Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] сільської ради Броварського району Київської області, про поновлення пропущеного строку позовної давності, визнання права власності на /б частину земельної ділянки, визнання незаконним та скасування пункту рішення [PERSON] сільської ради Броварського району Київської області, визнання незаконними та скасування державних актів на право приватної власності на земельні ділянки та визнання недійсним договору дарування. Свій позов обгрунтовувала тим, що після смерті її рідної сестри [PERSON], вона та її рідна сестра [PERSON] оформили спадщину та їм були видані свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого нотаріусом Броварської державної нотаріальної контори 01 жовтня 1999 року. Спадщина відкрилася на житловий будинок з відповідними надвірними будівлями, що знаходяться за адресою Київська область, Броварський район, Рожни, вул. Партизанська, 4, а також земельну ділянку 0,417 га, належний спадкодавцю на праві власності. Позивач вказує, що згідно свідоцтва про право власності за законом вона успадкувала Уг частину всього спадкового майна, в тому числі Уг частину земельної ділянки, що знаходиться за вказаною вище адресою. Разом :з сестрою [PERSON] користувалися успадкованими частинами земельної ділянки. Враховуючи домовленості сестри [PERSON] та [PERSON] користувалися визначеними ними частинами земельних ділянок, тому спорів з них не виникало, а також не було домовленостей про передачу належної частини земельної ділянки сестрі [PERSON]. або іншій будь-якій особі. Однак, як дізналася позивач, рішенням виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Броварського району, Київської області передано у приватну власність [PERSON] земельну ділянку площею 0, 412 га, та виданий державний акт на право приватної власності на землю від 11 червня 2001 року № 5222, чим були порушені її права. 14 вересня 2007 року померла [PERSON] Спадкоємцем до майна померлої є її чоловік [PERSON] Який не визнає право власності позивача на Уг частину земельної ділянки, яка належить позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. Позивач вказує, що у листопаді 1992 року в [PERSON] стався інсульт, і взвязку з цим вона перевезла її до себе в м. Київ, і доглядала до дня смерті 15 березня 1999 року. Після смерті [PERSON]., [PERSON] з її чоловіком [PERSON] переїхали з м. Києва на постійне проживання в с. Рожни у будинок [PERSON], за адресою с. Рожни, вул. Партизанська, 4. 26 березня 2006 року у [PERSON] стався інсульт, вона захворіла, і під час хвороби і до дня смерті 15 вересня 2007 року позивач її доглядала. Про порушення прав власника частини земельної ділянки позивач дізналася після смерті сестри [PERSON] - 14 вересня 2007 року. Під час розгляду справи позивачу стало відомо, що [PERSON] 24 грудня 2003 року на підставі договору дарування посвідченого нотаріально подарувала [PERSON] незабудовану земельну ділянку площею 0, 129 га в с. Рожни, Броварського району, Київської області, яка є частиною земельної ділянки загальною площею 0, 412 га з цільовим призначенням - ведення особистого підсобного господарства. Земельна ділянка, частина якої відчужувалась, належала дарувальнику [PERSON] на підставі державного акту на право власності на землю виданого на підставі рішення виконкому [PERSON] сільської ради від 30 січня 2001 року та зареєстровано в Книзі записів державних актів на приватної власності на землю за № 5222. На підставі вказаного договору дарування земельної ділянки від 24 грудня 2003 року, реєстровий номер № 9201 [PERSON] [PERSON] сільською радою Броварського району Київської області від 09 червня 2005 року видано державний акт на право власності на землю серії КВ № 2080850, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 010532500885, згідно якого [PERSON] є власником земельної ділянки 0,1287 га. Позивач зазначає, що він також є недійсними та незаконним, оскільки сестра [PERSON] завіряла її про те, що вона дарує свою частину земельної ділянки. Позивач, будучи людиною похилого віку, хворою та необізнаною з правових питань, повірила в це і не стала звертатися до суду з позовом про визнання вказаного договору дарування недійсним та оспорювати державний акт на землю на імя сестри, сподіваючись, що її права ніяким чином не були порушені. 26 березня 2006 року [PERSON] тяжко захворіла, потребувала стороннього догляду, позивач за нею доглядала, а строк позовної давності на той час вже сплинув. З вищевказаних підставі позивач вважає, що термін позовної давності щодо укладеного договору дарування між [PERSON] та [PERSON], вона пропустила з поважних причин і просила його поновити, після чого визнати вказаний договір недійсним та визнати незаконним отриманий [PERSON] на його підставі державний акт. Щодо визнання незаконним рішення [PERSON] сільської ради від 30 січня 2001 року та виданого на його підставі державного акта на спірну земельну ділянку на імя [PERSON] позивач вважає, що з огляду на положення ч. 4 ст. 268 ЦК України до вимог про визнання незаконним рішення сільської ради, яким порушене її право власності, позовна давність не застосовується. Позивач вважає, що способом захисту порушеного права її права на Уг частину спірної ділянки, власником якої вона є на підставі отриманого нею свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] є визнання судом за нею права власності на належну їй частину земельної ділянки і просила суд задовольнити її позовні вимоги Позивач в судовому засіданні [PERSON] та її представник позовні вимоги підтримали повністю, просили їх задовольнити. Пояснення надали аналогічні змісту позовної заяви та доповнень до неї. Відповідач [PERSON], представник [PERSON], не визнали позов повністю, просили в задоволені позову відмовити в звязку з пропуском строку позовної давності, вважають, що права позивача укладенням договору даруванням між [PERSON] та [PERSON] ніяким чином не порушені, оскільки [PERSON] розпорядилась своєю частиною спірної земельної ділянки. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник відповідача [PERSON] сільської ради визнала позовні вимоги, суду пояснила, що дійсно при прийнятті рішення виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради від 30 січня 2001 року була допущена помилка, і [PERSON] була передана у приватну власність вся земельна ділянка, що знаходиться за адресою Київська область, Броварський район, с.Рожни, вул. Партизанська, 4, на підставі вказаного рішення на її імя виданий державний акт. Суд, вислухавши сторони та їх представників, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного Кодексу України в редакції 2004 року, оскільки відповідно до Прикінцевих та перехідних положень його положення застосовуються до тих прав та обовязків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщин\ за законом від 01 жовтня 1999 року посвідченого державним нотаріусом Броварської районної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за № 2- 3799 спадкоємцями майна [PERSON] є її сестри [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах кожна, (а.с. 8) Спадкове майно на яке видано вказане свідоцтво, складається із земельної ділянки площею 0,417 га, розташованої на території с. Рожни, Броварського району, Київської області, наданої для обслуговування житлового будинку, ведення особистого господарства, що належала спадкодавцю [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю, виданного виконкомом [PERSON] сільської ради 14 липня 1999 року, серії ІУ-КВ № 033930. Свідоцтво зареєстровано в сільській раді 01 жовтня 1999 року, в реєстрі за № 2-3900. Також згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 01 жовтня 1999 року посвідченого державним нотаріусом Броварської районної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за № 2-3796 спадкоємцями майна [PERSON] є її сестри [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах кожна. Спадкове майно складається з жилого будинку з відповідними надвірними будівлями, що знаходяться в с. Рожни, по вул. Партизанській,4. До будинку примикають надвірні будівлі: сарай - Б, сара- погріб - В, вбиральня - Д, колодязь - К, огорожа -19, тротуар - Т, навіс - Е. Вказане свідоцтво зареєстровано в БТІ - 27 жовтня 1999 року. (а.с. 9). Але вступереч вказаного свідоцтва про право на спадщину за законом, не зважаючи на право позивача [PERSON] на 14 частину земельної ділянки площею 0,417 га, розташованої на території с. Рожни, Броварського району. Київської області, по вул. Партизанській, 4, прийнято рішення виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради від 30 січня 2001 року про передачу земельних ділянок у приватну власність громадянам в с. Рожни, а саме в п. 2 зазначено про те, що передати у приватну власність земельну ділянку площею 0,640 га для ведення підсобного господарства та обслуговуванння житлового будинку в с. Рожни, Броварського району, Київської області по вул. Партизанській, 4 - [PERSON] (а.с. 41). На підставі вказаного рішення виконавчого комітету [PERSON] сільської ради від 30 січня 2001 року, [PERSON] отримала Державний акт на право приватної власності на зем лю серії ІУ-КВ № 108956, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 5222. (а.с. 10). В судовому засіданні на підставі довідки виданої сільським головою [PERSON] сільської ради від 05 березня 2008 року за № 218 вбачається, що [PERSON] із заявами про відмову від земельної ділянки чи надання згоди на оформлення права власності не зверталася, та в сільській раді такі заяви від її імені не зареєстровані, (а.с. 11). Згідно вказаного державного акту на право власності на землю [PERSON] передано у приватну власність земельна ділянка площею 0,412 га в межах згідно з планом. Землю передано для обслуговування житлового будинку - 0,25 га та ведення особистого підсобного господарства - 0,162 га. Проте, в довідці [PERSON] сільської ради від 04 лютого 2009 року за № 91 зазначається, що згідно земельно-шнурової книги до 2001 року за адресою с. Рожни, вул. Партизанська, 4 рахувалась земельна ділянка загальною площею 0,417 га, з них: для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд площею 0,25 га, для ведення особистого селянського господарства площею 0,162 га. (а.с. 42) Так, згідно виданого на імя [PERSON] державного акту на право приватної власності на землю від 14 липня 1999 року серії ІУ-КВ № 033930. передано у приватну власність земельна ділянка площею 0,417 га для обслуговування житлового будинку та ведення особистого господарства. Як вбачається із плану зовнішніх меж земельної ділянки вона складається з земельних ділянок площею 0,129 га, та 0, 2827 га. (а.с. 88) Згідно архівного витягу від 22 червня 2009 року за № 61, рішенням виконавчого комітету [PERSON] сільської ради народних депутатів від 22 листопада 1996 року передано безкоштовно у приватну власність земельні ділянки, які раніше були надані у постійне користування для індивідуального будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) та розвитку особистого підсобного господарства [PERSON] для індивідуального житлового будівництва - 0,25 га, особисте підсобне господарство - 0,15 га, загальною площею 0,40 га. (а.с. 134). Таким чином, [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 01 жовтня 1999 року посвідченого державним нотаріусом Броварської районної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за № 2-3799 спадкоємцями майна [PERSON] має право на 14 частину земельної ділянки площею 0,417 га, з них: для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд площею 0,25 га. для ведення особистого селянського господарства площею 0,162 га. Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 268 ЦК України на вимогу власника про визнання незаконним правового акту органу державної влади або орган\ місцевого самоврядування, яким порушено право власності, позовна давність не поширюється. 24 грудня 2003 року [PERSON]: Г.Й., в інтересах якої діяла [PERSON] подарувала [PERSON] незабудовану земельну ділянку площею 0,219 га в с. Рожнах, Броварського району, Київської області, та як зазначається в п. 1. Договору дарування земельної ділянки, яка є частиною належної дарувальнику земельної ділянки загальною площею 0,412 га, з цільовим призначенням - ведення особистого підсобного господарства. Договір дарування укладений між [PERSON] та [PERSON] від 24 грудня 2003 року посвідчений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 9201. (а.с. 49). На підставі вказаного договору дарування [PERSON] [PERSON] сільською радою 09 травня 2005 року був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії КВ № 080850, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010532500885. (а.с. 50). 14 вересня 2007 року померла [PERSON], про що в книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за № 23, та видано свідоцтво про смерть серії 1-ОК № 098402. ( а.с. 116). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно. Спадкоємцем є її чоловік [PERSON] Спадщину він прийняв, та 22 травня 2008 року йому державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за законом на належну [PERSON] !4 частини квартири в м. Києві, по провулку Гагаріна,15. (а.с. 135), що також підтверджується матеріалами спадкової справи щодо майна померлої [PERSON] за № 958. (а.с. 150-160). Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, та визнання правочину недійсним, визнання незаконним рішення органу державної влади, або органу місцевого самоврядування. Відповідно до ст. 87 ЗК України право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає при прийнятті спадщини на земельну ділянку двома або більше особами. За правилами ст. 126 ЗК право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. В ст. 