Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-01 00:00:00

В січні 2012 року [PERSON] звернувся до суду з таким позовом в якому вказував, що 23 липня 2008 року між ним та ВАТ «[PERSON] Аваль»(яке в подальшому змінило найменування на ПАТ «[PERSON] Аваль») був укладений кредитний договір № 014/0012/74/127158 відповідно до якого банк надав йому, як позичальнику, на придбання житла та сплату комісії кредитні кошти в розмірі 22 000 доларів США на строк до 23 липня 2028 року, а останній зобовязався вчасно повернути суму кредиту шляхом внесення щомісячних платежів згідно узгодженого графіку, а також сплачувати проценти за користування ним в розмірі 13,5 % річних від суми залишку заборгованості. Сторонами також узгоджено порядок та підстави зміни процентної ставки банком. Зокрема, п.п. 4.4., 4.6, 4.7 договору передбачено, що у випадку, коли з будь-яких причин на поточний рахунок позичальника, відкритий у кредитора, припинилося зарахування заробітної плати від роботодавця позичальника, кредитор має право в односторонньому порядку прийняти рішення про збільшення процентної ставки за кредитом до розміру за відповідною програмою кредитування на дату прийняття такого рішення, письмово повідомивши про це позичальника протягом семи днів з дати прийняття відповідного рішення. При цьому позичальник протягом тридцяти днів з моменту отримання відповідного повідомлення зобовязаний зявитися до кредитора з метою підписання нового графіку погашення кредиту. В разі порушення позичальником цього обовязку новий графік погашення кредиту вважається узгодженим без підпису останнього. В подальшому сторони за взаємним бажанням та в належній формі декілька разів змінювали умови кредитного договору. Зокрема додатковою угодою за №1 від 23 липня 2008 року узгоджено зміну банком розміру процентної ставки до розміру, передбаченого відповідною програмою кредитування в разі припинення трудових відносин між позикодавцем та позичальником. Додатковими угодами №2 та №3 від 15 січня 2009 року позичальнику знижено базову процентну ставку за користування кредитом до 12,95 % річних та встановлено тимчасову ставку на 12 місяців в розмірі 6,95 % річних. В окремому пункті підтверджено умови, раніше викладені в п. 4.4 основного договору. 06 січня 2010 року між [PERSON] та банком було укладено додаткову угоду №4 за умовами якої позичальнику до 15 січня 2011 року продовжено дію ставки 6,95 % річних При цьому конкретизовано умови основного договору про те, що у випадку, коли з будь-яких причин на поточний рахунок позичальника, відкритий у кредитора, припинилися зарахування заробітної плати від роботодавця позичальника, процентна ставка за кредитом підвищується до фіксованого розміру, тобто 16,85 % річних. Вказана ставка діє без укладення окремого договору з першого робочого дня календарного місяця, наступного за місяцем, в якому кредитору стало відомо про цю подію. Про зміну такої ставки банк письмово в триденний строк повідомляє позичальника. При цьому позичальник протягом тридцяти днів з моменту зміни ставки зобовязаний зявитися до кредитора з метою підписання нового графіку погашення кредиту. В разі порушення позичальником цього обовязку новий графік погашення кредиту вважається узгодженим без підпису останнього. В угоді сторонами також узгоджено інші умови. З лютого 2011 року ПАТ «[PERSON] Аваль»на підставі додаткової угоди №4, враховуючи настання відповідних умов (на поточний рахунок позичальника, відкритий у кредитора, припинилося зарахування заробітної плати від роботодавця позичальника), збільшив позичальнику розмір процентної ставки до 16,85 % річних про що в телефонному режимі працівники кредитної установи повідомили позивача. Однак [PERSON] вважає такі дії банку незаконними з тих підстав, що вказана додаткова угода, на його думку, не є частиною договору, мала обмежений тимчасовий характер дії з 16 січня 2010 року по 15 січня 2011 року, а тому з цього моменту припинила свою дію. Також просив врахувати, що ставка за кредитним договором була змінена банком лише через шість місяців з моменту припинення дії трудового договору між ним та банком, внаслідок чого припинилося зарахування заробітної плати на його поточний рахунок, відкритий у відповідача, при цьому про таку зміну його було повідомлено не шляхом направлення окремого письмового повідомлення, як передбаченого договором, а в телефонному режимі. Тому [PERSON] просив визнати дії ПАТ «[PERSON] Аваль»щодо підвищення йому ставки за кредитним договором до 16,85 % річних незаконними, зобовязавши відповідача з 16 січня 2011 року здійснювати нарахування процентів за ставкою 12,95 % річних. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним в позові. Представник відповідача в судове засідання не зявився, судом належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, причину неявки суду не повідомив. Суд вважає за необхідне ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. Позивач звернувся до суду з позовом, що виник з діяльності Вознесенського відділення ПАТ «[PERSON] Аваль», а тому позов відповідно до правил ч. 7 ст. 110 ЦПК України підлягає розгляду Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що 23 липня 2008 року між [PERSON] та ВАТ «[PERSON] Аваль»(яке в подальшому змінило найменування на ПАТ «[PERSON] Аваль») був укладений кредитний договір № 014/0012/74/127158 відповідно до якого банк надав йому, як позичальнику на придбання житла та сплату комісії кредитні кошти в розмірі 22 000 доларів США на строк до 23 липня 2028 року, а останній зобовязався вчасно повернути суму кредиту шляхом внесення щомісячних платежів згідно узгодженого графіку, а також сплачувати проценти за користування ним в розмірі 13,5 % річних від суми залишку заборгованості. Сторонами також узгоджено порядок та підстави зміни процентної ставки банком. Зокрема, п.п. 4.4., 4.6, 4.7 договору передбачено, що у випадку, коли з будь-яких причин на поточний рахунок позичальника, відкритий у кредитора, припинилися зарахування заробітної плати від роботодавця позичальника, кредитор має право в односторонньому порядку прийняти рішення про збільшення процентної ставки за кредитом до розміру за відповідною програмою кредитування на дату прийняття такого рішення, письмово повідомивши про це позичальника протягом семи днів з дати прийняття відповідного рішення. При цьому позичальник протягом тридцяти днів з моменту отримання відповідного повідомлення зобовязаний зявитися до кредитора з метою підписання нового графіку погашення кредиту. В разі порушення позичальником цього обовязку новий графік погашення кредиту вважається узгодженим без підпису останнього. В подальшому сторони за взаємним бажанням та в належній формі декілька разів змінювали умови кредитного договору. Зокрема додатковою угодою за №1 від 23 липня 2008 року узгоджено зміну банком розміру процентної ставки до розміру, передбаченого відповідною програмою кредитування в разі припинення трудових відносин між позикодавцем та позичальником. Додатковими угодами №2 та №3 від 15 січня 2009 року позичальнику знижено базову процентну ставку за користування кредитом до 12,95 % річних та встановлено тимчасову ставку на 12 місяців в розмірі 6,95 % річних. В окремому пункті підтверджено умови, раніше викладені в п. 4.4 основного договору. 06 січня 2010 року між [PERSON] та банком було укладено додаткову угоду №4 за умовами якої позичальнику до 15 січня 2011 року продовжено дію ставки 6,95 % річних При цьому конкретизовано умови основного договору про те, що у випадку, коли з будь-яких причин на поточний рахунок позичальника, відкритий у кредитора, припинилися зарахування заробітної плати від роботодавця позичальника, процентна ставка за кредитом підвищується до фіксованого розміру, тобто 16,85 % річних. Вказана ставка діє без укладення окремого договору з першого робочого дня календарного місяця, наступного за місяцем, в якому кредитору стало відомо про цю подію. Про зміну такої ставки банк письмово в триденний строк повідомляє позичальника. При цьому позичальник протягом тридцяти днів з моменту зміни ставки зобовязаний зявитися до кредитора з метою підписання нового графіку погашення кредиту. В разі порушення позичальником цього обовязку новий графік погашення кредиту вважається узгодженим без підпису останнього. В угоді сторонами також узгоджено інші умови. З лютого 2011 року ПАТ «[PERSON] Аваль»на підставі додаткової угоди №4, враховуючи настання відповідних умов (звільнення [PERSON] з посади, що призвело до того, що на його поточний рахунок, відкритий у кредитора, припинилися зарахування заробітної плати від роботодавця позичальника), збільшив позичальнику розмір процентної ставки до 16,85 % річних про що працівники банку в телефонному режимі повідомили позивача і ця обставина не заперечувалася самим позивачем. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають з підстав, передбачених законодавством, в тому числі з договорів та інших правочинів (зокрема кредитного договору). Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні його умов з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 628, ч.ч. 1, 2 ст. 638, ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Iстотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Положення ч. 1 ст. 639 ЦК України вказують, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Закон передбачає обовязковість письмової форми для кредитних договорів. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою (ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір укладений в належній (письмовій) формі, містить дані про досягнення сторонами згоди з усіх його істотних умов, належним чином посвідчений сторонами. В належній формі укладена й додаткова угода №4 від 06 січня 2010 року і в ній сторони самостійно, за взаємною згодою та на власний розсуд обумовили зміни до основного договору. Твердження позивача, що вищевказана угода не є частиною кредитного договору, а тому її положення не могли змінювати суть основного договору є хибними, оскільки суперечать вимогам закону та п. 7 цієї угоди. Також не є прийнятними доводи [PERSON] про те, що додаткова угода діяла протягом обмеженого часового відрізку - з 16 січня 2010 року по 15 січня 2011 року, а тому після цієї дати її положення припинили свою дію, оскільки відповідно до ст.ст. 629, 631 ЦК України договір є обовязковим до виконання сторонами і діє протягом строку, зазначеного в ньому за винятком випадків, встановлених в законі. Як вбачається зі змісту додаткової угоди, в ній дійсно встановлені часові обмеження щодо дії деяких пунктів цієї угоди, проте ці обмеження не стосуються пункту щодо домовленості сторін про можливість банку збільшити позичальнику розмір процентної ставки до 16,85 % річних у випадку, коли з будь-яких причин на поточний рахунок позичальника, відкритий у кредитора, припинилися зарахування заробітної плати від роботодавця позичальника. А тому в цій частині угода діє протягом часу, визначеного в ній та основному договорі, тобто з моменту підписання до повного виконання позичальником взятих на себе зобовязань. Також є сумнівним посилання [PERSON] на прийняття банком рішення про зміну процентної ставки через надто значний проміжок часу з моменту виникнення обставин, які були підставою для такої зміни, оскільки така бездіяльність відповідача була викликана відповідним клопотанням позичальника про відстрочку нарахування банком підвищеної плати за користування кредитом по причині тяжкого матеріального становища, водночас такі доводи не є суттєвими та не мають суттєвого значення для справи. Підвищивши з лютого 2011 року відсотки за користування кредитом до 16,85 % річних, відповідач діяв відповідно до умов договору, виходячи з того що підстава для цього мала місце. Незважаючи на певне відхилення працівників банку від порядку повідомлення позичальника про підвищення процентної ставки шляхом направлення окремого письмового повідомлення, таке повідомлення все ж було здійснене в телефонному режимі в тому ж місяці в якому було підвищено ставку, а в подальшому підтверджено [PERSON] у відділенні банку, що було визнано самим позивачем в судовому засіданні. Таким чином до відома позичальника було вчасно доведено інформацію про підвищення процентної ставки та необхідність підписання нового графіку погашення кредиту, а тому його доводи про незаконність дій банку та необхідність зобовязання позикодавця здійснювати нарахування плати по кредиту за іншою ставкою є необґрунтованими та суперечать умовам кредитного договору. З врахуванням встановлених в судовому засіданні обставин в їх сукупності суд приходить до висновку, що в позові слід відмовити. В силу ст. 88 ЦПК України також не підлягають відшкодуванню судові витрати позивача.

Outcome: dismissed