Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-12 00:00:00

[PERSON] звернувся в районний суд з вищевказаним позовом посилаючись на те, що 06.06.2008 року між ним та третьою особою [PERSON] укладено договір позики, згідно із яким остання позичила у нього 33950 грн., що еквівалентно 7000 доларів США. 23.07.2008 року [PERSON] повернула йому відсотки за користування кредитом та запропонувала провести заміну боржника шляхом переукладення договору позики. Новий боржник [PERSON] погодилась повернути кошти, які позичила [PERSON] з урахуванням 12% щомісячних у разі прострочи повернення боргу. Згідно переукладеного договору позики [PERSON] зобовязувалась повернути борг в строк до 23.08.2008 року. Однак не виконала своїх зобовязань незважаючи на його пропозиції розрахуватись. Тому позивач просить стягнути на його користь суму боргу з урахуванням індексу інфляції 74052,39 грн., а також моральну шкоду в розмірі 1650 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги свого довірителя підтримала, просила позов задовольнити повністю. При цьому не заперечує проти ухвалення заочного рішення за наявності підстав для цього. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи, що підтверджується відповідними розписками, двічі 28.09.2011 року та 13.10.2011 року в судове засідання не зявилась, причини неявки суду не повідомила, а тому суд вважає за можливе відповідно до ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та постановити заочне рішення, оскільки позивач погоджується на такий розгляд справи. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилась, про день час та місце розгляду справи була повідомленою, що підтверджується відповідними розписками. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 06 червня 2008 року між позивачем [PERSON] та третьою особою [PERSON] укладено договір позики, згідно з яким остання позичила гроші в сумі 33950 грн., що станом на день укладання договору становило 7000 доларів США (а.с. 7). Згідно з умовами даного договору (п. 1) позичальник [PERSON] зобовязувалась повернути позику в строк до 06 липня 2008 року зі сплатою відсотків за користування нею у розмірі 10% від загальної суми позики, щомісячно. Проте, позичальник [PERSON] повернула позикодавцю [PERSON] відсоток за користування грошима 23.07.2008 року і запропонувала провести заміну боржника у договорі позики, шляхом переукладення договору з іншим боржником. 23 серпня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, згідно з яким остання взяла на себе зобовязання повернути [PERSON] позику в сумі 7000 доларів США, що еквівалентно 33950 грн., про що дала письмову розписку (а.с. 8). Договір укладено в простій письмовій формі шляхом написання розписки, в якій визначено сторони, предмет договору і його строк. Встановленим судом фактам відповідають правовідносини, що врегульовані наступними нормами цивільного законодавства. Згідно з ст. 1046, 1047, 1049, 1053 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості грошей. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, в разі якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, яка передбачає, що боржник який прострочив виконання грошових зобовязань на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення а також 3% річних від простроченої суми. Разом з тим, вимога про стягнення індексу інфляції в розмірі 18255 грн. до задоволення не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 192 ЦК України встановлено, що законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Інфляція - це знецінювання грошей і безготівкових коштів, що супроводжується ростом цін на товари і послуги (п. 2 Методологічних положень щодо організації статистичного спостереження за змінами цін (тарифів) на споживчі товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін, затверджених наказом Державного комітету статистики України від 14 листопада 2006 року N 519). Показником, який характеризує рівень інфляції, є індекс споживчих цін. Індекс споживчих цін характеризує зміни у часі загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Він є показником зміни вартості фіксованого набору споживчих товарів та послуг у поточному періоді порівняно з базисним. Тобто за змістом ст. 625 ЦК України встановлений індекс інфляції враховується до суми боргу в разі наявності між сторонами грошових зобов'язань у валюті України - гривні. Крім того, згідно з вимогами ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Таким чином, позивач з одного боку обґрунтовано просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики в гривнях, але виходячи з еквіваленту позики в іноземній валюті, і, водночас, просить стягнути суму заборгованості з урахуванням індексу інфляції, який не застосовується до зобовязань, виражених в іноземній валюті. Вирішуючи питання щодо вимоги про стягнення 1650 грн. на відшкодування моральної шкоди суд виходив з наступного. Відповідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Такий наслідок порушення договору позичальником як відшкодування моральної шкоди не передбачений ст. 1050 ЦК України, а сам факт заподіяння моральної шкоди та її розмір не доведений позивачем. Вищевикладене дає суду законні підстави для задоволення позову про стягнення боргу за договором позики та відмови в його задоволенні в частині стягнення інфляційних нарахувань та моральної шкоди. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати по справі пропорційно до задоволеної частини позовних вимог 571,14 грн. На підставі ст. 625, 1050, 1053 ЦК України,

Outcome: partial