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування збитків. Таким чином захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється згідно ч. З ст. 152 ЗК України шляхом: визнання прав; визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, віднесених до їх компетенції, суд у разі задоволення позову визнає рішення цих органів недійсними і зобовязує їх, залежно від характеру спору, виконати певні дії на захист порушеного права чи сам визнає це право за позивачем. Також враховуючи те, що в судовому засіданні встановлено, що спадкова частина земельної ділянки, яка на праві спадкування належить позивачу [PERSON] передано іншій особі [PERSON] без її вилучення та згоди позивача в установленому порядку, суд дійшов висновку про визнання незаконним рішення п. 2 Рішення виконавчого комітету [PERSON] сільської ради від ЗО січня 2001 року про передачу [PERSON] у приватну власність земельної ділянки площею 0,640 га для ведення підсобного господарства та обслуговуваний я житлового будинку в с. Рожни, Броварського району, Київської області по вул. Партизанській, 4. З тих підстав, що судом визнано незаконним п. 2 Рішення виконавчого комітету [PERSON] сільської ради від 30 січня 2001 року, слід визнати незаконним державний акт на право власності на земельну ділянку ІУ-КВ №108956, виданий 11 червня 2001 року на підставі рішення [PERSON] сільської ради Броварського району Київської області від 30 січня 2001 року на імя [PERSON] на земельну ділянку розміром 0,412 га в межах згідно з планом, розташованої в с. Рожни, Броварського району, Київської області, на підставі якого їй передано для обслуговування житлового будинку 0,25 га та для ведення особистого підсобного господарства 0,162 га, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 5222, недійсним договір дарування посвідчений 24 грудня 2003 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу за № 9201, згідно якого [PERSON] подарувала [PERSON] незабудовану земельну ділянку площею 0,129 га в с. Рожни Броварського району Київської області для ведення особистого підсобного господарства, визнати незаконним державний акт на право власності на земельну ділянку серії КВ № 080850, виданий 09 червня 2005 року [PERSON] сільською радою Броварського району Київської області на підставі договору дарування земельної ділянки площею 0, 1287 га у межах згідно з планом, цільове призначення якої - ведення особистого селянського господарства від 24 грудня 2003 року на імя [PERSON], зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності за № 010532500885. Тобто, підставою укладення оспорюваного позивачкою правочину, договору дарування являється державний акт про право власності на землю, який отримала [PERSON] 11 червня 2001 року, судом визнається незаконним, а тому і укладений на його підставі правочин є недійсним. Оскільки договір дарування земельної ділянки, яку отримала в дар [PERSON] є недійсним, то не може залишатися законним виданий на його підставі на імя [PERSON] державний акт про право власності на землю, який з вищенаведених підстав визнається незаконним. Враховуючи вищенаведене, та виниклі правовідносини щодо визнання недійсним договору дарування земельної ділянки від 24 грудня 2003 року укладений між [PERSON] та [PERSON]. суд застосовує положення ІДК України в редакції 1963 року, відповідно до якого встановлений загальний термін позовної давності три роки. Цей термін починає свій перебіг з моменту посвідчення договору, тобто з 24 грудня 2003 року і з того часу як позивач дізналася про порушення свого права. З матеріалів справи вбачається, що позивач народилась 14 серпня 1923 року (а.с.7). і на момент вчинення оспорюваного правочину їй виповнилось 80 років. З наданої позивачкою довідки центральної районної лікарні (а.с. 111) остання з 1989 року перебуває на диспансерному обліку з приводу ішемічної хвороби серця, атеросклеротичного кардіосклерозу, гіпертонічної хвороби другого ступеню, порушення кровообігу першого ступеню. 23 липня 2007 року зверталася до травматолога з приводу перелому променевої кістки. З виписки із амбулаторної картки на імя [PERSON] вбачається, що остання з 26 березня 2006 року перебувала на обліку лікарів з діагнозом: гостре порушення гіпертонічної хвороби третього ступеню, церебральний атеросклероз та інше. З цього приводу вона неодноразово отримувала лікування в умовах стаціонару і постійно потребувала стороннього догляду, так як була лежачою хворою. Крім того сторонами не оспорюється той факт, що весь час [PERSON] доглядала свою сестру до смерті - 14 вересня 2007 року. Відповідно до ст. 80 ЦК України в редакції 1963 року суд, може визнати поважними причини пропуску строку позовної давності. Зважаючи на зазначені позивачем причини пропуску терміну позовної давності, суд визнає їх поважними і вважає, що її порушене право підлягає захисту. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved