Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-19 00:00:00

11.11.2011 року [PERSON] та його представник [PERSON] звернулися до суду з позовом, який був уточнений 20.03.2012 року, до [PERSON] та ПАТ ПівнГЗКпро стягнення заробітної плати та моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначили, що [PERSON], з 13.11.2000р. працював слюсарем чергового та з ремонту устаткування цеху по виробництву окатишів № 2 ПАТ „Північний ГЗК" . 30 липня 2010р. наказом № 79-к був звільнений з роботи за п.6 ст. 36 КЗпП України. 18 травня 2011р. колегією суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного су, Дніпропетровської області був поновлений на роботі. Окрім того, за рішенням суду на користь [PERSON] було стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 12359,87 грн., а також моральну шкоду в розмірі 1000 грн. [PERSON] було поновлено на роботі, але вищезазначені суми не були виплачені. Після поновлення на роботі [PERSON] не видавали наряди на роботу, щозміни до нього підходили посадові особи цеху та складали акти про відсутність будь-якої роботи. 07 червня 2011р. звернувся до Тернівського районного відділу Державної виконавчої служби з проханням здійснити примусове виконання рішення суду, щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, на підставі виконавчого листа Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 03 червня 2011р., але генеральний директор ПАТ „ПівнГЗК " [PERSON] виконувати рішення суду не прагне. 14 липня 2011р. [PERSON] був змушений звільнився з ПАТ „Північний ГЗК", за власним бажанням. Наказ №283 від 14.07.2011р. Роботодавець зобов'язаний в день звільнення провести з ним розрахунок, але відповідачі до теперішнього часу не виплатили належну [PERSON] заробітну плату та моральну шкоду. На теперішній час розрахунок з ним проведено частково, тому змушений звернутись за захистом своїх прав до Тернівського районного суду та просить стягнути зі [PERSON] 5\~071,77 грн. середній заробіток за час вимушеного прогулу згідно рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18.05.2011 року, та 150,0 грн. моральної шкоди, стягнути з ПАТ ПівнГЗК20\~818,80 грн. заробітної плати за час затримки фактичного розрахунку та 4000,0 грн. моральної шкоди. Представник [PERSON] [PERSON] позов не визнала, пояснила, що рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 18.05.2011 р. скасовано рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рога від 13.12.2011р. та задоволено частково позовні вимоги [PERSON] до ПАТ ПівнГЗК, а саме щодо поновлення його на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу у сумі 12359,87 грн. та моральної шкоди у сумі 1000 грн. Наказом відповідача від 19.05.2011 р. №63-к [PERSON] був поновлений на попередній роботі слюсарем черговим та з ремонту устаткування ЦПО-2. Постановою державного виконавця від 09.06.2011 р. на підставі виконавчого листа №2-3527 від 13.12.2010 р., наданого позивачем, було відкрито виконавче провадження про стягнення сум середнього заробітку 12359,87 грн. та моральної шкоди 1000 грн., усього -13359,87 грн. Постановами державного виконавця від 20.06.2011 р. та від 07.11.2011р. виконавче провадження було зупинено на підставі п.1ч.1ст.38 ЗУ Про виконавче провадженняу звязку зі зверненням державного виконавця до суду першої та апеляційної інстанції із заявою про розяснення рішення (щодо необхідності утримання із стягнутих на користь позивача сум податку на доходи фізичних осіб та єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування). Постановою державного виконавця від 16.01.2012р. виконавче провадження поновлено на підставі ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.12.2011р. Незважаючи на зупинення виконавчого провадження державним виконавцем, рішення апеляційного суду від 18.05.2011 р. в частині виплати стягнутих на користь позивача сум було виконано відповідачем у добровільному порядку, що підтверджується довідкою головної бухгалтерії Расшифровка платежных документов по оплате среднемесячного заработка и морального вреда согласно решению суда по делу №22ц-22288/11 от 18 мая 2011 года на [PERSON]Г.. У даній довідці зазначені: суми нарахувань середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 01.08.2010 р. пс 18.05.2011 р. та моральної шкоди (помісячно) - усього 29082,88 грн.; суми утримань єдиного соціального внеску (ЄСВ) та податку на доходи фізичних осіб (ПДФО) (помісячно) - усього 5221,77 грн.; суми раніше виплачених вихідної допомоги, допомоги по безробіттю, середньомісячного заробітку у звязку з негайним виконанням рішення - усього 15723,01 грн.; суми фактично виплачені [PERSON] на картковий рахунок №26255014626241 - усього 8138,10 грн. Дана обставина (щодо виплати позивачу суми 8138,10 грн.) підтверджена представником позивача у попередньому судовому засіданні. Як зазначено вище, згідно з рішенням апеляційного суду від 18.05.2011 р. [PERSON] був поновлений на попередній роботі наказом відповідача від 19.05.2011 р. №63-к . Наказом від 14.07.2011 р. №283 на підставі особистої заяви він був звільнений 14.07.2011 р. за угодою сторін, п.1 ст.36 КЗпП України. Згідно з довідкою головної бухгалтерії О начисленнях и уплаченных денежных средствах [PERSON] после восстановления на предприятии и по день увольнения с ПАО СевГОКу цей період йому проводилися виплати заробітної плати за місяці травень, червень, липень, виплати допомоги у звязку з тимчасовою непрацездатністю (5 днів за рахунок роботодавця і 1 день за рахунок Фонду соціального страхування), оплата щорічної відпустки згідно з графіком. Усього з моменту поновлення і на момент звільнення [PERSON] 14.07.2012 р. йому було виплачено 3682, 37 грн. Сума 122,25 грн. (оплата 1 дня листка непрацездатності за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової непрацездатності) виплачена 15.08.2011 р. відповідно до законодавства у 3-денний строк після отримання фінансування з Фонду. Таким чином, будь-які порушення з боку ПАТ ПівнГЗКщодо затримки проведення позивачу виплат при звільнені відсутні, а тому в позові необхідно відмовити. Представник відповідача ПАТ ПівнГЗК- [PERSON] позов не визнав, пояснив, що в даному випадку мова йде про виконання судового рішення, а тому норми КЗпП України не можуть бути застосовані і в позові необхідно відмовити. Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає , що в позові необхідно відмовити з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебували в трудових відносинах, які регулюються нормами КЗпП України. Наказом № 63-к від 19.05.2011 року позивач був поновлений на попередній роботі слюсарем черговим та з ремонту устаткування 5 розряду виробничої дільниці випалювання обкатишів ЦВО-2 (а.с.52). Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п.34 Постанови № 9 від 06.11.1992 року ( з наступними змінами Про практику розгляду трудових спорів, у відповідності до ст.. 24 КЗпП України рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видачі власником або уповноваженим ним органом про це наказом. Після набуття рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18.05.2011 року (а.с.14), що є актом правосуддя, котрий остаточно вирішує спір за заявленими вимогами та підставами, законної сили, правовідносини зі сфери вирішення спору переходять до виконавчої сфери. Наказом ПАТ ПівнГЗК від 14.07.2011 року № 283 [PERSON] був звільнений з роботи 14.07.2011 року за угодою сторін, п.1 ст. 36 КЗпП України (а.с.53). Правила ст.. 117 КЗпП України , на яку посилається позивач як на підставу вимог про стягнення заробітної плати за час фактичного розрахунку, поширюються на випадки невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у день звільнення або не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимог про розрахунок, якщо він у день звільнення не працював. Випадків несвоєчасного виконання рішення суду про стягнення на користь працівника сум ці правила не стосуються. Відповідальність боржника за невиконання рішення встановлюється Законом України Про виконавче провадження. Згідно ст.. 368 ЦПК України виконання рішення судів здійснюється у відповідності з Законом України Про виконавче провадження, вказаний Закон не передбачає взагалі відшкодування моральної шкоди. На підставі ст.36, 117 КЗпП України, Закону України Про виконавче провадження,

Outcome: approved