Jurisdiction: civil
Date: 2011-08-14 00:00:00

Позовна заява подана 26.07.2011 року, в якій позивач вказав, що відповідно договору купівлі - продажу від 05.11.2003 року від придбав як фізична особа будівлю механічної майстерні в ТОВ АПФ «Валентина», яка була розташована в селі Перневе Біловодського району, на цей час з 2008 року підприємство знято з державної реєстрації в у звязку з банкрутством. При звернені в Біловодське БТІ для реєстрації договору купівлі- продажу позивачу було реєстратором відмовлено в державній реєстрації цієї угоди з причин необхідності надання правовстановлюючих документів та даних про прийняття будівлі в експлуатацію. Позивач послався на ст. ст. 153,154, 224 та 225 ЦК УРСР та ст.ст. 392,655 ЦК України, перші з яких за його доводами не передбачали обовязкової нотаріальної реєстрації договору купівлі - продажу нежитлового приміщення, а передбачало виникнення права власності у покупця з моменту передачі йому майна. За доводами гр. [PERSON] , майно у вигляді механічної майстерні він придбав, коли ТОВ «Валентина» розпродувало свою власність для погашення кредиту перед ВАТ «Ощадбанк України», але ніяких доказів про це суду не подав . Позивач позовні вимоги повністю підтримує і просить суд їх задовольнити, допомігши за рішенням суду йому, як позивачу оформити у власність на майстерню , додавши як докази накладну в оригіналі з печаткою ТОВ АПФ «Валентина» з записом «за готівкові кошти» механічна майстерня 8333,34 гривні, в тому числі ПДВ 1666,6 гривень, довідку з державного реєстру підприємств в оригіналі з даними про ліквідацію ТОВ АПФ «Валентина» в 2008 році у звязку з визнання підприємства банкрутом , рішення Євсузької сільради № 9 про присвоєння майстерні юридичної адреси 23.06.2011 року в селі Копані, вулиця Шкільна, б. № 8. Також в своїх поясненнях позивач посилався на те, що майстерня будувалися без проектної документації за рахунок коштів підприємства, даних про прийняття будівлі в експлуатацію не має. Представник відповідача до суду не прибув, про слухання справи повідомлявся належним чином, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за відсутності представника відповідача та про визнання позову. За протокольною ухвалою суд відмовив в клопотанні про прийняття визнання позову та продовжив розгляд справи з дослідженням всіх доказів у справі. Вислухавши позицію позивача, оглянувши всі вище перелічені та надані позивачем письмові докази, суд приходить до висновку, що позов не може бути задоволеним з наступних підстав : Оскільки договір є видом правочину(ч. 4 ст. 202 ЦК), для його укладення та набрання чинності сторонами необхідно дотримуватись усіх тих вимог, які визначені в ст. 203 ЦК України для всякого правочину. Для того, щоб договір вважався укладеним, сторони у належній формі повинні досягнути згоди з усіх істотних його умов( також така вимога закону була і в ст. 153 ЦК УРСР / в редакції закону 1963 року/), а саме умови про предмет, умови, які визначені законом як істотні, умови, які є необхідними для договорів даного виду, тобто умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Набрання чинності правочину є його вчинення у формі, встановленій законом. Нотаріальне посвідчення правочинів передбачені для договорів купівлі- продажу єдиного майнового комплексу, житлового будинку(квартири) або іншого нерухомого майна ( ст. 657 ЦК України ).Відповідно ст. 182 ЦК України (введеного в дію у 2004 році)право власності підлягає державній реєстрації. Дійсно ЦК УРСР не передбачав укладення нотаріально завіреного договору купівлі продажу споруди у вигляді механічної майстерні, але як позивач, так і відповідач не надали суду доказів про те, що саме ТОВ АПФ « Валентина» було власником приміщення механічної майстерні площею 246,2 квадратних метрів ,і що сторони досягли всіх істотних умов - про юридичну адресу, площу майстерні або інших індивідуальних ознак спірного нежитлового приміщення, та й поняття «балансоутримувач» та «власник» не є тотожними, на право власності нерухомого майна у продавця або відповідача повинні бути правовстановлюючі документи, але їх сторонами суду не надано. Також гр. [PERSON] суду не довів, що відповідач в особі Євсузькохї сільської Ради є належним відповідачем у справі, якому спірна споруда передавалася ліквідатором чи іншою уповноваженою особою ТОВ АПФ «Валентина» Біловодського району на баланс чи у власність , бо підприємство діяло на території району до 11.11.2008 року, при цьому у стадії ліквідації передбувало з 23.07.2008 року, немає даних і про те , що відповідач в собі особі Євсузької сільради ухиляється від оформлення нотаріального договору купівлі- продажу нерухомого майна відповідно діючого законодавства України . За ст. 392 ЦК України, на яку посилається позивач у позові, власник майна може предявити позов про визнання його права власності у разі втрати ним документа , який посвідчує право власності. Але такий факт судом не встановлений, документів позивач на право власності не мав, також їх і не втрачав. Тому суд не вбачає законних підстав для визнання права власності на приміщення механічної майстерні в с. Копані Біловодського району площею 246, 2 квадратних метри за позивачем у справі. - На основі викладеного,

Outcome: dismissed