Jurisdiction: civil
Date: 2011-08-15 00:00:00

позивач та його представники уточнили вимоги позивача та просять суд визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ 592296 від 16.11.2007 р. виданий Черняхівською сільською радою [PERSON] на земельну ділянку площею 0,3088 га за адресою Кагарлицький район, с. Черняхів, вул. Молодіжна, 2, скасувати державну реєстрацію державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ 592296 від 16.11.2007 р. виданий Черняхівською сільською радою [PERSON] на земельну ділянку площею 0,3088 га за адресою Кагарлицький район, с. Черняхів, вул. Молодіжна, 20, посилаючись на те, що [PERSON] належить житловий будинок за адресою Кагарлицький район, с. Черняхів, вул. Молодіжна, 19. Також позивачу як власнику житлового будинку була надана у користування земельна ділянка для будівництва, обслуговування житлового будинку та господарських споруд та для ведення особистого селянського господарства. На підставі ст. 18 Земельного кодексу України позивач звернувся до Черняхівської сільської ради із заявою про передачу йому у власності земельної ділянки площею 0,33 га за адресою: с. Черняхів, вул. Молодіжна, 19, яка перебувала у користуванні позивача. Під час встановлення меж та площі вищезазначеної земельної ділянки, яку позивач мав намір отримати у власність виявилось, що межі та площа земельної ділянки не відповідають розмірам вказаним в земельно-кадастрової документації Черняхівської сільської ради. Вищезазначені невідповідності виникли у звязку з тим, що власник сусіднього домоволодіння №2 по вул. Молодіжна в с. Черняхів Чухрай [PERSON] змінив межу своєї земельної ділянки передвинувши її в глиб земельної ділянки позивача. За рахунок чого межі та площа земельної ділянки позивача були зменшені. В результаті зміни відповідачем меж своєї земельної ділянки, земельна ділянка позивача зменшилась до 0,31 га (при цьому згідно земельно-кадастрової документації позивач користується земельною ділянкою 0,33 га), а земельна ділянка відповідача при цьому збільшилась до 0,3088 га (при цьому згідно земельно-кадастрової документації відповідач користується земельною ділянкою 0,25 га). 16.11.2007 р. відповідачем було отримано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ 592296, відповідно до якого відповідач набув у власність земельну ділянку площею 0,3088 га. З метою вирішення спору, встановлення меж та площі земельних ділянок позивача та відповідача, які б відповідали даним земельно-кадастрової документації, позивач звернувся до Черняхівської сільської ради із заявою, в якій просив встановити межу між земельними ділянками позивача та відповідача. На підставі заяви позивача рішенням Черняхівської сільської ради було створено узгоджувальну к-місію Черняхівської сільської ради у складі: в.о. голови села - [PERSON], голови комісії - [PERSON];депутата - [PERSON], землевпорядника - [PERSON] За результатами роботи комісією було складено протокол, відповідно до якого комісією було встановлено перевищення площі від земельного акту інвентаризації землі на 0,0588 га [PERSON] та менше по земельного акту інвентаризації землі та фактично менше на 0,02 га [PERSON] У зв'язку з встановленими обставинами комісія прийшла до висновку, що оскільки сусіди [PERSON] та [PERSON] згоди між собою стосовно межі не дійшли, комісія рекомендує вирішити спір межовий за згодою згідно ст. 103 Земельного кодексу України, або звернутись для вирішення даного спору у судовому порядку. Згідно ч. 1 ст. 106 Земельного кодексу України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. На прохання позивача відновити змінені відповідачем межі земельної ділянки Відповідач в добровільному порядку відмовляється. Змінивши межі земельної ділянки Відповідач порушив права Позивача на земельну ділянку, оскільки розмір, оскільки у зв'язку із зміною межі, земельна ділянка Позивача зменшила на 0,02 га. Згідно ст. 107 Земельного кодексу України основою для відновлення меж є дані земельно - кадастрової документації. Згідно ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Отже, враховуючи те, що за рішенням узгоджувальної комісії Черняхівської сільської ради було виявлено невідповідність у площі земельних ділянок позивача та відповідача, а саме: встановлено перевищення площі від земельного акту інвентаризації землі на 0,0588 га [PERSON] та менше по земельного акту інвентаризації землі та фактично менше на 0,02 га [PERSON], необхідно визнати незаконним та недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ 592296 від 16.11.2007 p., оскільки такий акт порушує права позивача на його земельну ділянку площею 0,02 га. Крім цього, державний акт на земельну ділянку Відповідача були виготовлені з порушенням п. б) ч. 2 ст. 198 Земельного кодексу України, яка передбачає, що кадастрова зйомка включає погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами. Згідно п. 1.16 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі затвердженої Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах №43 від 05.04.1999 р. технічна документація зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою включає кадастровий план земельної ділянки, складений за результатами зйомки. Згідно п. 1.16 Інструкції здійснюється кадастрова зйомка земельної ділянки з наступним вирахуванням координат поворотних точок меж (у державній або умовній системі координат) і площі ділянки. За результатами виконаних робіт складається кадастровий план земельної ділянки. Отже, вищезазначеними нормами передбачено необхідність погодження меж земельної ділянки із сусідніми землекористувачами при складанні кадастрового плану на основі кадастрових зйомок. При