overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-05 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги позивачка мотивує тим, що з відповідачем по справі вона перебуває в шлюбі зареєстрованому 11.11.2003 року у відділі РАГС Золотоніського міськрайонного управління юстиції Черкаської обл. за актовим записом № 186. Від даного шлюбу вони мають сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачкою. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинені близько 3 років. Сімейне життя сторін не склалося в звязку з тим, що вони мають різного складу характери, тому під час спільного проживання у них виникали постійні сварки та непорозуміння із-за різних поглядів на життя. За цих обставин, позивачка дійшла висновку, що подальше спільне життя з відповідачем є неможливим, а тому шлюб необхідно розірвати. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала свої позовні вимоги повністю та наполягала на їх задоволенні, просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище Чабанна, набуте в шлюбі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав, проти розірвання шлюбу не заперечував. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що даний позов підлягає до задоволення, виходячи з тих підстав, що шлюб має лише формальний характер, а в таких умовах збереження шлюбно-сімейних відносин між зазначеними сторонами є неможливим. Суд, задовольняючи позов, враховує прохання позивачки залишає їй прізвище набуте в шлюбі - Чабанна. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-05 00:00:00

15.09.2011 року [PERSON] (надалі по тексту заявник) звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме встановлення того факту, що [PERSON], яка померла 26.10.2005 року, являється матірю його рідного брата [PERSON], який помер 03.05.2009 року. Заяву мотивує тим, що після смерті матері її спадщину прийняв його рідний брат [PERSON] За життя брат не оформив документи про право на спадщину матері. Коли після смерті брата він звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття його спадщини, до складу якої входить й майно успадковане братом від матері, зясувалося, що у свідоцтві про народження брата імя матері записано Ніна, а у свідоцтві про смерть матері її імям вказано Антоніна, що позбавляє його можливості оформлення у нотаріуса документів про право на спадщину. У судовому засіданні заявник свої вимоги підтримав і наполягав на задоволенні. Представник заінтересованої особи не зявився, при цьому надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Заявник народився 15.11.1959 року в селі Хрещате Козелецького району Чернігівської області. Згідно свідоцтва про народження його матірю являється [PERSON], а батьком [PERSON]. Вказані особи являються також й батьками [PERSON], 25.07.1954 року (а.с. 3, 7, 8). Зазначене підтверджує, що заявник і [PERSON] є рідними братами. У матеріалах справи міститься довідка виконавчого комітету Хрещатинської сільської ради Козелецького району Чернігівської області про те, що [PERSON] був зареєстрований і постійно поживав разом із своєю матірю [PERSON] за адресою: с. Хрещате Козелецького району Чернігівської області, вул. Гершуні, 11 (а.с. 6). Як убачається з копії свідоцтв про смерть (а.с. 9, 10) [PERSON] померла 26.10.2005 року, а [PERSON] помер 03.05.2009 року. Допитаний в якості свідка [PERSON], який являється двоюрідним братом заявника по лінії його матері підтвердив, що померла [PERSON] являється матірю заявника. У свою чергу, допитаний в якості свідка заявник показав суду, що помилку в написанні імені матері було допущено під час заміни паспортів. Наведені вище докази, які в сукупності узгоджуються між собою, підтверджують, що померла 26.10.2005 року [PERSON] являється матірю [PERSON], який помер 03.05.2009 року, та заявника. Наявність розходжень в написанні імені матері заявника і його брата у свідоцтвах про їх народження та у свідоцтві про смерть [PERSON] унеможливлює отримання заявником у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину за законом, що належить [PERSON], і до складу якої увійшла спадщина [PERSON] Зазначене являється підставою для задоволення заяви і встановлення факту родинних відносин.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-05 00:00:00

Заявниця звернулася до суду із заявою про визнання громадянина безвісно відсутнім, посилаючись на наступні обставини. Вона з 07.04.1990 року перебувала у шлюбі з [PERSON] і вони постійно проживали у [INFO]. 02 серпня 1994 року їхній шлюб було розірвано. 30 червня 2002 року народилася донька [PERSON], батьком якої записан [PERSON] У вересні 1994 року [PERSON] покинув попереднє місце проживання, забрав свої особисті речі та документи і поїхав у Москву на заробітки. З тих пір зв'язок з ним перервався, подальша його доля невідома, на зв'язок він не виходить, його місцезнаходження нікому не відоме. З приводу тривалої відсутності [PERSON] за місцем проживання, заявниця зверталася до Нікопольського МВ УМВС України у Дніпропетровській області, однак у ході проведених розшукових заходів його місце перебування встановити не виявилося можливим. Враховуючи ту обставину, що [PERSON] відсутній за постійним місцем проживання близько 14 років, про його місце перебування нічого невідомо, заявниця просить суд задовольнити заяву. У судовому засіданні представник заявниці свої вимоги підтримав, на їх задоволенні наполягав. Свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні підтвердили факт відсутності [PERSON] за колишнім постійним місцем проживання з 1994 року. Заслухавши представника заявника, свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. Як було встановлено у судовому засіданні, заявниця з 07.04.1990 року перебувала у шлюбі з [PERSON] і вони постійно проживали у [INFO]. 02 серпня 1994 року їхній шлюб було розірвано. 30 червня 2002 року народилася донька [PERSON], батьком якої записан [PERSON] У вересні 1994 року [PERSON] покинув попереднє місце проживання, забрав свої особисті речі та документи і поїхав у Москву на заробітки. З тих пір зв'язок з ним перервався, подальша його доля невідома, на зв'язок він не виходить, його місцезнаходження нікому не відоме. З приводу тривалої відсутності [PERSON] за місцем проживання, заявниця зверталася до Нікопольського МВ УМВС України у Дніпропетровській області, однак у ході проведених розшукових заходів його місце перебування встановити не виявилося можливим (а. с. 7 12). Визнання [PERSON] безвісно відсутнім необхідно заявниці для отримання дозволу на виїзд разом із дитиною за кордон. Виходячи із наведеного, суд дійшов висновку, що [PERSON] дійсно не має постійного місця проживання в Україні, його місце перебування невідоме, звязку з ним немає більше одного року, а тому його слід визнати безвісно відсутнім.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом вказуючи на те, що був у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. У позивача та відповідача народилась дитина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження. Шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, яке видане 12.06.2008 року. Оскільки відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, позивач знаходиться в важкому матеріальному стані, вона вимушена звернутися в суд з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини. Позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 500 грн. щомісячно. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та підтвердила обставини викладені в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не зявився, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином. Надіслав на адресу суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, та що не згоден платити аліменти у розмірі 500 грн. щомісячно, а згоден платити 400грн. щомісячно. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд прийшов до наступного. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Таким чином, оскільки відповідач є батьком дитини, з нього на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 450 грн. щомісячно. У відповідності до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дочки, посилаючись на те, що від шлюбу з відповідачем, вони мають спільну дочку [PERSON], [INFO], яка проживає з нею та знаходяться на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини добровільно не надає. В судовому засіданні позивачка свій позов підтримала та просила в примусовому порядку стягувати аліменти з відповідача на утримання малолітньої дочки - [PERSON]. Відповідач, в судовому засіданні, позов визнав та пояснив, що буде надавати матеріальну допомогу на утримання дочки та не заперечує проти стягнення з нього аліментів по рішенню суду. В підтвердження своїх позовних вимог позивачка надала копію свідоцтва про народження дитини та довідку з місця проживання. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення їх повноліття. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, судом встановлено, що відповідач є батьком [PERSON], [INFO], матірю якої є позивачка, працездатний, має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дочки, сторони не досягли домовленості, щодо утримання дитини, а тому суд вважає, що позов обґрунтований, підтверджений доказами та підлягає задоволенню. Відповідно ст.