Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до ПАТ "Євраз [PERSON]" про відшкодування моральної шкоди, заподіяної при виконанні трудових обов'язків, та просила стягнути з підприємства -відповідача на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 192 000 гривен, мотивуючи тим, що вона працювала у шахтобудівельному управлінні рудника "Суха Балка" з 21.12.1992 року по 05.05.2010 року, з повним робочим днем у підземних умовах. Зазначила, що втратила здоров'я, яке не можливо відновити, живе з постійним фізичним болем через тривалий час роботи в шкідливих умовах. Просить стягнути з відповідача публічного акціонерного товариства "Євраз [PERSON]" на її користь грошову суму в розмірі 192 000 гривен в рахунок відшкодування моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я на виробництві. Представник позивача по довіреності [PERSON], в судовому засіданні позивні вимоги [PERSON] підтримала і просила задовольнити їх в повному обсязі, стягнувши з відповідача на користь позивача, у відшкодування моральної шкоди -192 000 гривен. Представник відповідача в судовому засіданні заявлені вимоги не визнала в повному обсязі. Просила суд у задоволенні позивних вимог відмовити оскільки вважає, що вимоги не мають законодавчого підґрунтя відсутній факт моральної шкоди. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] працювала у шахтобудівельному управлінні рудника "Суха Балка" підземним машиністом підйому, з 21 грудня 1992 року по 05 травня 2010 року звільнена з посади по виходу на пенсію за віком по ст.38 КЗпП України. Працюючи в шахтобудівельному управлінні рудника "Суха Балка", ВАТ " Суха Балка" підземним машиністом підйому в період з 21.12.1992 року по теперішній час, виконувала роботи, по керуванню підйомною машиною під час спуску - підйому грузів і людей, перевірку її технічного стану, які 02.08.2000 року по теперішній час характеризувались запиленістю повітря робочої зони, яка перевищувала ГДК, внаслідок мавших місце випадків порушення нормативів провітрювання робочого місця, що піддержується актом №28 розслідування хронічного професійного захворювання від 15.03.2010 року п.ібта трудовою книжкою позивача. Згідно висновку МСЕК від 16.04.2010 року позивачу встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 25% з 13 квітня 2010 безстроково. Рекомендоване медикаментозне лікування, ВМП, обстеження по лінії ЛКК. Встановлено професійне захворювання - хронічне обструктивне захворювання легень першої - другої ст. (пиловий бронхіт першої - другої ст., емфізема легень першої - другої ст.) ЛН першого - другого ст. Захворювання професійне. Актом №28 розслідування хронічного професійного захворювання форми П-4 від 15 березня 2010 року, встановлена причина професійного захворювання позивача, робота на протязі 9 років 8 місяців в умовах запиленості повітря робочої зони, що перевищували ГДК і несприятливого мікроклімату: 1. Запиленість повітря робочої зони: пил з вмістом вільного кремнію діоксиду кристалічного від 10 до 70%: 4,2-4,4 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3 , що відмічено у п.17 акту. Відповідно до п.19 акту встановлено, що адміністрацією підприємства було порушено законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти та нормативи, не виконали вимоги ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України „Про охорону праці", в частині створення на робочих місцях умов праці відповідно вимог нормативних актів з охорони праці. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що при виконанні трудових обов'язків здоров'ю позивача була заподіяна шкода професійним захворюванням, винним в отриманні позивачем професійного захворювання є відповідач. Відповідно до наданих медичних документів, виписних епікризів, пояснень представника позивача в судовому засіданні, позивач [PERSON] має необхідність проходити регулярне стаціонарне лікування з приводу професійного захворювання, відчуває фізичний біль, який носить постійний характер, що несе незворотні зміни її здоров'я. Зазначені обставини викликають відчуття неповноцінності у позивача, через що вона переживає моральні страждання. Такі обставини носять суттєві зміни в життєвих стосунках, вона вимушена докладати додаткових зусиль для організації свого життя, змінити спосіб життя. Суд вважає, що факт спричинення моральної шкоди позивачу [PERSON] доведено, оскільки після встановлення професійного захворювання, яке потягло втрату працездатності, позивачем понесені моральні страждання, пов'язані з професійним захворюванням, лікуванням, та неможливістю вести повноцінний спосіб життя. Частиною 1 ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У п.13 Постанови Пленуму Верховного [PERSON] України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснено, що відповідно до ст..237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Приймаючи до уваги рішення Конституційного суду від 27.01.2004 року № 1-рп/2004 року -громадяни, яким встановлена стійка втрата професійної працездатності, мають право стягнення на їх користь моральної шкоди. Відповідно до п.4.1 цього ж рішення, ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, завдають йому моральні і фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і відчуває значно більшу моральну шкоду, чим працівник, що не втрачає професійної працездатності. Крім того, рішенням Конституційного [PERSON] України від 8 жовтня 2008 року у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень підпункту "б" підпункту 4 пункту 3 статті 7 Закону України "Про страхові тарифи на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзаців другого, третього пункту 10, пункту 11 розділу 1 Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" (справа про страхові виплати) (справа № 1-32/2008), право громадян на відшкодування моральної шкоди, передбачене статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю відшкодовується за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Тому саме підприємство ПАТ "Євраз [PERSON]" повинне відшкодувати спричинену моральну шкоду позивачу [PERSON] Однак, суд вважає, що заявлені вимоги позивача [PERSON]. про стягнення з відповідача ПАТ "Євраз [PERSON]" у відшкодування моральної шкоди 192 ОООгривень є завищеними, тому, на думку суду, з відповідача ПАТ "Євраз [PERSON]" необхідно стягнути на користь позивача суму еквіваленту відсотку втрати працездатності з урахуванням мінімальної заробітної плати, а саме у сумі 25 000 гривень, що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. На підставі ст..79,80,88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача ПАТ "Євраз [PERSON]" на користь держави судовий збір - 94 гривен 10 копійок.

Outcome: partial