданий на баланс ЖЄКу. Після цього брату було був виданий ордер на квартиру [ADDRESS], а позивачу ордер на квартиру [ADDRESS]. 31 серпня 2005 року шлюб між позивачем та [PERSON] було розірвано. У квартири крім зареєстрованого позивача зареєстровані та проживають його колишня дружина [PERSON] його діти [PERSON] та [PERSON], його донька [PERSON] яка зареєстрована у квартирі на протязі останніх років влаштовується на роботу у різних містах України, її речі знаходяться у вищевказаній квартирі куди вона приїжджає на відпочинок та між влаштуванням на чергову роботу та яку вважає містом постійного проживання. [PERSON], яка є жінкою сина позивача, також мешкає у вказаній квартирі, зареєстрована по іншій адресі м. Одеса, вул. Толбухіна, 98, по якій зберігає право проживання. Факт перешкод з боку відповідачів у користуванні позивачем вищевказаною квартирою доведено у судовому засіданні неодноразовим зверненням позивача до Київського РВ ОМУ ГУ УМВС України в Одеській області щодо неправомірних дій відповідачів, рішеннями Київського районного суду від 18.11.2008 року та 15.10.2008 року, поясненнями самої відповідачки [PERSON] яка у судовому засіданні розповідала про підстави фактичного виселення позивача. Частина 1 ст. 109 ЖК України наголошує, що виселення із найманого жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або у судовому порядку. У звязку з тим, що у судовому засіданні з боку відповідачів не було доведено добровільність виселення позивача ( проти чого заперечував сам позивач) а також судового рішення про виселення позивача, суд вважає незаконним перешкоди позивачу у його праві вільно користуватися спірним жилим приміщенням квартирою №2 будинку № 9-б по вул. Чапаєва у м. Одеси, та вважає обґрунтованим його вимоги щодо вселення в вищевказане жиле приміщення. Відповідно до ч.1 ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сімї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. У даному випадку письмової згоди всіх членів сімї (безпосередньо позивача) на вселення у квартиру [PERSON] не було. Тому суд вважає, що вона мешкає у квартирі в супереч закону, і тому повинна бути виселена на підставі вимог ч.3 ст. 116 ЖК України як особу, яка самоправно зайняла жиле приміщення, однак з урахуванням того, що у відповідачки є жиле приміщення де вона зареєстрована та не втратила права проживання. Суд зазначає у рішенні, що [PERSON] повинна бути виселена зі спірною квартири за місцем її реєстрації. Згідно ч.2 ст. 71 ЖК України жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сімї понад шість місяців у випадку, зокрема, тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи - протягом усього часу виконання цієї роботи. Суд вважає, що [PERSON] Миколаєва, не проживає у спірної квартирі тимчасово, за умовами роботи, не має іншого постійного міста проживання, зберігає у квартирі свої речі, тому за нею зберігається жиле приміщення, та право користування ним понад шести місяців. На підставі викладеного та

Outcome: partial