Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-21 00:00:00

Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Кіровської районної у м.Дніпропетровську ради звернувся до суду з вищезазначеним позовом в інтересах малолітньої дитини [PERSON] , в обґрунтування якого, під час розгляду справи уточнивши позов, зазначили, що мати дитини [PERSON] не бажає займатись вихованням та утримання сина [PERSON] . Не піклується про стан здоров`я, фізичний духовний та моральних розвиток дитини. Перестала контролювати поведінку останнього. [PERSON] самостійно залишає домівку, неодноразово затримувався кримінальною міліцією у справах дітей за бродяжництво. За інформацією адміністрації НВК №148 [PERSON] змінив своє ставлення до навчання, дитина потребує допомоги старших, а допомоги немає. Мати дитині не приділяє уваги, до школи з`являється вкрай рідко. Поведінка матері по відношенню до власного сина безвідповідальна. Згідно довідки міської поліклініки №5 [PERSON] перебуває під диспансерно-динамічним наглядом лікаря-нарколога. В свідоцтві про народження дитини [PERSON] відомості про батька записані зі слів матері відповідно до ч.1 ст.135 СК України. Мати дитини не бажає міняти своє ставлення до виховання малолітнього сина. Дитина проживає за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] зареєстрована за вказаною адресою, але разом із сином не проживає. В зв`язку з цим, просили позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до її сина [PERSON] ; відібрати дитину [PERSON] у [PERSON] або інших осіб та передати його представникам органу опіки та піклування для подальшого влаштування дитини; стягнути з [PERSON] на утримання дитини [PERSON] аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, щомісячно, починаючи з дня надходження заяви до досягнення дитиною повноліття, на користь закладу або особи, куди дитину буде влаштовано. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та, посилаючись на викладені в позові підстави, просив суд задовольнити останню. Представник прокуратури в судовому засіданні підтримав позовну заяву та просив її задовольнити в повному обсязі. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та заперечувала проти їх задоволення. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідачки, думку прокурора, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що позовні задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] та батьками останнього згідно свідоцтва про народження зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с.5). Відомості про батька дитини записані у відповідності до ч.1 ст.135 СК України. Відповідно до рішення виконавчого комітету Кіровської районної у м.Дніпропетровську ради №118 від 18.03.2011 року визнано за доцільне позбавити батьківських прав відповідачку по відношенню до її малолітньої дитини -сина [PERSON] (а.с.4). Як вбачається з вказаного рішення, при розгляді питання щодо позбавлення відповідачки батьківських прав було встановлено, що [PERSON] не бажає займатись вихованням та утримання сина [PERSON] . Не піклується про стан здоров`я, фізичний духовний та моральних розвиток дитини. Перестала контролювати поведінку останнього. [PERSON] самостійно залишає домівку, неодноразово затримувався кримінальною міліцією у справах дітей за бродяжництво. За інформацією адміністрації НВК №148 [PERSON] змінив своє ставлення до навчання, дитина потребує допомоги старших, а допомоги немає. Мати дитині не приділяє уваги, до школи з`являється вкрай рідко. Поведінка матері по відношенню до власного сина безвідповідальна. Згідно довідки міської поліклініки №5 [PERSON] перебуває під диспансерно-динамічним наглядом лікаря-нарколога. Згідно довідки міської поліклініки №5 [PERSON] знаходиться з метою профілактики з приводу психічних та поведінкових розладів в результаті вживання опіоідів. Вживання зі шкідливими наслідками (а.с.10). Згідно характеристик [PERSON] з місця навчання -НВК №148, [PERSON] зарекомендував себе учнем із середніми здібностями. Основна причина низької успішності з основних предметів - багато пропусків занять. [PERSON] фактично не займається дитиною. Проживає окремо від дитини, виховання поклала на матір -пенсіонерку, матеріально не допомагає. Ні мати, ні інші члени сім`ї про виховання та навчання хлопчика не піклуються, на батьківських зборах не з`являються, школу відвідують вкрай рідко (а.с.20,51,56). Згідно повідомлень управління-служби у справах дітей Бабушкінської районної у м.Дніпропетровську ради, [PERSON] в січні та березні 2011 року затримувався за бродяжництво (а.с.23,24). Згідно довідки КВ ЖРЕП Кіровського району від 03.02.2011 року вбачається, що відповідачка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.6). За вказаною адресою також зареєстровані та постійно проживають ще 6 осіб, у тому числі малолітній син відповідачки - [PERSON] . [PERSON] фактично мешкає за адресою: [ADDRESS] , зі своєю малолітньою дитиною - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , з яким перебуває у цивільному шлюбі та його батьками (а.с.47). Як зазначила відповідачка в судовому засіданні, на теперішній час вона проживає у цивільному шлюбі з [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] та доглядає за малолітньою дитиною - сином [PERSON] , [INFO] . Оскільки за вказаною адресою також проживають батьки [PERSON] , тобто всього в двокімнатній квартирі, разом з нею та її дитиною, мешкає 5 осіб, вона не має можливості забрати до себе свого сина - [PERSON] та останній мешкає разом з її матірю [PERSON] , рідним братом [PERSON] та іншими родичами за адресою: [ADDRESS] . З цих підстав, вона не має можливості проживати і за місцем своєї реєстрації, де окрім неї зареєстровано та проживає 6 осіб. Але вона ніколи не втрачала інтересу до своєї дитини - [PERSON] , постійно відвідує останнього, надає матеріальну допомогу, робить з ним уроки, гуляють разом. Вказані обставини підтвердила допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] -мати відповідачки, з якою фактично мешкає малолітній [PERSON] , яка зазначила, що в силу житлових умов на теперішній час не має можливості [PERSON] мешкати разом зі всіма своїми дітьми за місцем реєстрації та її фактичного міста проживання, тому було досягнуто згоди, що [PERSON] залишить проживати разом з нею - [PERSON] . Але донька - [PERSON] постійно відвідує сина, надає допомогу на його утримання, слідкує за його навчанням. Допитаний в судовому засіданні малолітній [PERSON] також підтвердив зазначені вище осбтавини та просив не позбавляти матір батьківських прав по відношенню до нього. Відповідно до ч.ч.4,5,6 ст.19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до ст.150 СК України -батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Згідно ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має орган опіки та піклування. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства`виховання в сім`ї є першо-основою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Як зазначено в абз.2 п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав`ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Аналізуючи надані позивачем докази на підтвердження заявлених позовних вимог, заперечення відповідачки, показання свідків, враховуючи зазначені вище положення закону, суд приходить до висновку, що позивачем не надано достатніх доказів, які б свідчили факт не виконання відповідачкою своїх батьківських обов`язків, ухилення від участі у вихованні дитини, належного утримання останньої. Судом встановлено та підтверджено показаннями свідків, що відповідачка не втрачала інтересу до своєї дитини, постійно спілкується з останнім, матеріально утримує, приймає участь у її вихованні. Факт окремого проживання матері та дитини сам по собі не свідчить про небажання відповідачки займатись вихованням та утриманням дитини. Крім того, як було встановлено судом, вказаний факт був викликаний наявністю складних житлових умов через наявність значної кількості осіб, що проживають за місцем реєстрації та фактичного місця проживання відповідачки. Також суд звертає увагу на те, що Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, зокрема у принципі 6, проголошено, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Таких виняткових обставин під час розгляду справи судом не встановлено. Окрім того, позовна заява взагалі не містить посилань на відповідні пункти ч.1 ст.164 СК України, обставини, передбачені якими, є підставою для позбавлення відповідачки батьківських прав. В зв`язку з цим, суд приходить до висновку, що позовна заява в частині заявлених вимог про позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до її малолітнього сина [PERSON] є необґрунтованими та в їх задоволенні слід відмовити. Відповідно до ч.1 ст.162 Сімейного кодексу України якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров`я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам. Відповідно до ст.163 Сімейного кодексу України батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду. Суд може відмовити у відібранні малолітньої дитини і переданні її батькам або одному з них, якщо буде встановлено, що це суперечить її інтересам. Крім того, відповідно до положень СК України аліменти на дитину присуджуються на користь тих з батьків, з ким залишилась проживати дитини. А відповідно до ч.2 ст.193 СК України якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах. Таким чином, в зв`язку з відмовою в задоволенні позову щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав, а також через відсутність передбачених законом (ст.ст.162,163,193 СК України) підстав, не підлягають задоволенню і позовні вимоги в частині відібрання дитини - [PERSON] у відповідачки або інших осіб та передачі його представникам органу опіки та піклування для подальшого влаштування дитини, а також щодо стягнення з відповідачки аліментів на утримання [PERSON] на користь закладу, куди дитину буде влаштовано. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed