Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-14 00:00:00

28.03.2011 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, просив визнати недійсним державний акт на право власності на землю серії ЯИ № 279358 від 14 квітня 2010 року, виданий на ім'я [PERSON], на земельну ділянку, площею 0,10 га, що знаходиться по пров. Молодіжний, 13 в м. Миколаєві, та скасувати його державу реєстрацію. Обґрунтовуючи позовні вимоги, прокурор у судовому засіданні вказувала, що управлінням держкомзему у м. Миколаєві 14.04.2010 року складено державний акт серії ЯИ № 279358 на право власності на імя [PERSON] на земельну ділянку площею 1000 кв.м по пров. Молодіжному, 13 у м. Миколаєві для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Позивач стверджує, що зазначений державний акт видано з порушенням чинного законодавства, у звязку із ти, що рішення, на підставі якого був виданий спірний акт було скасовано рішенням Миколаївської міської ради № 3/65 від 27.01.2011 року. В судовому засіданні прокурор позов підтримала та просила задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не зявився, не представив доказів проти позову, тому суд на підставі ст. 224 ЦПК України, за згодою позивача, вважає за можливе розглянути справу заочно. Представник Управління держкомзему у м. Миколаєві в судовому засіданні позов підтримав, не заперечував проти задоволення позову. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається та реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до ст. 11 Земельного кодексу України (в редакції 1992 року), передача земельних ділянок у власність, надання їх у користування відноситься до компетенції районних Рад народних депутатів. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~152\~Земельного Кодексу\~України держава\~забезпечує громадянам\~та юридичним\~особам рівні\~умови захисту\~прав власності\~на землю,\~а згідно\~ч.\~2\~ст.\~373\~Цивільного кодексу\~України право\~власності на\~землю гарантується\~Конституцією України.\~Частиною 1\~статті 15\~ЦК України\~встановлено,\~що кожна\~особа має\~право на\~захист свого\~цивільного права\~у разі\~його порушення,\~невизнання або оспорювання. Так ч. 2 ст. 152 Земельного Кодексу України встановлено, що власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Окрім того, пп. д ч. З ст. 152 ЗК України встановлено застосування інших способів захисту права власності на земельну ділянку. Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Статтею 378 Цивільного Кодексу України передбачено, що право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Судом встановлено, що управлінням держкомзему у м. Миколаєві 14.04.2010 року складено державний акт серії ЯИ № 279358 на право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 1000 кв.м по пров. Молодіжному, 13 у м. Миколаєві для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Підставою для видачі державного акту на земельну ділянку було рішення № 44/39 від 04.03.2010 року, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність [PERSON] земельної ділянки загальною площею 1000 кв.м. за рахунок земель Державного підприємства «Миколаївське лісове господарство», зарахувавши її до земель житлової забудови для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель по пров. Молодіжному, 13 у м. Миколаєві. Зазначене рішення було скасоване рішенням Миколаївської міської ради № 3/65 від 27.01.2011 року, як таке, що прийнято з порушенням вимог законодавства. Таким чином, суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача та визнати недійсним спірний державний акт.

Outcome: approved