Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-08 00:00:00

В травні 2010 року позивачка звернулася до суду із позовною заявою до відповідача Державного підприємства Дніпропетровський завод прецизійний труб про визнання дати та підстави звільнення з роботи, стягнення заробітної плати, компенсації у звязку з порушенням термінів її виплати та вихідної допомоги. В ході розгляду справи позовні вимоги булим уточнені. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка в позовній заяві і в судовому засіданні посилалися на те, що квітні 1979 року її було прийнято на роботу на підприємство, яке на даний час є Державним підприємством Дніпропетровський завод прецизійний труб. 08 квітня 2010 року вона подала заяву про звільнення за власним бажанням на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України, у звязку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю ( стаття 115 КЗпП України порушення строків виплати заробітної плати) та умов колективного договору з визначенням строку розірвання трудового договору 09 квітня 2010 року. На її заяву керівник не відреагував. Оскільки подана нею заява керівником підприємства не була розглянута, вона була вимушена 09 квітня 2010 року повторно подати заяву про розірвання трудового договору за власним бажанням з аналогічних підстав. Однак вона пізніше дізналася, що 08.04.2010 року її було звільнено з підприємства згідно п.3 ст.40 КЗпП України, за систематичне невиконання обовязків, покладених на нею трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку. Вважає його незаконним та таким що підлягає скасуванню. Просила суд: визнати незаконним наказ Державного підприємства Дніпропетровський завод прецизійний труб №79-О від 08 квітня 2010 року про звільнення [PERSON] за систематичне невиконання обовязків , покладених на неї трудовим договором і правилами трудового розпорядку згідно до п.3 ст.40 КЗпП України; визнати підстави звільнення [PERSON] з роботи з Державного підприємства Дніпропетровський завод прецизійний труб- невиконання роботодавцем законодавства про працю та умов колективного договору, частина третя статті 38 КЗпП України з 09 квітня 2010 року; стягнути з Державного підприємства Дніпропетровський завод прецизійний труб на користь [PERSON] вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку в розмірі 4829 грн. та додатково стягнути із відповідача заробітну плату за 07 квітня, 08 квітня та 9 квітня 2010 року в розмірі 160 грн. 08 коп. Представник відповідача в судове засідання не зявився. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином. Про причини неявки суд не повідомили. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд вислухавши позивачку, свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, вважає що позовна заява підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що наказом №183-к від 11.06.1992 року [PERSON],[INFO], була прийнята на роботу до Дніпропетровського державного заводу прецизійних труб з 12 червня 1992 року виробничим майстером (а.с.80). 25.05.2009 року, відповідно до наказу №81-СК від 22.05.2009 року була переведена апаратником електролізу Централізованої ремонтної служби трубопрокатного цеху підприємства (а.с.89). Наказом №79-ОК від 08.04.2010 року звільнена за систематичне невиконання обовязків, покладених трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку п.3 ст.40 КЗпП України ( а.с.89). Згідно до п.3 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, за систематичне невиконання працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України Про практику розгляду судами трудових спорів від 06 листопада 1992 року №9 за передбаченими п.3 ст.40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного стягнення за невиконання без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково. Як вбачається із матеріалів справи [PERSON] 08.04.2010 року, 09.04.2010 року ( а.с. 4,5) подавала заяву про звільнення з посади за власним бажанням в звязку з невиконання роботодавцем законодавства про працю та умов колективного договору, а саме невиплати заробітної плати. Відповідно до ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного ( міського) суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Територіальною державною інспекцією праці у Дніпропетровській області за колективною заявою працівників 30.04.2010 року було здійснено перевірку додержання законодавства про працю Державним підприємством Дніпропетровський завод прецизійних труб( а.с.72-75). Встановлено, що згідно до наказу підприємства від 01.03.2010 року за №42-ОК початок зміни за період з 02.03.2010 року по 31.12.2010 року змінюється з 07.00 годин на 08.00 годин. Згідно до наказу від 31.03.2010 року №63 Про роботу бригади з виробництва водню з 01.04.2010 року встановлюється неповний робочий тиждень для робітників бригади з виробництва водню з розрахунку необхідних днів роботи ( а.с.34). Згідно до наказу підприємства від 07.04.2010 року №75 Про зміни в організації виробництва та праці з 09.06.2010 року Законсервуватиобєкт Воднева станція, попередивши письмово працівників бригади з виробництва водню про подальше звільнення ( а.с.40). 08.04.2010 року з даним наказом [PERSON] ознайомлена. Також наказом передбачено визвати працівників бригади з виробництва водню на засідання комісії з працевлаштування 08.04.2010 року та запропонувати працівникам бригади іншу роботу за вакансіями, які є в штатному розписі Підприємства. Перевіркою виявлено зростання заборгованості по заробітній платі на підприємстві та порушення вимог ст.97,115 КЗпП України було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.41 КУпАП а також було внесено подання до прокуратури Дніпропетровської області для вирішення питання про притягнення керівника підприємства до кримінальної відповідальності за ознаками діяння, передбачених ст.172 КК України. На день перевірки трудова книжка [PERSON] знаходилася на підприємстві. Як вбачається із матеріалів справи 08 квітня 2010 року [PERSON] було запропоновано посаду комірника, від переходу відмовилася та відмовилася звільнятися за п.6 ст.36 КЗпП УКраїни ( а.с.41). В цей же день відбувається засідання дисциплінарної комісії ( а.с.42) та звільнення [PERSON] Як показали свідки [PERSON], [PERSON] оскільки водородна станція фактично припинила свою роботу, то вони не працювали апаратниками, а лише слідкували за устаткуванням, тому що станція є небезпечною, однак їх направляли працювати двірниками, прибиральницями виробничих приміщень, і керівництвом підприємства було вирішено повністю законсервувати обєкт тому їх змушували звільнятися за власним бажанням чи звільнення за п.6 ст.36 КЗпП України. Показання свідків підтверджуються і долученими доказами по справі. Виходячи із вищевикладеного , оцінюючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку що позовні вимоги позивачки в частині визнання незаконним наказу про звільнення, визнання підстав звільнення ч.3 ст.38 КЗпП України є законними та підлягають задоволенню. Відповідно до ст.44 КЗпП України, при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору ( ст.38 і 39) - працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Виходячи із вищевикладеного позовні вимоги позивача в цій частині позовної заяви законні і підлягають задоволенню. Позивачкою заявлені вимоги щодо виплати заробітної плати за 07 квітня, 08 квітня та 09 квітня 2010 року в сумі 160 грн. 08 коп. Відповідно до листа Державного підприємства Дніпропетровський завод прецизійних труб від 22.04.2010 року з позивачкою проведено повний розрахунок (а.с.47) Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Оскільки позивач при подачі позовної заяви був звільнений від сплати судового збору, а позовні вимоги задоволені, то підлягає стягненню із відповідача на користь держави неоплачений при подачі позову судовий збір за в сумі 51 грн. 00 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення в розмірі 120 грн.

Outcome: partial