Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] в якому просить суд: визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами № 258 по вул. Мануільського в м. Новомосковську за набувальною давністю. В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що 11.08.1999 року він усно домовився с громадянином [PERSON] про обмін належної позивачеві квартири [ADDRESS] на будинок № 258 по вул. Мануільського в м. Новомосковську. Цю домовленість вони фактично оформили договором купівлі-продажу, згідно якого [PERSON], як власник будинку № 258 по вул. Мануільського в м. Новомосковську, продала цей будинок, а позивач придбав його. В подальшому всі документи на будинок були втрачені, в тому числі і договір купівлі-продажу, і на сьогоднішній день відновити їх не вбачається можливим, однак позивач проживає у вказаному будинку та користується ним відкрито та безперервно з 1999 року, тобто протягом 12 років, що являється, на його думку, підставою для визнання за ним права власності на вказаний будинок на підставі ст. 344 ЦК України за набувальною давністю, а тому позивач вимушений звернутись з даним позовом до суду. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги та просив суд задовольнити їх. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи була належним чином повідомленою, про причини неявки суд до відома не поставила. Ухвалою суду встановлено заочний розгляд справи. В судовому засіданні було допитано ряд свідків. Так, свідок [PERSON] пояснила, що спірний будинок насправді належить її бабусі [PERSON], яка фактично продала його. Потім будинок декілька разів перепродавався без будь-яких документів, а в 1999 році цей будинок купив позивач і з того часу він в ньому проживає постійно та безперервно. Жодних перешкод для проживання йому ніхто не створює. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вони проживають [INFO] років і знають, що з 1999 року в будинку під № 258 постійно та безперервно проживає [PERSON] Жодних перешкод для проживання йому ніхто не створює. Суд, заслухавши позивача, показання свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом, а згідно ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Судом по справі встановлено, що будинок № 258 по вул. Мануільського в м. Новомосковську зареєстровано на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 26.07.1989 року, що підтверджується договором купівлі-продажу. (а.с. 21) та довідкою КП НМБТІ. У вказаному будинку з 1999 року зареєстрований та постійно, відкрито і безперервно проживає [PERSON], що підтверджується копією домової книги (а.с. 4-6), копією довідки голови квартального комітету (а.с. 7), показаннями свідків, договором про надання послуг з газопостачання в будинок № 258 по вул. Мануільського, укладеним 25.10.2000 року між позивачем та УЕГГ, аналогічним договором від 17.11.2008 p., договором про користування електричною енергією в будинку № 258 по вул. Мануільського, укладеним 28.04.2000 року між позивачем та ВАТ «Дніпрообленерго», аналогічним договором від 19.06.2003 p., розрахунковими книжками заведеними по будинку № 258 по вул. Мануільського з 1999 року. Таким чином, суд вважає встановленим факт добросовісного заволодіння позивачем будинком № 258 по вул. Мануільського в м. Новомосковську, належного на праві власності [PERSON], та факт відкритого і безперервного володіння вказаним будинком протягом дванадцяти років, а отже його позовні вимоги підлягають задоволенню на підставі ч. 1 ст. 344 ЦК України.

Outcome: approved