Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-21 00:00:00

В березні 2009 року позивач звернувся в суд з вищевказаним позовом. В позові просить суд стягнути на його користь солідарно з [PERSON], [PERSON] суму завданої матеріальної шкоди в порядку регресу в розмірі 6091,05 грн. В обґрунтування своїх вимог стверджує, що 03 червня 2007 року в місті Харкові сталася дорожньо-транспортна пригода зіткнення автомобіля Хюндай, державний реєстраційний номер [NUMBER], що належить [PERSON], під його же керуванням та автомобіля Фольксваген, державний реєстраційний номер [NUMBER], що належить [PERSON], під керуванням [PERSON]. Згідно з довідкою ВЗДСП ДПС УДАІ УМВС України в Харківській області від 06.06.2007 р. дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення [PERSON] вимог п.12.1, п.13.1 Правил дорожнього руху України. Вина відповідача [PERSON] також підтверджується постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30.10.2007 року, згідно з якою [PERSON] визнана винною в порушенні вимог ст. 124 КУпАП , але провадження у справі закрито у звязку з спливом строків накладення адміністративного стягнення. Автомобіль Хюндай, державний реєстраційний номер [NUMBER], що отримав пошкодження в наслідок вищевказаної ДТП, знаходиться під страховим захистом ЗАТ СК ВУСОзгідно Договору добровільного страхування наземного транспорту № 47104-20-02 від 31.05.2007 року. В звязку з настанням страхового випадку шкода внаслідок ДТП страховою компанією на підставі страхового акту № 2375-02 від 26.07.2007 року було виплачено страхове відшкодування в розмірі 6091,05 грн. (шість тисяч девятсот одна грн. 05 коп.). Сума збитку підтверджується рахунком-фактурою № 89 від 11.07.2007 р. ТОВ фірма Констянтін ЛТДта рахунком-фактурою № ЗИФ -0026939 від 06.06.2007 року. Таким чином регресна вимога до відповідача складає суму заподіяної матеріальної шкоди, тобто 6091,05 грн. Однак добровільно відшкодувати заподіяну матеріалу шкоду відповідачі відмовляються. В судовому засідання представник позивача за дорученням [PERSON] зявилася, підтримала позовні вимоги, викладені в позовній заяви, просила задовольнити їх в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не сповістили. Третя особа [PERSON] в судове засідання зявився, проти задоволення позову в повному обсязі не заперечував, позовні вимоги підтримав . Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши наявні докази у матеріалах справи, приходить до наступного: 03 червня 2007 року в місті Харкові сталася дорожньо-транспортна пригода зіткнення автомобіля Хюндай, державний реєстраційний номер [NUMBER], що належить [PERSON], під його же керуванням та автомобіля Фольксваген, державний реєстраційний номер [NUMBER], що належить [PERSON], під керуванням [PERSON]. Згідно Постанови Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30.10.2007 року причиною дорожньо-транспортної пригоди стали необачні дії водія [PERSON] яка порушила п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, визнана винною, але провадження у справі закрито у звязку з збігом строків накладення адміністративного стягнення. 04.06.2007 року страхувальник [PERSON] звернувся до позивача з заявою про виплату страхового відшкодування на підставі настання страхового випадку згідно до умов Договору добровільного страхування наземного транспорту № 47104-20-02 від 31.05.2007 року. Відповідно до ст.8 Закону України Про страхуваннястраховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої, виникає обовязок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) Згідно Договору страхування страховим випадком визначається подія, у разі якої внаслідок ДТП було завдано шкоду автомобілю Страхувальника. Розмір страхового відшкодування визначається Страховиком виходячи із суми заподіяного в результаті настанні страхового випадку матеріального збитку, але не більше розміру страхової суми. В результаті противоправних дій [PERSON] автомобіль Хюндай, державний реєстраційний номер [NUMBER], отримав пошкодження, що нанесли майновий збиток власнику автомобіля [PERSON] Розмір страхового відшкодування визначається Страховиком виходячи із суми заподіяного в результаті настання страхового випадку матеріального збитку, але не більше розміру страхової суми. А підставою для виплати страхового відшкодування згідно п. 5.2 Договору страхування є рахунок станції технічного обслуговування.\~Сума збитку підтверджується рахунком-фактурою № 89 від 11.07.2007 р. ТОВ фірма Констянтін ЛТДта рахунком-фактурою № ЗИФ -0026939 від 06.06.2007 року. Вартість відновлювального ремонту складає 6137,00 грн. З вказаної суми було виключено вартість ремонту заднього бамперу на суму 80,00 грн., а витрати страхувальника в розмірі 34,05 грн. було враховано до розміру страхового відшкодування. В звязку з настанням страхового випадку шкода внаслідок ДТП страховою компанією на підставі страхового акту № 2375-02 від 26.07.2007 року було виплачено страхове відшкодування в розмірі 6091,05 грн. (шість тисяч девятсот одна грн. 05 коп.) згідно платіжного доручення № 6680 від 26.07.2007 року. Відповідно до статті 25 Закону України "Про страхування" здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування або законодавством на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Згідно з пунктом 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.92 р. N 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" з винної особи за регрессною вимогою стягується сума майнових витрат, понесених на виконання зобов'язання по відшкодуванню шкоди, а якщо законом встановлено межі відшкодування або межі відповідальності винної особи, то з неї витрати стягуються у цих межах. На підставі ст. 27 Закону України Про страхуваннядо страховика, який сплатив страхове відшкодування за Договором страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за нанесений збиток. Згідно ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. На підставі ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги(регресу) до винної особи в розмірі виплаченого страхового відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. На підставі ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів , механізмів та обладнання .... На підставі ч 2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом іншим обєктом використання ,зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. На підставі ч 5 ст.1187 ЦК України, особа ,яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду , якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. На підставі ст..1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода ,завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, 2) за наявності вини особи, якій завдано шкоду, вона не відшкодовується, 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Згідно вимог Постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27.03.1992 року Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди з змінами та доповненнями внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України №7 від 08.07.1994 р.,№11 від 30.09.1994 року, № 15 від 25.05.1998 року, № 9 від 24.10.2003 року п. 4 під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснює експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності , повного господарського відання, оперативного управління або інших підстав (договору оренди довіреності тощо). Виходячи з вищевказаного суд приходить до наступного: позовні вимоги щодо стягнення матеріальної шкоди в регрессному порядку обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі, але стягнути заподіяну матеріальну шкоду належить з відповідачки [PERSON], яка здійснювала експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі довіреності ,яка була йому видана відповідачкою [PERSON]. На підставі п.3 вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України- Особи, які спільно заподіяли шкоду, тобто заподіяли шкоду взаємоповязаними, сукупними діями або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими .У такому ж порядку відповідають володільці джерел підвищеної небезпеки за шкоду, заподіяну внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам. Питання про відповідальність за шкоду заподіяну при цьому самим джерелам підвищеної небезпеки кожного із їх володільців перед іншим з них, вирішується за правилами ст..440 ЦК України 1963 року(1166 ЦК України 2003 року), шкода заподіяна одному з володільців з вини іншого - відшкодовується винним при наявності лише вини володільця, якому шкода заподіяна, вона йому не відшкодовується, при наявності вини обох володільців - розмір відшкодування визначається відповідно до ступеня вини кожного, при відсутності вини володільців у взаємному заподіянні шкоди жоден з них не має права на відшкодування. Згідно з постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30.10.2007 року № 3-5945/2007 встановлено , що [PERSON] порушила вимоги п.п. 12.1,12.3, ПДР України, а [PERSON] порушив вимоги п.10.1,10.3 ПДР України, між тим відносно [PERSON] протокол про адміністративне правопорушення не укладався , адміністративний матеріал стосовно нього не розглядався. Згідно з п.12.1 Правил дорожнього руху України при виборі в встановлених межах небезпечної швидкості руху водій зобовязаний урахувати дорожні обставини, а також особливості вантажу ,який перевозиться й стан транспортного засобу, щоб мати можливість постійно контролювати його рух та небезпечно керувати ним. Згідно вимог п.п.12.3 Правил Дорожнього руху України При виникненні безпеки для руху або перешкоди , яку водій обєктивно здатний побачити, він винний невідкладно вжити заходи для зменшення швидкості до повної зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників дорожнього руху обїзду перешкоди. Згідно п.10.1 ПДР України Перед початком руху, пересуванням та іншими змінами напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде небезпечно і не створить перешкод або безпеки іншим учасникам руху. Згідно п. 10.3 ПДР України При пересуненні в інший ряд водій повинен надати дорогу транспортному засобу, який рухається в попутному напрямку по тій же смузі , на яку він має намір пересунутися. Згідно вимог ч 3 ст..61 ЦПК України підставою ,яка звільняє сторони від доказування при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо до якої встановлено ці обставини, тобто вина відповідачки [PERSON] .в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди є доказаною і ці обставини вже встановлено судом, додатковому доказуванню не підлягають. Таким чином ,суд приходить до висновку , що ,ураховуючи ступінь вини кожного з учасників дорожньо-транспортної пригоди, слід урахувати той факт, що [PERSON] мав можливість постанову Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30.10.2007 року оскаржити належним чином, стовно [PERSON] адміністративний протокол співробітниками ДАІ не укладався , тому суд встановлює ступінь вини в дорожньо-транспортній пригоді [PERSON] 90%, [PERSON] 10%. На підставі статті 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодується у повному обсязі особою, яка її завдала. Як вбачається з постанови Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30.10.2007 року, згідно до якої [PERSON] визнана винною в порушенні вимог ст. 124 КУпАП. Відомостей, що вона керувала автомобілем Фольксваген, державний реєстраційний номер [NUMBER], що належить [PERSON], без законних підстав у суду не має. Таким чином, [PERSON] є належним відповідачем по справі, у позовних вимогах до власника транспортного засобу [PERSON] суд вважає за необхідне відмовити. Однак, не зважаючи на свій обовязок відшкодувати ЗАТ СК ВУСОзаподіяну матеріальну шкоду, відповідачка [PERSON] не реагує на законні вимоги ЗАТ СК ВУСО, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з [PERSON] в обсязі 90% від суми позову , тобто в сумі 6091,05 гривень * 90% = 5481,95 гривень. З позовними вимогами до [PERSON] позивач не звертався, а суд позбавлений можливості вийти за межі позовних вимога на підставі вимог ч 1 ст.11 ЦПК України. В позовній заяві, позивач просить суд, стягнути на його користь з відповідача, витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи на суму в 30 гривень, державне мито в розмірі 60,91 гривня, що підтверджується відповідними доказами щодо понесення витрат. Відповідно до ч.1 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Згідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею ї документально підтверджені судові витрати. Враховуючи вищевикладене, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: partial