ст. 180-184, 191 СК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 20 березня 2000 року, зареєстрований в Южноукраїнській філії Універсальної товарної біржі «Нерухомість Н» за № 26 та визнати за ним право власності на зазначену квартиру. Свої позовні вимоги мотивує тим, що згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна, який було зареєстровано в Южноукраїнській філії Універсальної товарної біржі «Нерухомість Н» від 20 березня 2000 року за № 37, він придбав у відповідачки однокімнатну квартиру [ADDRESS]. Оскільки договір купівлі-продажу був зареєстрований на біржі, а не оформлений нотаріально, він не може в повній мірі розпорядитися належним йому майном. У судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги та просив суд визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 20 березня 2000 року, зареєстрований в Южноукраїнській філії Універсальної товарної біржі «Нерухомість Н» за № 26 та визнати за ним право власності на зазначену квартиру. Відповідачка в судове засідання не зявилася, причину неявки суду не повідомила. Про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, через оголошення в газеті «Рідне Прибужжя». Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню, оскільки наданими позивачем документами підтверджується факт купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна № 26 від 20 березня 2000 року, зареєстрованого в Южноукраїнській філії Універсальної товарної біржі «Нерухомість Н» (а.с. 6), [PERSON] придбав у відповідачки однокімнатну квартиру [ADDRESS]. Вищевказана квартира зареєстрована в Южноукраїнському БТІ, і на даний час належить позивачу на праві приватної власності (а.с. 6). Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно вимог ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У судовому засіданні знайшла своє підтвердження та обставина, що при укладені договору купівлі-продажу ні одна із сторін не порушила умов договору. А тому, на підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня предявлення позову і до досягнення сином повноліття. В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги та пояснила, що з відповідачем вона з 26 грудня 2003 року перебуває в зареєстрованому шлюбі. Від спільного подружнього життя 23 грудня 2007 року народився син [PERSON]. З серпня 2011 року вони фактично припинили шлюбні відносини та проживають окремо. Оскільки відповідач надає незначну матеріальну допомогу, а дитина проживає з нею та знаходяться на її утриманні, вона звернулася до суду з вищезазначеним позовом. Відповідач в судовому засіданні позов визнав повністю, та не заперечував проти його задоволення. Дослідивши письмові матеріали справи, вислухавши сторони, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 26 грудня 2003 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Южноукраїнського міського управління юстиції Миколаївської області, за актовим записом № 426 (а.с. 7). Як видно із свідоцтва про народження, сторони є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно п. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду аліменти на утримання дитини присуджуються в частині від доходу батьків або в твердій грошовій сумі. Беручи до уваги зазначене та обставини, що враховуються судом при визначенні розміру аліментів і які передбачені ст. 182 СК України, суд вважає за можливе стягнути з [PERSON] на користь [PERSON], аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви і до її повноліття. В силу п. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає сплата судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Тому, на підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-05 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом посилаючись на те, що перебуває у шлюбі з відповідачем з 18 червня 1988 року. Відповідач є батьком її повнолітньої дитини [PERSON], [INFO], яка навчається на третьому курсі денного відділення Українського державного хіміко-технологічного університету і у звязку з цим потребує матеріальної допомоги. В теперішній час дитина знаходиться на утриманні у позивача, коштів позивача на утримання дитини недостатньо і тому вона просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), оскільки відповідач добровільно матеріальну допомогу у необхідному у розмірі не надає. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, надавши суду пояснення які відповідають змісту позовної заяви. Відповідач позов визнав частково, вважає, що розмір аліментів повинен складати 1/6 частину його доходу, оскільки у нього невеликий заробіток, він допомагає своїм батькам, та має кредитні зобовязання. Третя особа вважає позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки у звязку з навчанням вона не працює, іншого доходу не має, коштів матері на її навчання недостатньо, тому вона потребує матеріальної допомоги від батька у розмірі зазначеному у позові. Судом встановлені такі факти та відповідні їм сімейні правовідносини. Позивач та відповідач є батьками повнолітньої [PERSON], [INFO] (а.с.4), яка зі згоди батьків вступила до учбового закладу - Українського державного хіміко-технологічного університету де і навчається на третьому курсі денного відділення (а.с.2). У звязку з навчанням [PERSON] не здатна самостійно себе утримувати, оскільки позбавлена можливості працювати та не отримує стипендію, потребує коштів на навчання в сумі не менш 800 грн. на місяць. Відповідач здоров, працює в ДП «Придніпровська залізниця»лісорубом, отримує заробітну плату у середньому біля 3000 грн. на місяць (а.с.9). Має кредитні зобовязання у розмірі 800 грн. на місяць, оскільки придбав мотоблок в інтересах сімї, для обробки земельної ділянки. У відповідності до ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, третьої особи, дослідивши письмові докази по справі, враховуючи положення ст.3 СК України щодо забезпечення дитини можливості духовного та фізичного розвитку, суд дійшовши висновку що [PERSON] у звязку з навчанням потребує матеріальної допомоги, а відповідач має можливість її надати у розмірі 1/5 частини свого заробітку (доходу). Тому суд вважає можливим позовні вимоги задовольнити частково. У відповідності до п.3 ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду судової справи.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-05 00:00:00

Позивачка [PERSON]В, звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON], який був зареєстрований 19 лютого 1999 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Куп'янську Куп'янського міськрайонного управління юстиції Харківської області, про що зроблений актовий запис № 25. Від шлюбу мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO], яка знаходиться на утриманні позивачки. Причиною розірвання шлюбу є відносини, які призвели до неможливості зберігання шлюбу, відсутні взаємоповага та взаєморозуміння один до одного. З 2002 року разом не мешкають. Майнового спору та спору про проживання, утримання та виховання дитини не має. Примирення не можливе. Після розірвання шлюбу позивачка просить залишити їй прізвище - [PERSON]. У судове засідання сторони не з'явились, надали заяви про розгляд справи в їх відсутність, позивачка підтримала позовні вимоги в повному обсязі, відповідач позов визнав в повному обсязі, не заперечував проти його задоволення. З'ясувавши думку сторін, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки відповідач позов визнав в повному обсязі, він не суперечить закону, не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб і в такому разі, при визнанні позову ухвалюється рішення в порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України. Обґрунтованість своїх вимог позивачка підтверджує свідоцтвом про шлюб, відповідно до якого шлюб між сторонами зареєстрований 19 лютого 1999 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Куп'янську Куп'янського міськрайонного управління юстиції Харківської області, про що зроблений актовий запис № 25 (а.с.6). Від шлюбу мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO] (а.с.7). Шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені, спільне господарство не ведуть, позивачка не бажає поновити стосунки та зберегти сім'ю. Разом не мешкають з 2002 року. Примирення не можливе. Майнового спору та спору про місце проживання, утримання, виховання малолітньої дитини не має. При таких обставинах подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, що мають істотне значення для сторін, і на підставі ст. 112 СК України шлюб між позивачкою та відповідчем підлягає розірванню. Відповідно до ч.8 ст. 235 ЦПК України у рішенні про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-05 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, доньки - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження виданого міським відділом реєстрації актів цивільного стану Херсонського обласного управління юстиції від 07.03.2006 року. Також вказано, що відповідач ухиляється від обовязку утримувати свою неповнолітню дитину, добровільно не надає матеріальну допомогу на її утримання, неповнолітня дитина проживає із позивачем. Просила стягнути з відповідача аліменти на її користь в твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн. щомісячно до повноліття дитини. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився. Про час і місце слухання справи був повідомлений належним чином. Про причини неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи, заслухавши сторони, суд встановив, що позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини, доньки - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження виданого міським відділом реєстрації актів цивільного стану Херсонського обласного управління юстиції від 07.03.2005 року. Відповідач ухиляється від обовязку утримувати свою неповнолітню дитину, добровільно не надає матеріальну допомогу на її утримання, неповнолітня дитина проживає з позивачем. Враховуючи вищевказане, суд вважає, що є всі підстави для задоволення позову. Так, відповідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 СК України передбачено, що рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved