Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому зазначив, що з 22.06.2009 року до 29.11.2010 року він знаходився в трудових відносинах з відповідачем, працюючи гірником підземним з ремонту гірничих виробіток 3 розряду з середнім заробітком 4109,53 гривень. 29.11.2010 року він за власним бажанням звільнився, однак повного розрахунку з підприємством не відбулося. На момент звільнення сума заборгованості склала 2326,83 гривень оплата лікарняного, яку було сплачено тільки 28.01.2011 року. На підставі ст. ст. 116, 117 КЗпП України просить стягнути з відповідача з урахуванням затримки 4109,53 гривень х 3= 12328,59 гривень, витрати на правову допомогу. В судовому засіданні представник позивача надав уточнюючу позовну заяву, в якій просив стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені в розмірі 8219,06 гривень за 2 місяці затримки : з 29.11.2010 року до 31.01.2011 року. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заяву про причину неявки суду не повідомив, тому суд, зі згоди представника позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 224-226 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з 22.06.2009 року до 29.11.2010 року знаходився в трудових відносинах з відповідачем, працюючи гірником підземним з ремонту гірничих виробіток 3 розряду. 29.11.2010 року він за власним бажанням звільнився ( наказ про звільнення № 1440-к від 01.12.2010 року), але при звільнені з ним не був проведений повний розрахунок. З відповіді відповідача № 20643 від 21.09.2011 року на запит суду вбачається, що невиплачена сума заробітної плати складає 2326,83 гривень, яку платіжним дорученням № 221 від 28.01.2011 року було перераховано на розрахунковий рахунок позивача в ДРУ Приватбанк. Згідно п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 року Про практику застосування судами законодавства про оплату праці, сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності при вирішенні питання при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку з затримкою розрахунку. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинна виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку. Таким чином, суд вважає за потрібне стягнути з відповідача на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені, оскільки при звільнені в порушення вимог діючого законодавства, з ним не був проведений повний розрахунок: Відповідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 у разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством, як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Згідно з довідкою, наданою відповідачем, заробітна плата позивача [PERSON] за червень 2010 року дорівнюється 3974 гривні за 21 робочий день графік 21 вихід та за липень 2010 року 1951,37 гривень за 10 робочих днів графік 22 виходи. Середньомісячна заробітна плата складає 4109,53 гривень. В судовому засіданні встановлено, що середньоденний заробіток позивача дорівнюється 4109,53 гривень : 21 вихід = 195,69 гривень. Кількість робочих днів у розрахунковий період складається з 44 днів. Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає в загальній сумі 8610 гривень 36 копійок (195,69 грн. х 44 дня =8610,36 грн.). Згідно до ст. 88 ЦПК України та ст. 4 Закону України "Про судовий збір" суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судові витрати судовий збір в сумі 188,2 гривень, в стягненні витрат на правову допомогу відмовити, оскільки судові не надано належних фінансових документів на підтвердження сплати конкретної суми, в позові не зазначено конкретну суму даних витрат. На підставі викладеного,

Outcome: partial