цьому, під час виготовлення державного акту відповідача межі земельної ділянки не погоджувались з позивачем. Також під час виготовлення технічної документації та видачі державних актів відповідачу було порушено також інші норми Інструкції. Зокрема: п. 1.12. Інструкції, який передбачає, що складання державного акта на право власності на земельну ділянку або право постійного користування земельною ділянкою при передачі або наданні земельних ділянок громадянам, підприємствам, установам, організаціям та об'єднанням громадян всіх видів проводиться після перенесення в натуру (на місцевість) меж земельної ділянки та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженим в установленому порядку проектом відведення цієї ділянки; п. 2.1. Інструкції, який передбачає, що роботи зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою виконуються зі встановленням (відновленням) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки та меж обмежень на використання земельної ділянки. При виготовленні технічної документації зі складання державного акту відповідача не було встановлено в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки відповідача. Таким чином, державні акти на право власності на земельну ділянку виготовленні відповідачем з порушенням вимог Земельного кодексу України та Інструкції, тому такі державні акти є незаконними та повинні бути визнані судом недійсними. Згідно п. б) ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав Згідно ч. 1 ст. 158 Земельного кодексу України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Згідно ч. 2 ст. 158 Земельного кодексу України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Відповідач та його представник уточнені позовні вимоги позивача не визнали та просили у задоволенні їх відмовити, оскільки права позивача відповідачем не було порушено. Будь яких порушень при виготовленні державного акту норм Земельного кодексу України та Інструкції про порядок виготовлення державного акту не було, а тому позивач не має на звернення до суду з даним позовом до відповідача. Представник Управління Держкомзему в Кагарлицькому районі уточнені позовні вимоги не визнає, оскільки відповідач є власником земельної ділянки, а позивач є користувачем земельної ділянки, а тому права позивача відповідачем не порушено. Представник Черняхівської сільської ради Кагарлицького району Київської області уточнені позовні вимоги позивача не підтримує та вважає, що немає порушень при виготовленні державного акту відповідачем. Остаточний розмір земельної ділянки завжди визначається при виготовленні державного акту. Розміри земельних ділянок у земельно кадастровій книзі є приблизними, оскільки раніше обмір робився рулеткою, а зараз вимір земельних ділянок робиться більш точними вимірами. Вислухавши сторони та вивчивши матеріали справи, суд вважає за необхідне у задоволенні уточнених позовних вимогах необхідно відмовити. В судовому засіданні суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 81 ЗК України громадяни набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). \~\~\~\~\~\~\~\~\~ У відповідності до ст.ст. 116, 125, 126 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної і комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Відповідно до 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до абзацу 2 частини 2 ст. 373 ЦК України, право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Відповідно до ст. 12 ЗК України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЗК України, власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування», виключно на пленарних засіданнях міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин. Реалізація такого права гарантується процедурою встановленою статтею \~118 ЗК України \~про порядок вирішення органом місцевого самоврядування питання щодо розгляду заяв громадян на приватизацію, надання дозволу на розробку проекту відводу земельної ділянки. Згідно з правилами частин 6, 7 статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходження земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання. Частиною 1 ст. 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з частиною 1 статті 11 ЦПК України, якою встановлений принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог \~і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких між сторонами ті іншими особами, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як слідчить з матеріалів справи, відповідачу [PERSON] \~передана у власність земельна ділянка загальною площею 0,3088 га та 16.11.2007 р. був виданий державний акт серії ЯЕ 592296 на земельну ділянку загальною площею 0,3088 га, яка розташована за адресою: Кагарлицький район, село Черняхів, вул. Молодіжна, 2. Також в матеріалах справи міститься технічна документація, яка була надана \~Управлінням Держкомзему в Кагарлицькому районі, матеріали якої свідчать що відповідачем [PERSON]Ф.у повному обсязі була складена технічна документація по наданню йому у приватну власність земельної ділянки площею 0,3088 га, для ведення будівництва та ведення ОСГ. \~\~ З пояснень представників позивача, пояснень самого позивача, пояснень інших сторін, матеріалів справи вбачається, що позивачем не надано суду жодного документу на порушення його прав, як землекористувача зі сторони відповідача [PERSON] З урахуванням всебічно і повно зясованих всіх фактичних обставини, на яких ґрунтується позов, суд приходить до висновку про те, що уточнені вимоги [PERSON] не знайшли свого доведення у судовому засіданні, не ґрунтується на чинному законодавстві, а тому задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed