Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк», [PERSON] про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту №11319408000 від 25 березня 2008 року та іпотечного договору від 25 березня 2008 року, укладеного між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк»та [PERSON] В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 25 березня 2008 року без відома та згоди позивача її чоловік [PERSON] уклав із акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк»договір про надання споживчого кредиту №11319408000. Як вбачається із змісту даного договору, одним із видів забезпечення даного договору є порука [PERSON] На момент укладення даного договору позивач знаходилась за межами України, нотаріально посвідченої довіреності на здійснення будь-яких дій чи правочинів від її імені не надавала. Згідно договору про надання споживчого кредиту №11319408000 від 25 березня 2008 року, а також іпотечного договору від 25 березня 2008 року, який був гарантією виконання основного договору про надання споживчого кредиту №11319408000 від 25 березня 2008 року, [PERSON] передав в іпотеку належну йому на праві власності частину будинку за адресою: м.Тернопіль, вул.Микулинецька, 52. Позивач стверджує, що при укладенні вказаних вище договорів не були враховані її законні права, як члена сімї, який має право користуватися предметом іпотеки. На підставі викладеного, просить визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту №11319408000 від 25 березня 2008 року та іпотечний договір від 25 березня 2008 року, укладені між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк»та [PERSON] Позивач [PERSON] та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, та просили суд їх задовольнити, визнати недійсними договір про надання споживчого кредиту №11319408000 від 25 березня 2008 року та іпотечний договір від 25 березня 2008 року, укладені між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк»та [PERSON] Представник відповідача - ПАТ «УкрСиббанк» в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити у їх задоволенні, з підстав, викладених у письмових запереченнях. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав та не заперечив проти його задоволення. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії 1-ИД №437621 від 08 червня 1985 року, сторони по справі [PERSON] та [PERSON] 08 червня 1985 року уклали шлюб, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис №638. Після реєстрації шлюбу позивачу присвоєно прізвище «Бучинська». 25 березня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк»(правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») та [PERSON] (Позичальник) укладено договір про надання споживчого кредиту №11319408000 (надалі Договір), згідно умов якого Банк зобовязується надати Позичальнику кредитні кошти в іноземній валюті, долар США, в сумі 20000, що дорівнює еквіваленту 101000 грн. за курсом НБУ на день укладення Договору, а Позичальник зобовязується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредитні кошти та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у даному Договорі. Цільове призначення (мета) кредиту кредит надається Позичальнику для його особистих потреб, на споживчі цілі (п.1.4 Договору). Відповідно до п.2.1. Договору, з метою забезпечення зобовязань Позичальника Банком приймається: застава нерухомості, а саме: земельної ділянки площею 803 кв.м., кадастровий номер -, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, що знаходиться за адресою: м.Тернопіль, вул.Микулинецька, 52, та є власністю [PERSON], код за ДРФО 23454, та власністю [PERSON], код за ДРФО [NUMBER]; застава нерухомості, а саме: житлового будинку, загальною площею 71,7 кв.м., що знаходиться за адресою: м.Тернопіль, вул.Микулинецька, 52, та є власністю [PERSON], код за ДРФО [NUMBER]; порука [PERSON], код за ДРФО [NUMBER]. Як вбачається з іпотечного договору від 25 березня 2008 року, укладеного між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк»(Іпотекодержатель) та [PERSON], [PERSON] (Іпотекодавці), останні передали в іпотеку Іпотекодержателю житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами загальною площею 71,7 кв.м., житловою площею 41,7 кв.м., що розташований по вул.Микулинецька, будинок №52 в м.Тернополі, який належить Іпотекодавцям в рівних частках; земельна ділянка площею 0,0386 га у межах згідно з планом, цільове призначення якої для обслуговування житлового будинку, яка знаходиться в м.Тернополі по вул.Микулинецька, 52 та належить [PERSON]; земельна ділянка площею 0,0417 га у межах згідно з планом, цільове призначення якої для обслуговування житлового будинку, яка знаходиться на території Тернопільської міської ради та належить [PERSON] Згідно відміток в паспорті громадянина України для виїзду за кордон серії НС №370907, позивач [PERSON] 29.01.2008 року перетнула митний кордон України, що підтверджується відміткою пункту пропуску Шегині митного кордону України, та 20.04.2008 року повернулась на територію України. Таким чином, позивач [PERSON] стверджує, що на час вчинення спірних правочинів вона перебувала за кордоном та не надавала своєї згоди на укладення спірних кредитного договору та договору іпотеки, які просить визнати недійсними. В силу ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно вимог ст.65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Виходячи із змісту зазначеної норми, предметом кредитного договору є грошові кошти, а кредитодавцем фінансова установа. Таким чином, у розумінні ч.1 ст.1054 ЦК України кредитом є надання коштів у позику, що є одним із видів фінансової послуги. Стаття 65 СК України регулює відносини, які стосуються розпорядження майном, що є в спільній сумісній власності подружжя і не стосуються права одного із подружжя на укладення цивільно-правових угод щодо набуття майна, зокрема на отримання кредиту, оскільки сам по собі кредитний договір є угодою про отримання у власність грошових коштів і не створює обовязків для [PERSON], а лише для [PERSON] як сторони договору. Окрім того, в судовому засіданні встановлено та не заперечується сторонами, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, а тому зобовязання відповідача [PERSON] за укладеним від його імені кредитним договором не порушують майнових прав позивача. За змістом ст.ст.572, 275, 278 ЦК України іпотека є видом забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користування іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу лише за згодою усіх співвласників. Так, у відповідності до п.2 ч.1 ст.57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Твердження позивача про те, що передане в іпотеку майно, а саме житловий будинок загальною площею 71,7 кв.м., який знаходиться за адресою: м.Тернопіль, вул.Микулинецька, 52, є спільною власністю подружжя не відповідає дійсності, оскільки, як встановлено в судовому засіданні, при укладенні договору іпотеки від 25 березня 2008 року Ѕ частина будинку, передана в заставу, належала відповідачу [PERSON] на праві особистої приватної власності та отримана ним в порядку спадкування після смерті його батька. Зміст правочину не може суперечити вимогам цього Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ст.203 ЦК України). Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що підстав, встановлених законом, для визнання недійсними договору про надання споживчого кредиту №11319408000 від 25 березня 2008 року та іпотечного договору від 25 березня 2008 року, укладених між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк»та [PERSON], за наслідками розгляду справи не встановлено, а тому у задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed