Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-20 00:00:00

Позивач 19 вересня 2011 року звернувся до суду з позовом про зменшення розміру аліментів в обґрунтування якого зазначив наступне. Згідно рішення Оболонського районного суду м.Києва від 30 листопада 2010 року позивач сплачує аліменти на користь відповідачки на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 5000 грн. щомісячно, починаючи з 23 червня 2010 року. Визначаючи такий розмір аліментів суд виходив з того, що він зареєстрований приватним підприємцем та має мінливий дохід. Проте, починаючи з січня 2011 року його майновий стан змінився та надалі він не спроможний виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Зокрема, у звязку із несприятливими умовами ведення підприємницької діяльності він був змушений припинити її. На теперішній час він працює на посаді директора ТОВ Теплопостачсервіста отримує місячну заробітну платню в розмірі 4916 грн. 40 коп. Крім того, у звязку із погіршенням здоровя (виразкова хвороба та ін.) та у звязку з тим, що він в лютому 2011 року утворив нову сімю з гр. [PERSON], яка має неповнолітню дитину-інваліда, він несе додаткові витрати, що також унеможливлює виплату аліментів відповідачці у розмірі 5000 грн. щомісячно. Враховуючи наведене позивач просив зменшити розмір аліментів та стягувати з нього на утримання дітей 30% заробітної плати щомісячно. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позові. Зазначили, що діти у повній мірі забезпечені матеріально та мають засоби для повноцінного проживання та виховання, оскільки на підставі мирової угоди від 28 серпня 2010 року, визнаної ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 28 серпня 2010 року, при поділі спільного майна подружжя, відповідачка має право розпоряджатися в інтересах дітей, до їхнього повноліття, грошовими коштами, розміщеними на депозитних рахунках, у сумі 20000 грн. на кожну дитину. Розпорядження цими коштами здійснюється за погодженням з ним, проте відповідачка жодного разу не зверталась до нього з приводу використання цих коштів. Також позивач та його представник зазначають, що за умовами згаданої мирової угоди позивач та відповідачка відступили на користь своїх дочок по 90% майнових прав кожній на квартири, під будівельними номерами 278 та 279, за адресою: м.Київ, вул. А.Вільямса, 3/7 (буд.5), які також можуть бути джерелом доходів відповідачки для утримання дітей. Також при поділі майна відповідачка отримала у власність квартиру та автомобіль. Відповідачка та її представник в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували, посилаючись на їх необґрунтованість. Зокрема зазначили, що погіршення майнового стану позивача та припинення підприємницької діяльності є надуманими обставинами. Позивач має можливість сплачувати аліменти у розмірі 5000 грн. щомісячно, що підтверджується в тому числі й тим, що у власності позивача перебувають транспортні засоби та нерухоме майно, утримання яких потребує значних витрат, таким чином у позивача є й інші доходи, які він приховує. Також зазначили, що у грудні 2010 року відповідач придбав квартиру [ADDRESS], приблизною вартістю 700000 грн., що є підтвердженням фінансової забезпеченості позивача. Посилались на те, що створення відповідачем нової сімї, в якій є дитина-інвалід, не є підставою для зменшення розміру аліментів, оскільки у цієї дитини є рідні батьки, які й зобовязані її утримувати. Щодо стану здоровя позивача зазначили, що вказані позивачем хвороби не впливають на його працездатність та не потребують значних витрат на лікування. При цьому вказали, що дітям встановлений ряд діагнозів, у звязку з якими діти потребують додаткових витрат на лікування, спеціальне харчування та санаторно-курортний відпочинок, про що позивач обізнаний, проте допомоги не надає. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як розяснено у пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментіву новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Судом встановлено, що рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 30 листопада 2010 року (справа №2-5647/10) з позивача стягнуто аліменти на користь відповідачки на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 5000 грн. щомісячно, починаючи з 23 червня 2010 року. Ухвалюючи рішення про стягнення саме такої суми суд виходив з того, що [PERSON] є субєктом підприємницької діяльності та має достатній рівень матеріального забезпечення, в звязку з чим спроможний виплачувати аліменти у такому розмірі. Проте, судом встановлено, що матеріальний та сімейний стан позивача після ухвалення рішення суду змінився. Як вбачається з даних Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця [PERSON] від 06.11.2002 року, останній 10 червня 2011 року припинив свою підприємницьку діяльність, про що свідчить відповідний штамп на свідоцтві (а.с. 28). Згідно довідки про доходи позивача (а.с. 22), він працює на посаді директора ТОВ Теплопостачсервісз посадовим окладом 6000 грн. та його заробіток після відрахування податків складає 4916 грн. 40 коп. на місяць. Доказів отримання позивачем інших доходів суду не надано. Придбання позивачем квартири вартістю близько 700000 грн., що не заперечується позивачем, відбулося у грудні 2010 року і не є доказом отримання позивачем значних доходів на час звернення до суду з вказаним позовом. Наявність у власності позивача приватного будинку та автомобілів свідчить про необхідність несення позивачем витрат на їх утримання, проте доказів, що позивач отримує від вказаного майна додаткові доходи, суду також не надано. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 22 вересня 2010 року шлюб між сторонами розірвано. Відповідно свідоцтва про укладення шлюбу, 14 лютого 2011 року позивач зареєстрував шлюб з гр. [PERSON], яка має дитину-інваліда. Разом вони проживають в [INFO], що підтверджується довідкою КП Гостомельської селищної ради Управління житлово-комунального господарства Гостомельвід 28 вересня 2011 року Вказана обставина свідчить про зміну сімейного стану позивача. Вказані обставини є підставою для зменшення визначеного судом розміру аліментів. Проте, суд не приймає до уваги доводи позивача, що у звязку з погіршенням його стану здоровя він потребує значних фінансових витрат, оскільки з виписного епікризу №633, вбачається, що позивач з 08 по 14 грудня 2010 року перебував на стаціонарному лікуванні, виписується з клініки з покращенням у задовільному стані і йому рекомендовано нагляд дільничного терапевта, гастроентеролога та дотримання дієти. З консультаційного висновку лікаря-гастроентеролога та довідки про перебування на санаторно-курортному лікуванні вбачається, що позивач перебував на такому лікуванні у вересні 2011 року. Проте вказані обставини не свідчать про значне погіршення стану здоровя позивача, у звязку з яким обмежується його працездатність та про значні фінансові витрати позивача на лікування. Враховуючи вищевказані обставини суд вважає на необхідне зменшити розмір аліментів, які стягуються за рішенням Оболонського районного суду м. Києва №2-5647/10 від 30 листопада 2010 року з [PERSON], та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у розмірі Ѕ частини усіх видів заробітку (доходу) [PERSON] щомісячно, від дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення повноліття [PERSON], але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Наявність у дітей [PERSON] та [PERSON] ряду встановлених діагнозів, у звязку з якими діти потребують додаткових витрат на лікування, спеціальне харчування та санаторно-курортний відпочинок, не є підставою для відмови у задоволенні позову про зменшення розміру аліментів, оскільки відповідачка не позбавлена права у встановленому законом порядку звернутися до позивача з вимогою про фінансування наперед або відшкодування після їх фактичного понесення разово додаткових витрат на дітей. На підставі ст.ст. 180, 182, 183, 185, 192 СК України, пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів,

Outcome: partial