Jurisdiction: civil
Date: 2011-08-08 00:00:00

14.07.2011 року позивачі звернулися до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з даним позовом, в якому просять визнати за ними право власності на Ѕ частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Сулимівка, вул. Ворошилова, 21 та визнати за ними право власності на земельну ділянку площею 0,125 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та земельну ділянку площею 0,1825 га для ведення особистого селянського господарства, що знаходяться за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Сулимівка, вул. Ворошилова, 21. Свої вимоги позивачі обґрунтовують наступним. 19 грудня 2006 року помер їх дід [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими спорудами, який знаходиться за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Сулимівка, вул. Ворошилова, 21 та права власності на земельну ділянку площею 0,125 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та земельну ділянку площею 0,1825 га для ведення особистого селянського господарства, що знаходяться за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Сулимівка, вул. Ворошилова, 21. За життя [PERSON] склав заповіт, відповідно до якого все своє майно заповів онукам, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Після смерті спадкодавця, за їх бабусею [PERSON], відповідно до рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 03.10.2007 року, було визнано право власності на Ѕ частину будинку з надвірними будівлями та спорудами та Ѕ частину земельної ділянки, що знаходяться за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Сулимівка, вул. Ворошилова, 21. В звязку з тим, що спадкодавець [PERSON] зробив заповіт на все майно, а [PERSON] в судовому порядку визнала право власності на Ѕ частину спадкового майна, позивачі змушені звернутися до суду за захистом своїх прав на спадкове майно. У судовому засіданні представник позивачів позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. Відповідачі в судове засідання не зявилися, через канцелярію суду надали заяви, згідно з якими позовні вимоги визнають, просять слухати справу у їх відсутність. Як вбачається з матеріалів справи відповідачі позовні вимоги визнали повністю. Дослідивши подані заяви, матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. У судовому засіданні встановлено, що 19 грудня 2006 року помер дідусь позивачів - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим 20 грудня 2006 року виконавчим комітетом Кіровської сільської ради Бориспільського району Київської області, про що в Книзі реєстрації смертей 20 грудня 2006 року зроблено актовий запис № 59 /а.с. 12/. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку з господарськими будівлями та земельної ділянки, площею 0,125 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та земельної ділянки площею 0,1825 га для ведення особистого селянського господарства, що знаходяться за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Сулимівка, вул. Ворошилова, 21. Спадкодавець [PERSON] на випадок своєї смерті залишив заповіт, згідно якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що йому буде належати на день його смерті і на все що він за законом матиме право, заповів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних частинах кожній /а.с. 13/. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03.10.2007 року за [PERSON] було визнано право власності на Ѕ частину будинку з надвірними будівлями та спорудами та Ѕ частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку в с. Сулимівка по вул.Ворошилова, 21, Бориспільського району Київської області /а.с. 18/. Позивачі та відповідачі як спадкоємці, прийняли спадщину після смерті свого дідуся, оскільки звернулися до Бориспільської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини /а.с. 20/. Вищенаведене підтверджується даними копією паспорта позивачів [PERSON], [PERSON] /а.с. 7,9/, копією свідоцтва про шлюб серії І-БК №007153 /а.с.11/, копією свідоцтва про смерть серії 1-ОК №065249 від 20 грудня 2006 року /а.с. 12/, копією заповіту від 06.10.2004 /а.с.13/, копією технічного пастору на житловий будинок /а.с.14-17/, копією рішення бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03.10.2007р. /а.с. 18/, копією державного акту на право власності на землю /а.с. 19/, копією витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі /а.с. 20/, копією Витягу з технічної документації про нормативно грошову оцінку земельної ділянки /а.с. 21/. Стаття 1216 Цивільного кодексу України визначає, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно до вимог статті 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять всі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1225 Цивільного кодексу України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Отже, є всі підстави стверджувати, що вищезазначений будинок та земельні ділянки входить до складу спадкового майна, а позивачі як спадкоємці, після смерті дідуся мають всі законні права на дане спадкове майно. Частиною 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого майнового та немайнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права /п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України/. Крім того, ст. 1267 Цивільного кодексу України, частки у спадщині кожного з спадкоємців за законом є рівними. Відповідно до ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, в тому числі шляхом прийняття спадщини. Крім того, ст. 87 Земельного кодексу України, право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає при прийнятті спадщини на земельну ділянку двома або більше особами, в тому числі за рішенням суду. Відповідно до статті 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до статті 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд вважає, що докази, надані позивачами в обґрунтування їх позовних вимог є достовірними, належними та допустимими. Аналізуючи та оцінюючи у сукупності усі досліджені в судовому засіданні докази, суд прийшов до висновку, що оскільки позивачі в свою чергу набули право власності на земельні ділянки з часу відкриття спадщини, а відповідачі в свою чергу визнали позовні вимоги, позов слід задовольнити в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved