Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-27 00:00:00

Харківська районна державна адміністрація Харківської області (далі Харківська РДА) звернулася до суду з вищезазначеним позовом та просила на підставі ст.ст.203, 215 ЦК України визнати недійсними: договір купівлі-продажу земельної ділянки площею, 0,5802 га, кадастровий номер 6325183000:04:001:0392, призначеної для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться на території Пономаренківської сільської ради Харківського району Харківської області, що укладений 21.08.2009 між [PERSON] та [PERSON] посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON] та державний акт на право власності на земельну ділянку ЯЕ № 509447. В обґрунтування позову зазначила, що розпорядженням голови Харківської РДА від 08.05.2009 № 827 «Про розгляд матеріалів вибору місць розташування земельної ділянки» гр. [PERSON] надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. У подальшому на її замовлення було виготовлено проект землеустрою, однак 06.10.2009 Харківською міжрайонною прокуратурою Харківської області було винесено протести на розпорядження голови Харківської РДА від 29.12.2007 № 3378 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON]Г.», від 15.06.2009 № 1041 «Про внесення змін до розпорядження голови райдержадміністрації від 29.12.2007 за № 3378» та від 15.06.2009 № 1042 «Про передачу у власність земельної ділянки [PERSON]Г.». Розпорядженням голови Харківської РДА від 26.10.2009 №1651 указані протести прокурора задоволено та вищезазначені розпорядження скасовано. Оскільки підставу передачі спірної земельної ділянки [PERSON] скасовано як таку, що порушує вимогу чинного законодавства, той державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 509447, що виданий 19.08.2009 на імя [PERSON], повинен бути визнаний недійсним. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 07.04.2010, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 12.06.2010 у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа: Харківська районна державна адміністрація Харківської області про визнання недійсним договору купівлі-продажу та державного акту на право власності на землю й за позовом Харківська районна державна адміністрація Харківської області до [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу та державного акту на право власності у задоволенні позовних вимог [PERSON]ГІ. відмовлено, а позовні вимоги Харківської РДА Харківської області задоволено повністю із застосуванням наслідків недійсності правочину. Ухвалою Верховного суду України від 23.03.2011 рішення Харківського районного суду Харківської області від 07.04.2010 та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 12.06.2010 в частині вирішення позову Харківської районної державної адміністрації Харківської області скасовано справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині судові рішення залишені без змін. Представник Харківської РДА, в судове засідання не зявився, надавши до суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі за наявними матеріалами та прийняти рішення у відповідності до вимог діючого законодавства (а.с. 191). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися, надавши до суду заяви, згідно яких, вони заперечують проти задоволення позову та просять розглядати справу за їх відсутності (а.с. 207, 208). Третя особа та її представник [PERSON], яка діє в інтересах і від імені [PERSON] в судове засідання не зявилися про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином про що свідчить розписка (а.с.203), про причини неявки суду не повідомили. Виходячи з наведеного, та з того, що в матеріалах справи є достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити рішення в справі. Матеріалами справи встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. Згідно матеріалів справи 08 травня 2009 року головою Харківської РДА було винесено розпорядження № 827 Про розгляд матеріалів вибору місця розташування земельної ділянки гр. [PERSON]П. (а.с.42), згідно якого [PERSON] надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. У подальшому на її замовлення було виготовлено вказаний проект землеустрою. Разом з цим, 06 жовтня 2009 року Харківською міжрайонною прокуратурою Харківської області було внесено протести на розпорядження голови Харківської РДА: від 29 грудня 2007 року № 3378 Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON]Г., від 15 червня 2009 року № 1041 Про внесення змін до розпорядження голови райдержадміністрації від 29 грудня 2007 року за № 3378 та від 15 червня 2009 року № 1042 Про передачу у власність земельної ділянки [PERSON]Г.. Розпорядженням голови Харківської РДА від 26 жовтня 2009 року № 1651 (а.с.41) вказані протести прокурора задоволено та вищезазначені розпорядження скасовано. Судом встановлено, що [PERSON] була передана у власність земельна ділянка відповідно до розпорядження голови Харківської РДА за № 1042 від 15 червня 2009 року Про передачу у власність земельної ділянки [PERSON]Г.. На підставі вказаного розпорядження вона отримала Державний акт серії ЯЕ № 509447 на право власності на земельну ділянку площею 0,5802 га, кадастровий номер 6325183000:04:001:0392, призначеної для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться на території Пономаренківської сільської ради Харківського району Харківської області. Зазначений державний акт зареєстровано у встановленому порядку у ДП «ЦДЗК» (а.с.66). Тобто, відповідно до вимог статей 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку у [PERSON] виникло та належним чином було посвідчено. Як власник земельної ділянки, [PERSON] мала право на володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою. [PERSON] продала вказану земельну ділянку [PERSON], що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки від 21.08.2009, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 2788. (а.с.65). Відповідно до ч.1 ст.131 ЗК України громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Статтею 140 ЗК України передбачено виключний перелік підстав припинення права власності на земельну ділянку. У статті 143 ЗК України визначено перелік підстав для примусового припинення права на земельну ділянку. Вказаний перелік розширювальному тлумаченню не підлягає. У рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) № 1 -9/2009 від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 зазначено, що в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, повязані з реалізацією певних субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і субєкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є „гарантією стабільності суспільних відносин між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в абзаці другому пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп у справі щодо несумісності депутатського мандата. Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання. Харківська РДА, як орган державної влади, повинна діяти, відповідно до вимог ст.19 Конституції України, лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у контексті висновку Конституційного суду України. Скасовуючи рішення про передачу земельної ділянки у власність [PERSON], Харківська РДА діяла по за межами вказаних повноважень та у спосіб, який суперечить вимогам чинного законодавства, оскільки вирішила питання про права особи на земельну ділянку у спосіб, не передбачений ЗК України. Крім того, заявляючи позовні вимоги про визнання державного акта на право власності на земельну ділянку, Харківська РДА не звернула уваги, що відповідно до вимог чинного законодавства Державний акт на право власності на земельну ділянку є, згідно до ч.1 ст. 126 ЗК України, документом, що посвідчує право на земельну ділянку. Заявляючи такі позовні вимоги, Харківська РДА не зазначила, якими нормами чинного законодавства передбачена можливість визнавати документ недійсним, оскільки у ч.2 ст.16 ЦК України такого способу захисту цивільного права чи інтересу не передбачено. Передбачений п.2 ч.2 ст.16 ЦК України спосіб захисту цивільних прав та інтересів шляхом визнання правочину недійсним не можу бути застосовано до державного акта на право на земельну ділянку, оскільки вказаний акт не є правочином. Згідно узагальнення Верховного суду України від 24.11.2008 встановлено, що за правилами недійсності правочинів не можна визнавати документи, які за своїм змістом не є правочинами. Вбачається, що до таких документів слід відносити, наприклад, рішення органів державної влади; свідоцтва (про право власності на житло про право на спадщину, про придбання майна з публічних торгів, державний акт на земельну ділянку, ордер тощо). Вимоги щодо визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним також задоволенню не підлягають, оскільки судом не знайдено підстав для визнання недійсним Державного акта на право власності на земельну ділянку і при укладенні вказаного договору [PERSON] діяла в межах повноважень власника земельної ділянки, який, відповідно до вимог ст.317 ЦК України має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Статтею 153 ЗК України передбачено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Крім того, як вбачається з матеріалів справи протести прокурора та розпорядження Харківської районної державної адміністрації №1651 від 16.10.2009 були винесені вже після укладення та реєстрації договору купівлі-продажу зазначеної земельної ділянки. У відповідності з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивачем не надано доказів на підтвердження порушення підстав викладених в ст.ст.203, 215 ЦК України, також не надано інших доказів, які могли б свідчити про недійсність укладення договору купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed