Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, мотивуючи свої вимоги тим, що 20.08.2009 року відповідачка взяла у нього в борг 50 доларів США та 70 Євро, які зобов′язалася повернути до 05.09.2009 року, однак до цього часу не повернула. На підставі викладеного позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом, просить стягнути з відповідачки борг в сумі 805.616 грн. 82 коп., з урахуванням процентів та штрафу, передбачених Договором позики, а також судові витрати по справі. 26.09.2011 року позивач подав заяву про заміну сторони відповідача з [PERSON] на [PERSON] та [PERSON], спадкоємців після смерті [PERSON], яка була задоволена. Відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про визнання правочину недійсним та застосування наслідків недійсності правочину, мотивуючи свої вимоги тим, що в розписці про отримання грошових коштів від [PERSON] зазначено про те, що [PERSON] отримала грошові кошти в розмірі 50 доларів США та 70 Євро. 03.08.2010 року [PERSON] померла. Постановою першого заступника прокурора Деснянського району м. Києва від 11.04.2011 року за фактом підроблення Договору позики від 20.08.2009 року порушено кримінальну справу за ст. 358 ч. 3 КК України. В забезпечення виконання своїх зобов"язань [PERSON] передала Свідоцтво про право власності на свою квартиру. Відповідно до Висновку експерта підпис в Договорі позики від імені [PERSON] виконана не [PERSON], а іншою особою, а тому даний Договір не може бути прийнятий судом до уваги. Що стосується розписки, написаної [PERSON], то зазначив, що вона не відповідає вимогам діючого законодавства, у зв"язку з тим, що предметом розписки є іноземна валюта, а єдиним платіжним засобом на території України є національна грошова одиниця гривня. Таким чином, використання сторонами іноземної валюти при укладенні договору є недопустимим, а тому тягне за собою визнання вказаного Договору позики, оформленого у вигляді розписки, від 20.08.2009 року, недійсним. На підставі викладеного [PERSON] вимушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просить суд визнати недійсним Договір позики, укладений між [PERSON] та [PERSON], від 20.08.2009 року, оформлений у вигляді письмової розписки з моменту його вчинення, та застосувати наслідки недійсності правочину. В судовому засіданні позивач [PERSON] уточнив свої позовні вимоги, просив суд їх задовольнити, стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] солідарно, як спадкоємців після смерті [PERSON], борг за Договором позики від 20.08.2009 року на загальну суму 805.616 грн. 82 коп., з урахуванням 10 % процентів та штрафу, передбачених Договором, а також судові витрати по справі. Також просив відмовити в задоволенні зустрічного позову, оскільки він не грунтується на вимогах діючого законодавства, а тому підстав для його задоволення немає. Представник відповідачів в судовому засіданні повністю підтримав зустрічний позов, заперечував проти задоволення позову [PERSON] Пояснив, що Договір позики від 20.08.2009 року є недійсним і не може бути прийнятий судом до уваги, як доказ позовних вимог [PERSON], оскільки підпис на ньому від імені [PERSON] виконана не [PERSON], а іншою особою, що підтверджується Висновками експертизи. Також зазначив, що Договір позики від 20.08.2009 року, оформлений у вигляді письмової розписки, не відповідає вимогам діючого законодавства, оскільки його предметом є іноземна валюта, що є недопустимим на території України. На підставі викладеного просив повністю відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON], а також повністю задовольнити зустрічний позов [PERSON] Вислухавши пояснення позивача [PERSON], представника відповідачів, допитавши свідка, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а зустрічні позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що між позивачем [PERSON], з однієї сторони, та [PERSON], з другої сторони, 20.08.2009 року в простій письмовій формі був укладений Договір позики (а.с.5-6). Також в підтвердження укладеного Договору позики від 20.08.2009 року [PERSON] була написана розписка від 20.08.2009 року. Відповідно до п. 1.1-1.5 Договору позики позикодавець (позивач) надає в тимчасове платне користування, а Позичальник ([PERSON]О.) приймає грошові кошти в сумі 50 доларів США та 70 Євро із строком повернення до 05.09.2009 року із сплатою 10 % від суми позики, а також із вимогою повернення коштів в тій же валюті, що і надавалась позика. Згідно із п. 1.6 Договору в заставу Позичальник залишає Позикодавцю свідоцтво про право на спадщину за заповітом на квартиру [ADDRESS]. Відповідно до п. 2.3 Договору після спливу терміну користування позикою Позичальник зобов"язується повернути позику в повному обсязі та 10 % за користування позикою в тій же валюті, що й надавалась позика. У випадку неповернення вчасно позики Позичальник сплачує штраф за кожен день прострочення повернення позики та відсотків за користування позикою в розмірі 10 % від суми, що передувала дню, за який цей штраф нараховується. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ст. 525, 526 ЦК України зобов′язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов′язання не допускається. Незважаючи на умови Договору позики, [PERSON] в зазначений строк гроші не повернула. Як встановлено при розгляді справи, 03.08.2010 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.181). П"ятнадцятою Київською державною нотаріальною конторою було відкрито спадкову справу після смерті [PERSON] і спадкоємцями після її смерті є [PERSON] (батько) та [PERSON] (син), що підтверджується матеріалами спадкової справи (а.с.144-184). В своїх зустрічних позовних вимогах [PERSON] просить суд визнати Договір позики від 20.08.2009 року, оформлений у вигляді розписки, недійсним з тих підстав, що він був укладений в іноземній валюті, що суперечить вимогам діючого законодавства. Але слід зазначити, що законодавством України при проведенні операцій з валютою передбачено певний порядок її використання. Стаття 533 ЦК України передбачає, що грошове зобов"язання має бути виконано у гривнях. Але якщо у зобов"язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Отже твердження представника відповідача про незаконність надання та виконання Договору позики в іноземній валюті є такими, що не відповідають вимогам закону. Слід зазначити, що під час укладання Договору позики Позичальник була ознайомлена в повному обсязі з умовами договору, а саме: особою та місцезнаходженням позикодавця, умовами надання позики, варіантами повернення позики, а також відповідальністю сторін за невиконання або порушення умов договору, та підтвердила згоду на укладення договору своїм підписом, що є повним дотриманням положень діючого законодавства. Також слід звернути увагу на те, що [PERSON] були повністю відомі істотні умови Договору позики, так як вона жодного разу не звернулася до позивача за роз"ясненням положень договору, які були їй не зрозумілі, тим самим погоджуючись із всіма умовами договору. Слід зазначити, що визнання договорів недійсними можливе лише в разі порушення вимог ст. 203 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог ст. 203 ЦК України, а саме: -зміст правочину не має суперечити чинному законодавству та моральним засадам суспільства; -особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідних обсяг цивільної дієздатності; -волевиявлення учасника правочину; -вчинення правочину у формі, встановленій законом; -правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків. З наведених вище письмових доказів вбачається, що укладений між сторонами Договір позики від 20.08.2009 року повністю відповідав та відповідає вимогам діючого законодавства, підтвердженням чого є також згода на укладення даного правочину та його підписання з боку позичальника. А тому суд приходить до висновку, що підстав для визнання недійсним Договору позики від 20.08.2009 року, оформленого у вигляді розписки, немає з мотивів, наведених вище. А тому зустрічні позовні вимоги [PERSON] є безпідставними та необгрунтованими, а тому такими, що не підлягають задоволенню. В своїх позовних вимогах [PERSON] просить суд стягнути грошову суму за Договорами позики від 20.08.2009 року, укладеними у вигляді розписки та в простій письмовій формі, з урахуванням процентів та штрафу, передбаченого одним з них, на загальну суму 805.616 грн. 82 коп. Але при розгляді справи встановлено, що 11.04.2011 року постановою Першого заступника прокурора Деснянського району м. Києва порушено кримінальну справу по факту підробленого Договору позики невстановленою особою за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України. В рамках даної кримінальної справи було проведено дослідження і відповідно до Висновку спеціаліста № 58\\1 від 14.02.2011 року (а.с.250-251) підпис та рукописний текст "Дворская" від імені [PERSON], що послужили оригіналами для відповідних зображень, під друкованим написом "Позичальник" після запису "Підпис" у договорі позики від 20.08.2009 року, копію якого надано на дослідження, виконано не [PERSON], а іншою особою. Крім того, відповідно до Висновку експерта № 475 476\\1 від 14.11.2011 року, наданого в рамках кримінальної справи, підпис та рукописний запис "Дворская" від імені [PERSON], що послужили оригіналами для відповідних зображень, розміщених під друкованим написом "Позичальник" у графі "Підпис" договору позики від 20.08.2009 року, копію якого надано на дослідження, виконані не [PERSON], а іншою особою. Відповідно до вимог ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно із ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Враховуючи те, що Договір позики, укладений в простій письмовій формі, від 20.08.2009 року [PERSON] особисто не підписувався, а тому і не може бути прийнятий судом до уваги, як належний доказ правовідносин, що виникли між нею та позивачем. Також судом не приймаються до уваги покази свідка [PERSON], як підтвердження укладення між позивачем та [PERSON] Договорів, оскільки вона в судовому засіданні пояснила, що була присутньою при передачі [PERSON] грошових коштів [PERSON] та написанні останньою розписки, але при укладенні Договору позики в простій письмовій формі вона не була присутня, не бачила, хто і як його підписував. Що стосується стягнення з відповідачів грошових коштів за Договором позики, оформленим у вигляді розписки, то судом встановлено наступне. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов′язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов′язання, на вимогу кредитора зобов′язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з письмової розписки, [PERSON] отримала від позивача [PERSON] в борг суму в розмірі 70 Євро та 50 доларів США на строк до 05.09.2009 року. Але в зазначений в розписці строк грошові кошти [PERSON] повернуто не було. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов"язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред"явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Згідно із ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов"язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов"язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, в розмірі, який відповідає його частці у спадщині. При розгляді справи встановлено, що [PERSON] звернувся 08.11.2010 року до П"ятнадцятої Київської нотаріальної контори із заявою про задоволення вимог кредитора спадкоємцями після смерті [PERSON] (а.с.145-148). Враховуючи те, що позивач своєчасно заявив свої вимоги до спадкоємців, якими є відповідачі по справі, суд вважає за можливе задовольнити його позовні вимоги в частині стягнення боргу в розмірі 70 Євро, що в еквіваленті на день прийняття рішення за курсом НБУ становить 730 грн. 66 коп. (1 Є = 10, 438), та 50 доларів США, що в еквіваленті на день прийняття рішення за курсом НБУ становить 399 грн. 49 коп. (1 долар = 7, 9899). Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з відповідачів боргу в розмірі 70 Євро (730, 66 грн.) та 50 доларів США (399, 49 грн.) підлягають задоволенню, в іншій частині позовних вимог [PERSON] та в зустрічному позові повинно бути відмовлено. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів солідарно на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору, відповідно до розміру задоволених позовних вимог, в сумі 51 грн. та по сплаті інформаційно-технічних послуг в сумі 120 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial