Jurisdiction: civil
Date: 2012-02-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду 11.01.2012 року з вказаним позовом до відповідача, посилаючись на те, що він працював на даному підприємстві до 13.04.2010 року. Позивач зазначив , що йому не було виплачено зарплатню вчасно, просив суд стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у розмірі 6 767 ,75 гривень середній заробіток за час затримки виплати зарплатні 25165 гривень , компенсацію за несвоєчасну виплату 2811,20 гривень,а також за судові витрати 2811,2 гривень . Представник позивача у судове засідання не з,вився ,надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник відповідача у судове засідання не з,вився ,про час та дату розгляду справи його було повідомлено належним чином. Дослідив матеріали справи суд встановив наступні обставини . Відповідно до вимог ст.47 КЗпП України на власника або уповноваженого їм органу покладений обов'язок зробити з працівником розрахунок в терміни, передбачені ст. 116 КЗпП України. Стаття 115 КЗпП України та стаття 24 Закону України «Про оплату праці»регулюють строки виплати заробітної плати: заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні в строки, встановлені у колективному договорі, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи організації, проводиться в день звільнення, а в разі якщо він не працював у день звільнення, то ці суми виплачуються не пізніше наступного дня після звернення працівника за розрахунком. Згідно вимогам ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого їм органу сум, що належать звільненому працівнику, за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа організація повинні виплатити працівнику його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до вимог ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 61 ч. 1 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що позивач знаходився з відповідачем у трудових відносинах з 23.10.2003 року і по 13 .04.2010 року що підтверджується копією трудової книжки (а. с . 3-4 ). Згідно довідки відповідача заборгованість по заробітній платі позивачу станом на час звільнення складала 6767 ,75 гривен (а.с.21). і. Зазначену заборгованість слід стягнути з відповідача на користь позивача у повному розмірі .,а також слід стягнути компенсацію за несвоєчасну виплату у сумі 1258,29 гривень. Отже, судом достовірно встановлено, що у день звільнення з відповідачем фактичний розрахунок по заборгованості по заробітній платі не був проведений .. Так як відповідач ,відповідно до вимог ст. 116 Кодексу законів про працю в Україні, не провів розрахунку з позивачкою, що змусило останню звернутися до суду за захистом її порушеного трудового права, то відповідно до вимог ст. 117 КЗОТ України позивачка має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки з нею розрахунку при звільненні за період з 13.04.2010 року по 31.12.2011 року 20 місяців х 1 258 ,29 = 25 165 ,8 гривень ,. Відповідно до роз’яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться у п. 20 постанови від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»встановивши при розгляді справи про стягнення заборгованості по заробітній платі у зв’язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі –наступного дня після пред’явлення ним вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Судом перевірено розрахунок середнього заробітку позивачем і встановлено, що його виконано вірно, кількість робочих днів позивачем взяті відповідно до норм робочого часу на 2009 і 2011 рік , середній заробіток –згідно довідки підприємства ,зробленої у відповідності до вимог "Порядку обчислення середньої заробітної плати", затвердженого Постановою КМУ № 100 від 08.02.1995 року із наступними змінами (а.с.21).. Тому відповідач повинен відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України сплатити позивачці її середній заробіток за час затримки з нею розрахунку при звільненні .

Outcome: approved