Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], Малого підприємства «Альтаір»у вигляді Товаритсва з обмеженою відповідальністю про визнання договору купівлі-продажу права вимоги недійсним (нікчемним), посилаючись на те, що 02 червня 2010 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Завод Укрбудмаш»як «Продавцем», з однієї сторони, та Малим підприємством «Альтаір»у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю як «Покупцем», з іншої сторони, укладено Договір № 235, за умовами якого Продавець зобов'язаний виготовити, комплектно поставити Установку бітумну мари УВБ-1, а Покупець прийняти та оплатити її вартість в порядку та в строки визначені договором. П. 1.2. Договору поставки визначено, що загальна вартість договору складає 350 000 грн. 00 коп. (триста п'ятдесят тисяч грн. 00 коп.), в тому числі ПДВ в сумі 58 333 грн. 00 коп. (п'ятдесят вісім тисяч триста тридцять три грн. 00 коп.). За умовами п. 4 Договору поставки Покупець повинен внести на розрахунковий рахунок Продавця суму в розмірі 175 000 грн. 00 коп. (сто сімдесят п'ять тисяч грн. 00 коп.) в якості предоплати, відразу після підписання договору, але не пізніше 7-ми банківських днів з моменту підписання цього договору. Після отримання предоплати Продавець повинен виготовити товар вказаний в п. 1.1. цього договору та повідомити Покупця про його готовність. Після отримання повідомлення Продавця про готовність товару до відвантажування, Покупець зобов'язаний сплатити залишкову вартість товару в розмірі 175 000 грн. 00 коп. (сто сімдесят п'ять тисяч грн. 00 коп.) в строк не пізніше 7-ми календарних днів з моменту отримання повідомлення про готовність товару. Продавець на виконання умов Договору поставки 03 червня 2010 року виставив Покупцеві рахунок-фактуру № 258 на оплату 50 % Установки бітумної УВБ-1. МП «Альтаір»у вигляді ТОВ 07 червня 2010 року було перераховано на рахунок ТОВ «Завод Укрбудмаш»суму предоплати в розмірі 175 000 грн. 00 коп. за рахунком-фактурою № 258, що підтверджується платіжним дорученням № 70 від 07 червня 2010 року. Товариство з обмеженою відповідальністю «Завод Укрбудмаш», після отримання предоплати виготовило товар та повідомило про це Покупця. Мале підприємство «Альтаір»у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю не оплатило залишкову вартість товару в розмірі 175 000 грн. 00 коп., на виконання п. 4.1.2. Договору поставки, чим грубо порушило свої зобов'язання за Договором поставки. 04 травня 2011 року Мале підприємство «Альтаір»у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю, як Продавець з однієї сторони та [PERSON], як Покупець з іншої сторони уклали Договір купівлі-продажу права вимоги № 1 за умовами якого визначено, що предметом даного договору являється право вимоги до ТОВ «Укрбудмаш», як до Боржника, по зобов'язанням, передбаченим договором, укладеним спрощеним способом, передбаченим п. 1 ст. 181 Господарського кодексу України, що складається з рахунку № 258 від 03 червня 2010 року, платіжного доручення № 70 від 08 червня 2010 року, відносно поставки установки бітумної УВБ-1 виробництва ТОВ «Завод Укрбудмаш». Оскільки, позивач ТОВ «Завод Укрбудмаш»згоди на заміну сторони у зобов'язанні, що виникає з Договору № 235 від 02 червня 2010 року з МП «Альтаір»у вигляді ТОВ на фізичну особу [PERSON] ні усної ні письмової згоди не надавав, вимушений був звернутися до суду. Позивач просив визнати недійсним Договір купівлі-продажу права вимоги № 1 від 04 травня 2011, укладений між Малим підприємством «Альтаір»у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю та [PERSON]. 11.01.2012 року представник позивача подала до суду заяву про зімну предмету та підстав позову, відповідно до якої просила визнати недійсним Договір купівлі-продажу права вимоги № 1 від 04 травня 2011 року, що укладений між Малим підприємством «Альтаір»у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю та [PERSON]; стягнути судові витрати в солідарному порядку з [PERSON] Павловича, [PERSON], Малого підприємства «Альтаір»у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю на користь ТОВ «Завод Укрбудмаш». У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, наполягала на задоволенні позову. Відповідачі у судове засідання не з»явилися, будучи належним чином повідомленими про час і місце слухання справи, не повідомили про причини своєї неявки. Згідно ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та інші зібрані в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про е задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, 02 червня 2010 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Завод Укрбудмаш»як «Продавцем», з однієї сторони, та Малим підприємством «Альтаір»у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю як «Покупцем», з іншої сторони, укладено Договір № 235, за умовами якого Продавець зобов'язаний виготовити, комплектно поставити Установку бітумну мари УВБ-1, а Покупець прийняти та оплатити її вартість в порядку та в строки визначені договором. П. 1.2. Договору поставки визначено, що загальна вартість договору складає 350 000 грн. 00 коп. (триста п'ятдесят тисяч грн. 00 коп.), в тому числі ПДВ в сумі 58 333 грн. 00 коп. (п'ятдесят вісім тисяч триста тридцять три грн. 00 коп.). За умовами п. 4 Договору поставки Покупець повинен внести на розрахунковий рахунок Продавця суму в розмірі 175 000 грн. 00 коп. (сто сімдесят п'ять тисяч грн. 00 коп.) в якості предоплати, відразу після підписання договору, але не пізніше 7-ми банківських днів з моменту підписання цього договору. Після отримання предоплати Продавець повинен виготовити товар вказаний в п. 1.1. цього договору та повідомити Покупця про його готовність. Після отримання повідомлення Продавця про готовність товару до відвантажування, Покупець зобов'язаний сплатити залишкову вартість товару в розмірі 175 000 грн. 00 коп. (сто сімдесят п'ять тисяч грн. 00 коп.) в строк не пізніше 7-ми календарних днів з моменту отримання повідомлення про готовність товару. Продавець на виконання умов Договору поставки 03 червня 2010 року виставив Покупцеві рахунок-фактуру № 258 на оплату 50 % Установки бітумної УВБ-1. МП «Альтаір»у вигляді ТОВ 07 червня 2010 року було перераховано на рахунок ТОВ «Завод Укрбудмаш»суму предоплати в розмірі 175 000 грн. 00 коп. за рахунком-фактурою № 258, що підтверджується платіжним дорученням № 70 від 07 червня 2010 року. Товариство з обмеженою відповідальністю «Завод Укрбудмаш», після отримання предоплати виготовило товар та повідомило про це Покупця. Мале підприємство «Альтаір»у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю не оплатило залишкову вартість товару в розмірі 175 000 грн. 00 коп., на виконання п. 4.1.2. Договору поставки, чим грубо порушило свої зобов'язання за Договором поставки. Ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу. Згідно п. 3.3. Договору поставки сторони прийшли до взаємної згоди, що одностороння відмова від виконання обов'язку за даним договором не допускається. Покупець зобов'язаний в повному об'ємі своєчасно виконати свої обов'язки, взяті на себе по даному договору. ТОВ «Завод Укрбудмаш» звернулося до Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Український правовий союз»з позовом про стягнення з МП «Альтаір»у вигляді ТОВ заборгованості за вищезазначеним Договором поставки. Рішенням Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Український правовий союз»позовні вимоги ТОВ «Завод Укрбудмаш»було задоволено повністю та стягнуто з МП «Альтаір»у вигляді ТОВ заборгованість у розмірі 215 827 грн. 14 коп. (двісті п'ятнадцять тисяч вісімсот двадцять сім грн. 14 коп.), яка складається з: 175 000 грн. 00 коп. (сто сімдесят п'ять тисяч грн. 00 коп.)—сума основного боргу, 15 960 грн. 04 коп. (п'ятнадцять тисяч дев'ятсот шістдесят грн. 04 коп.)—збитки від інфляції, 3 983 грн. 18 коп. (три тисячі дев'ятсот вісімдесят три грн. 18 коп.)—3% річних, 20 883 грн. 92 коп. (двадцять тисяч вісімсот вісімдесят три грн. 92 коп.)—пеня. МП «Альтаір»у вигляді ТОВ звернулося до Господарського суду Полтавської області із заявою про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Український правовий союз»у справі № 2/402 від 18 травня 2011 року. Ухвалою Господарського суду Полтавської області у справі № 18/1547/11 від 29 червня 2011 року у задоволенні заяви МП «Альтаір»у вигляді ТОВ про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Український правовий союз»у справі № 2/402 від 18 травня 2011 року було відмовлено. Дане рішення третейського суду не скасоване, а також на виконання даного рішення третейського суду Господарським судом Полтавської області 01 червня 2011 року було видано наказ у справі № 18/1439/11. Отже, в даному випадку МП «Альтаір»у вигляді ТОВ по даному зобов'язанні являється «Боржником», що визначено судовим рішенням, що набрало законної сили та в порядку ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України не підлягає доказуванню. 04 травня 2011 року Мале підприємство «Альтаір»у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю, як Продавець з однієї сторони та [PERSON], як Покупець з іншої сторони уклали Договір купівлі-продажу права вимоги № 1 за умовами якого визначено, що предметом даного договору являється право вимоги до ТОВ «Укрбудмаш», як до Боржника, по зобов'язанням, передбаченим договором, укладеним спрощеним способом, передбаченим п. 1 ст. 181 Господарського кодексу України, що складається з рахунку № 258 від 03 червня 2010 року, платіжного доручення № 70 від 08 червня 2010 року, відносно поставки установки бітумної УВБ-1 виробництва ТОВ «Завод Укрбудмаш». Договір купівлі-продажу права вимоги № 1 від 04 травня 2011 року укладений між Малим підприємством «Альтаір»у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю та [PERSON] є незаконним та таким, що підлягає визнанню недійсним з наступних підстав. У відповідності до ч. 3 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. П. 6.9 Договору поставки визначено, що жодна із сторін не має права передати свої права та обов'язки по цьому договорі третій особі без письмової згоди іншої сторони. Позивач ТОВ ««Завод Укрбудмаш»згоди на заміну сторони у зобов'язанні, що виникає з Договору № 235 від 02 червня 2010 року з МП «Альтаір»у вигляді ТОВ на фізичну особу [PERSON] ні усної ні письмової згоди не надавало. Ч. 5 ст. 203 Цивільного кодексу визначає, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, а також має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України). Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). За п. 4.1 Договору купівлі-продажу права вимоги № 1 від 04 травня 2011 року громадянка [PERSON] повинна сплатити продавцеві 340 000 грн. 00 коп. (триста сорок тисяч грн.. 00 коп.). В даному випадку гр. [PERSON] не може прийняти на себе дане зобов'язання, оскільки не має відомостей для підтвердження можливості платоспроможності та наявності у [PERSON] вищезазначеної суми для передачі МП «Альтаір»у вигляді ТОВ. За Договором поставки зобов'язання ТОВ «Заводу Укрбудмаш»перед МП «Альтаір»у вигляді ТОВ полягало у виготовленні та комплектній поставці Установки бітумної мари УВБ-1. Договором купівлі-продажу права вимоги № 1 від 04 травня 2011 року передбачено, що [PERSON] відповідає перед МП «Альтаір»у вигляді ТОВ за зобов'язаннями ТОВ «Заводу Укрбудмаш». [PERSON] не може виконати зобов'язання в частині виготовлення та комплектної поставки Установки бітумної мари УВБ-1 замість ТОВ «Заводу Укрбудмаш», як це передбачено Договором купівлі-продажу права вимоги № 1 від 04 травня 2011 року, оскільки для виготовлення вищезазначеного товару необхідні конкретні знання, навики, а також матеріали та устаткування, яких [PERSON] не має. Правочин укладений між МП «Альтаір»у вигляді ТОВ та [PERSON] у вигляді Договору купівлі-продажу права вимоги № 1 від 04 травня 2011 року не спрямований на настання жодних реальних правових наслідків для сторін, не тягне за собою жодних юридичних наслідків, є фіктивним та таким, що підлягає визнанню недійсним. П. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України вказано, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені зокрема в ч. 5 ст. 203 цього Кодексу. Отже, в даному випадку укладення Договору купівлі-продажу права вимоги №1 від 04 травня 2011 року між Малим підприємством «Альтаір»у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю та [PERSON] є незаконним та підлягає визнанню недійсним. У відповідності до ч. 3 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Позивач ТОВ «Укрбудмаш»за Договором № 235 від 02 червня 2010 року стягнуло в судовому порядку суму заборгованості з МП «Альтаір»у вигляді ТОВ як «Боржника», що підтверджується Рішенням Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Український правовий союз»у справі № 2/402 від 18 травня 2011 року, а також Наказом Господарського суду Полтавської області у справі № 18/1439/11 від 01 червня 2011 року. Оскільки, МП «Альтаір»у вигляді ТОВ порушило умови договору та не виконало свої зобов'язання за Договором поставки, в даному зобов'язанні воно являється «Боржником», а отже не має права вимоги до Позивача. Стаття 509 ЦК України визначає поняття зобов'язання як правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. З аналізу вказаних норм законодавства вбачається, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі, якщо цей кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку, тобто відступлення права вимоги є можливим за умови її дійсності. Відповідно до вимог ст. 527 ЦК України кінцевою метою виконання зобов'язання є виконання його належному кредитору належним боржником. Отже, в даному зобов'язанні саме МП «Альтаір»у вигляді ТОВ являється Боржником, а не ТОВ «Укрбудмаш», як визначено в Договорі купівлі-продажу права вимоги № 1 від 04 травня 2011 року. У Договорі купівлі-продажу права вимоги № 1 від 04 травня 2011 зазначено, що ТОВ «Укрбудмаш»являється Боржником за зобов'язаннями, що випливають із договору, укладеного спрощеним способом, передбаченим п. 1 ст. 181 Господарського кодексу України, що складається з рахунку № 258 від 03 червня 2010 року, платіжного доручення № 70 від 08 червня 2010 року, відносно поставки установки бітумної УВБ-1. Між Позивачем та МП «Альтаір»у вигляді ТОВ укладалися договори лише у письмовій формі, оскільки недодержання форми договору є порушенням законодавства. Договорів спрощеним способом між Позивачем та МП «Альтаір»у вигляді ТОВ не укладалося, оскільки: у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 208 Цивільного кодексу України правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі; правочини на суму, що перевищує у двадцять разів і більше розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян вчиняються у письмовій формі. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved