Jurisdiction: civil
Date: 2012-01-30 00:00:00

[PERSON] 05 липня 2006 року звернулася з позовом до відповідачів [PERSON] національного університету (ДНУ) імені [PERSON] та [PERSON] про визнання і встановлення певних фактів та подій, визнання результатів конкурсу на заміщення вакантних посад незаконними, зобов’язання вчинити певні дії та відновлення раніше існувавшого становища, позовні вимоги неодноразово змінювалися, доповнювалися і уточнювалися. Позивач в своєму позові і в ході судового засідання посилалася на те, що працювала в ДНУ імені [PERSON] викладачем англійської мови, існували безстрокові трудові відносини, а згодом вона вимушена була підписати контракт. По закінченню дії цього контракту її звільнили, вона звернулася до суду, про поновлення на роботі. Суд відмовив в цьому, але апеляційний суд скасував це рішення і своїм рішенням поновив її на роботі. На підставі рішення апеляційного суду відповідач поновив її на роботі, але згодом звільнив за прогули. Вона знову звернулася до суду і рішенням апеляційного суду її було знову поновлено на роботі. Було неодноразове оскарження і перегляд судових рішень, врешті відповідач знову звільнив її з роботи і вона знову вимушена звертатися до суду з питаннями поновлення на роботі та позовними вимогами про численні, на її думку, порушення, допущені при її звільненні: організація і проведення конкурсу, оформлення і підготовка документів до цього та добір кандидатів на заміщення посади, належність допуску та інш.. Вважає своє звільнення і дії відповідача незаконними, порушені її права, завдана моральна шкода, просила визнати вказані дії відповідачів по організації і проведенню конкурсу, не забезпеченню експертної оцінки поданих кандидатами списків публікацій, не забезпеченню відповідачами відвідування занять конкурентами при проведенні конкурсу, оформленню і підготовці документів до цього та добір кандидатів на заміщення посади, належність допуску, порушенню її трудових прав, створенню і поширенню не правдивої інформації про неї та інш., а також зобов’язати вчинити дії для відновлення раніше існувавшого її становища в університеті і стягнути з відповідачів моральну шкоду, задовольнивши уточнений і доповнений позов в повному обсязі. Представник відповідачів в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснивши, що дійсно позивач працювала в ДНУ імені [PERSON] викладачем, з нею було укладено контракт, по закінченню контракту вони звільнили позивача, було декілька судів, рішення яких вони виконували (негайне виконання) і одночасно оскаржували їх у встановленому порядку, остаточне рішення виніс Верховний Суд України, на виконання якого вони і звільнили позивача, звільнення позивача з роботи проведено відповідачем з дотриманням всіх вимог закону згідно з чинним законодавством, накази видавалися вірно, заробітна плата нараховувалась, ніякої шкоди не завдавали, порушень з їх боку допущено не було, організація і проведення конкурсу на заміщення посади були проведені університетом у відповідності до вимог закону, трудових прав позивачки не порушували, вважає позовні вимоги не обгрунтованими і просив в їх задоволенні відмовити в повному обсязі. Вислухавши пояснення позивача та представника відповідачів, дослідивши добуті та надані докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовну заяву не обгрунтованою і не підлягаючою задоволенню. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] була прийнята на роботу в університет з 26 грудня 1989 року наказом по ДНУ № 2 від 03 січня 1990 року на посаду викладача англійської мови і працювала на цій посаді на умовах строкових трудових договорів, які з нею переукладались у 1994 і 1999 роках (кожні п'ять років). Останній строковий трудовий договір з [PERSON] був укладений на період з 06 грудня 1999 року по 30 червня 2004 року. Переукладання строкових договорів з викладачами кожні п'ять років передбачалось діявшим у той час Положенням, затвердженим наказом Мінвузу СРСР № 500 від 10 липня 1987 року, а потім Положенням, затвердженим наказом Міносвіти України № 293 від 05 серпня 1993 року. У зв'язку із закінченням 30 червня 2004 року останнього строкового договору [PERSON] листом № 553-85-9н від 03 квітня 2004 року було запропоновано визначитись у термін не пізніше як за два місяці і повідомити письмово про свої подальші наміри, а саме: продовжити працювати на займаній посаді на умовах трудового договору, чи звільнитись після закінчення дії строкового трудового договору. [PERSON] подала на і’мя ректора власноручно написану заяву від 15 червня 2004 року з проханням перевести її з 01 липня 2004 року по 30 червня 2006 року на посаду викладача кафедри іноземних мов на умовах контракту, а також подала на підпис ректору і підписаний нею 23 червня 2004 року контракт - на період з 01 липня 2004 року по 30 червня 2006 року. Наказом по ДНУ № 491к від 07 липня 2004 року [PERSON] була переведена на посаду викладача кафедри іноземних мов з 01 липня 2004 року по 30 червня 2006 року на умовах контракту. Контрактна форма трудового договору з науково-педагогічними працівниками передбачена частиною 3 ст. 54 Закону України «Про освіту», згідно якій, науково-педагогічні працівники приймаються на роботу на умовах трудового договору, у тому числі за контрактом. Після закінчення строку дії контракту [PERSON] була звільнена 30 серпня 2006 року наказом по університету № 530к від 04 серпня 2006 року (з наданням відпустки). Вказане звільнення позивач оскаржила до суду і рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2006 року у поновленні на роботі [PERSON] було відмовлено. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2007 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2006 року було скасоване, а [PERSON] була поновлена на роботі з виплатою їй належних коштів. На виконання вказаного рішення апеляційного суду через негайне виконання наказом по університету № 574к від 10 червня 2008 року [PERSON] була поновлена на попередній посаді, кошти, визначені рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2007 року їй були виплачені повністю. Університет у касаційному порядку оскаржив рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2007 року. Ухвалою Верховного Суду України від 06 серпня 2008 року рішення апеляційного суду Дніпропетровської області було скасоване, а рішення Індустріального районного суду від 19 грудня 2006 року залишене в силі. Таким чином, і Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська рішенням від 19 грудня 2006 року і Ухвалою Судової колегії у цивільних справах Верховного Суду України від 06 серпня 2008 року підтверджено, що університетом з [PERSON] контракт був укладений правомірно і наказом по ДНУ № 530к від 04 серпня 2006 року вона була звільнена на законних підставах (у зв'язку із закінченням строку дії цього контракту). [PERSON] 15 вересня 2008 року звернулася з позовом до відповідача [PERSON] національного університету (ДНУ) імені [PERSON] про визнання наказу недійсним, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, зобов’язання вчинити певні дії, визнання певних обставин та фактів і незаконним звільнення; рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 травня 2009 року в задоволенні позову було відмовлено в повному обсязі, ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 серпня 2009 року апеляційна скарга позивачки відхилена, рішення суду від 12 травня 2009 року залишене без змін і вступило в законну силу. 04 вересня 2009 року [PERSON] звернулася до суду з заявою про перегляд рішення від 12 травня 2009 року за нововиявленими обставинами з тих підстав, що вказане рішення приймалось без врахування того, що у відповідача був відсутній розрахунок всіх сум, належних їй при звільненні. Просила рішення стосовно неї від 12 травня 2009 року скасувати, відновити провадження, розглянути позов, а нововиявлені на її думку обставини ведуть до задоволення її позовних вимог. Ухвалою суду від 12 лютого 2010 року в задоволенні заяви [PERSON] про перегляд рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 травня 2009 року за нововиявленими обставинами відмовлено, ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2010 року апеляційна скарга позивачки відхилена, ухвала суду від 12 лютого 2010 року залишена без змін і вступила в законну силу. З наказом № 574к від 19 червня 2007 року про поновлення на роботі [PERSON] ознайомилась під розпис 19 червня 2007 року і з 8-00 20 червня 2007 року повинна була з'явитись на місце попередньої роботи - кафедру іноземних мов, але вона з'явилась на місце роботи лише після 11-05 годин. Це було розцінено університетом, як прогул без поважних причин, вона наказом по університету № 615к від 26 червня 2007 року була з роботи звільнена за пунктом 4 ст. 40 КЗпП України (відсутність на роботі 20.06.2007р. більше 3-х годин підряд без поважних причин). Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28. 11.2007р. у поновленні на роботі [PERSON] було відмовлено. Позивач знову звернулася до суду і рішенням суду в задоволенні її позову було відмовлено. За апеляційною скаргою [PERSON] рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 березня 2008 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2007 року було скасоване, [PERSON] була поновлена на попередній посаді зі стягненням з університету на її користь 11 784.22 грн. - зарплати за час вимушеного прогулу і 1 242.48 грн. місячного заробітку. На виконання цього рішення (негайне виконання) [PERSON] наказом по університету № 256к від 07 квітня 2008 року була поновлена на попередній посаді. [PERSON], визначені рішенням апеляційного суду від 26 березня 2008 року, їй були виплачені повністю. Касаційна скарга університету на рішення апеляційного суду Дніпро петровської області від 26 березня 2008 року залишена без задоволення. Ухвалою судді Верховного Суду України від 25 липня 2008р. у відкритті провадження по касаційній скарзі університету було відмовлено. 28 серпня 2008 року університет отримав ухвалу Верховного Суду України за своєю касаційною скаргою на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2007 року. Колегія суддів Судової палати у цивільних справах ВС України, розглянувши касаційну скаргу університету на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2007 року, своєю ухвалою від 6 серпня 2008р. скасувала рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2007 року в частині поновлення [PERSON] на роботі і стягненні з університету коштів за період вимушеного прогулу і місячної зарплати, а рі шення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2006р. в цій частині залишено в силі. Цю ухвалу Верховного Суду України від 06 серпня 2008 року університет отримав лише 28 серпня 2008 року, коли [PERSON] уже була поновлена на роботі наказом по університету № 574к від 19 червня 2007 року і кошти їй були уже виплачені. Саме після отримання університетом вказаної ухвали Верховного Суду України по університету було видано наказ № 692к від 02 вересня 2008 року яким [PERSON] була звільнена з роботи 03 вересня 2008 року за пунктом 2 ст. 36 КЗпП України (за підставою, яка послу жила основою звільнення [PERSON], у зв'язку із закінченням строку дії контракту, за наказом по університету №415к від 19 червня 2006 року в редакції наказу № 530к від 04 серпням 2006 року, визнаними законними і за рішенням Індустріального районного суду від 19 грудня 2006 року і ухвалою Верховного Суду України від 06 серпня 2008 року). Цим наказом № 692к від 02 вересня 2008 року [PERSON] нараховувалась компенсація за 45 календарних днів невикористаної відпустки за 2007-2008 роки. 03 вересня 2008 року [PERSON] з цим наказом ознайомилась під розпис. Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2007 року про поновлення [PERSON] на роботі, стягнення з універси тету 8331.43 грн. середньої зарплати за час вимушеного прогулу і 966.63 грн. - місячного заробітку на користь [PERSON] ухвалою Верховного Суду України від 6 серпня 2008 року скасоване, а рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2006 року визнане законним. Зараз позивачка вважає своє звільнення і дії відповідача незаконними через порушення відповідачами закону при організації і проведенні конкурсу, вважає, що порушені її права, завдана моральна шкода, просила визнати вказані дії відповідачів по організації і проведенню конкурсу, не забезпеченню експертної оцінки поданих кандидатами списків публікацій, не забезпеченню відповідачами відвідування занять конкурентами при проведенні конкурсу, оформленню і підготовці документів до цього та добір кандидатів на заміщення посади, належність допуску, порушенню її трудових прав, створенню і поширенню не правдивої інформації про неї та інш., а також зобов’язати вчинити дії для відновлення раніше існувавшого її становища в університеті і стягнути з відповідачів моральну шкоду, виник спір, який в добровільному порядку не вирішено і [PERSON] вимушена була звернутися з позовом до суду. Суд вважає позовні вимоги не підлягаючими задоволенню, виходячи з наступного. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. [PERSON] особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішення у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду в справі про адміністратвине правопорушення обов’язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Комплектування вищих навчальних закладів України третього та четвертого рівнів акредитації (університет акредитовано за четвертим рівнем) науково-педагогічними працівниками (викладачами) здійснюється відповідно до вимог трудового і законодавства України про освіту. Законодавством про працю, зокрема, ст. 2-1 КЗпП України визначено, що Україна забезпечує рівність трудових прав усіх громадян незалежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань і характеру занять, місця проживання та інших обставин. Частиною 1 ст. З КЗпП України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичною особою. Статтею 4 КЗпП України встановлено, що законодавство про працю України складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Такими актами законодавства, якими регламентується: порядок і процедура прийняття на роботу науково-педагогічних працівників вузів III -IV рівнів акредитації, їх трудові права і обов'язки, вимоги щодо їх професійних, морально-етичних якостей є, зокрема, Закони України «Про освіту», «Про вишу освіту», «Про наукову і науково-технічну діяльність», а також акти органу центральної виконавчої влади у галузі освіти –Міністерство освіти і науки, молоді та спорту України. Законодавство про вищу освіту, згідно ст. 2 Закону України «Про вищу освіту»базується на Конституції України і складається із законів України «Про освіту», «Про вищу освіту», «Про наукову і науково-технічну діяльність» та інших актів, прийнятих відповідно до нього. Частиною 1 ст. 54 Закону України «Про освіту»передбачено, що педагогічною діяльністю можуть займатися особи, які мають відповідну освіту, професійно-практичну підготовку, фізичний стан яких дозволяє виконувати службові обов'язки. Прийняття на роботу науково-педагогічних працівників згідно ч. З ст. 54 Закону України «Про освіту»здійснюється на основі конкурсного відбору. Частиною 3 ст. 48 Закону України «Про вищу освіту»також передбачено, що на посади науково-педагогічних працівників обираються за конкурсом особи, які мають наукові ступені або вчені звання, а також випускники магістратури, аспірантури, докторантури. Статутом вузу може бути встановлено додаткові вимоги до осіб, які приймається на посади науково-педагогічних працівників. Тобто, обрання за конкурсом особи на посаду науково-педагогічного працівника вузу є обов'язковою передумовою для укладення з ним трудового договору (у тому числі на умовах контракту) і видання наказу про призначення на посаду. На підставі законів України «Про освіту»і «Про вищу освіту» Міністерством освіти і науки України, яке є центральним органом виконавчої влади у галузі освіти, наказом № 744 від 24 грудня 2002 року було затверджене і введене в дію «Положення про обрання та прийняття на роботу науково- педагогічних працівників вищих навчальних закладів третього та четвертого рівнів акредитації». Цим положенням визначена процедура обрання за конкурсом осіб на вакантні посади науково-педагогічних працівників вищих навчальних закладів III і IV рівнів акредитації, а саме: зав. кафедрами, професорів, доцентів, старших викладачів, викладачів, асистентів. Конкурс на заміщення вакантної посади оголошується наказом керівника вузу, а оголошення про проведення конкурсу, термін і умови його проведення, кваліфікаційні вимоги до претендентів публікуються у засобах масової інформації. Посада вважається вакантною після звільнення науково-педагогічного працівника, а також при введенні нової посади до штатного розпису. Заяви на участь у конкурсі на заміщення посад науково-педагогічних працівників мають право подавати особи з повною вищою освітою, які за своїми моральними і професійно-кваліфікаційними якостями відповідають вимогам, встановленими для науково-педагогічних працівників законами України «Про освіту»і «Про вищу освіту». Кандидатури на заміщення вакантних посад науково-педагогічних працівників попередньо обговорюються на відповідній кафедрі у їх присутності. Для оцінки рівня професійної кваліфікації претендентів кафедра може запропонувати їм прочитати пробні лекції, провести практичні заняття. Висновки кафедри про професійні та особисті якості претендентів на відповідні посади та відповідні рекомендації кафедри, передаються на розгляд вченої ради вищого навчального закладу (факультету). Негативний висновок кафедри не дає право відмовляти претенденту у розгляді його кандидатури вченою радою вищого навчального закладу (факультету). На підставі законодавства про освіту і «Положення про обрання та прийняття на роботу науково-педагогічних працівників вищих навчальних закладів третього та четвертого рівнів акредитації», затвердженого Міністерства освіти і науки України наказом № 744 від 24 грудня 2002 року, наказом ректора університету № 989 від 26 серпня 2003 року було затверджене «Положення про обрання та прийняття на роботу науково-педагогічних працівників [PERSON] національного університету», яким передбачено, що до заяви на участь у конкурсі на заміщення посади науково-педагогічного працівника претендентами на посади додаються: особовий листок з обліку кадрів; автобіографія, копія документів про вищу освіту; про науковий ступінь, вчене звання; список наукових та навчально-методичних праць, а також зазначено, що висновки кафедри про професійні та особисті якості претендента з відповідними рекомендаціями протягом трьох днів, у вигляді протоколу засідання кафедри, подаються на розгляд вченої ради факультету. Вчена рада факультету, згідно ч. 2 ст. 34 Закону України «Про вищу освіту»є колегіальним органом факультету вузу третього і четвертого рівнів акредитації. Вчену раду факультету очолює її голова - декан факультету. До компетенції вченої ради факультету віднесено: визнання загальних напрямів наукової діяльності факультету; обрання таємним голосуванням на посади асистентів, викладачів, старших викладачів, доцентів, декана; ухвалення навчальних програм та навчальних планів; вирішення питання організації навчально-виховного процесу; ухвалення фінансового плану і звіту факультету. Рішення вченої ради факультету є підставою для укладення трудового договору з обраною за конкурсом особою, і для видання ректором університету наказу про прийняття її на роботу. Відповідно до чинного законодавства при прийнятті на роботу науково-педагогічних працівників з ним укладається трудовий договір (у тому числі -контракт). Згідно абзацу 4 частини 2 ст. 34 Закону України «Про вищу освіту»рішення вченої ради факультету можу бути скасоване лише Вченою радою вищого навчального закладу. Жодна посадова особа університету таким повноваженнями не наділена. Згідно ч. 1 ст. 32 Закону України «Про вищу освіту»безпосереднє управління діяльністю вищого навчального закладу здійснює його керівник, який, згідно частини 2 цієї статті, у межах наданих йому повноважень законом «Про вищу освіту»затверджує штатний розпис університету у межах фінансування, яке виділяється Міносвіти України, а також і структуру університету. Штатна чисельність науково-педагогічних працівників кафедри іноземних мов факультету міжнародної економіки наказом по ДНУ № 945 від 29 травня 2005 року з 01 липня 2005 року була встановлена у кількості 16.00 штатних одиниць, у тому числі: зав. кафедрою - професор –1.00, доцентів –0.00, старших викладачів –2.50 ставок, викладачів, асистентів –12.50 ставок. Наказом по ДНУ № 22 від 06 січня 2006 року на період з 01 січня 2006 року встановлена штатна чисельність науково-педагогічних працівників –16.00 одиниць, у тому числі: зав. кафедрою - професор –1.00, доцентів –0.00, старших викладачів –4.50 ставок, викладачів, асистентів –10.50 ставок, (тобто, введено 2 ставки старших викладачів і виведено 2 ставки викладачів). Наказом по ДНУ № 683 від 21 червня 2006 року штатна чисельність кафедри з О1 липня 2006 року встановлювалась у кількості –17.00 ставок, у тому числі: зав. кафедрою - професор –1.00 ставка, доцентів –0.00 ставок, старших викладачів – 4.50 ставок, викладачів, асистентів –11.50 ставок. У зв'язку із введенням з 01 січня 2006 року до штатного розпису кафедри іноземних мов наказом № 22 від 06 січня 2006 року 2-х додаткових посад старших викладачів, а також спільного рапорту зав. кафедри іноземних мов [PERSON] В.В. і декана факультету міжнародної економіки [PERSON] від 17 січня 2006 року на ім'я ректора університету, по університету було видано наказ № 77 від 25 січня 2006 року про оголошення конкурсу на заміщення 2-х посад старших викладачів по кафедрі іноземних мов факультету міжнародної економіки, і у газеті «[PERSON] університет»за 22 лютого 2006 року (№3-4 (2772- 2773) було вміщена інформація, що університетом оголошений конкурс на заміщення 2-х посад старших викладачів по кафедрі іноземних мов з вимогами до претендентів: вища освіта за фахом, досвід науково-педагогічної роботи у вузах Ш-ІУ рівнів акредитації не менше 10 років, вільне володіння державною мовою. Заяви на участь у конкурсі на заміщення 2-х посад старших викладачів кафедри іноземних мов, з доданням необхідних документів, подали викладачі цієї ж кафедри: [PERSON], [PERSON] і [PERSON] Конкурсна комісія університету, яка була створена на 2006 року наказом ректора № 16 від 03 січня 2006 року, розглянувши документи подані на конкурс [PERSON] 1.1., [PERSON] і [PERSON] і, встановивши, що ці документи відповідають умовам оголошеного конкурсу, направила їх на розгляд на кафедру іноземних мов факультету міжнародної економіки. Засідання кафедри іноземних мов 28 березня 2006 року, яке розглядало ці конкурсні документи, вів декан факультету проф. [PERSON] На цьому засіданні 28 березня 2006 року зав. кафедри [PERSON] ознайомив членів кафедри, у тому числі і претендентів на посади, з «Положенням про обрання та прийняття на роботу науково-педагогічних працівників вузів ПІ-ІУ рівнів акредитації», затвердженим наказом Міністерства освіти і науки України № 744 від 24 грудня 2002 року. Кафедра іноземних мов факультету міжнародної економіки на засіданні 28 березня 2006 року розглянула конкурсні справи [PERSON], [PERSON] і [PERSON], заслухала їх інформацію щодо рівня їх професійної підготовки, виконання ними своїх трудових обов'язків. У обговорені кандидатур претендентів на засіданні кафедри іноземних мов взяли участь: ст. викладач [PERSON], викладачі [PERSON], [PERSON], зав. кафедрою [PERSON], який дав оцінку професійному рівню проведення занять усіма 3-ма претендентами, зокрема, відмітив і недоліки у проведені занять [PERSON], яке він відвідав. Таємним голосуванням кафедра 28 березня 2006 року визначила рейтинг претендентів: [PERSON] - за 13 голосів, утримались - 0, проти - 0; [PERSON] Т.С. - за 12 голосів, утримались - 0, проти - 1; [PERSON] - за 3 голоси, утримались - 0, проти –10. Зміст виступів на засіданні кафедри претендентів на посади і членів кафедри зафіксований у протоколі засідання кафедри № 8 від 28 березня 2006 року. Протокол оформлений належним чином, підписаний проф. [PERSON], який вів засідання і секретарем. Підстав вважати його недійсним немає. Зауважень на порядок ведення засідання кафедри, протокол і результати голосування, ніхто із членів кафедри, у тому числі і претенденти [PERSON], [PERSON] і [PERSON] не заявляли. 30 березня 2006 року вчена рада факультету міжнародної економіки на своєму засіданні розглянула питання щодо обрання на посади науково- педагогічних працівників кафедр факультету, у тому числі і на 2 посади старших викладачів кафедри іноземних мов факультету, на заміщення яких подали викладачі кафедри іноземних мов: [PERSON], [PERSON] і [PERSON] [PERSON] вченої ради факультету міжнародної економіки професор [PERSON] проінформував членів вченої ради, що працівники кафедри іноземних мов на своєму засіданні проголосували проти кандидатури [PERSON] Вчена рада факультету міжнародної економіки заслухала інформацію претендентів на посади старших викладачів кафедри: [PERSON], [PERSON] і [PERSON] У своїх виступах [PERSON], [PERSON] і [PERSON] проінформували членів вченої ради про свою педагогічні і навчально-методичні здобутки. Зокрема: [PERSON]І, розповіла, що вона - ветеран університету (працює в ДНУ більше 27 років), прикладала зусилля для забезпечення навчального процесу методичним матеріалами; приймала участь у конференціях; працює із закордонними газетами; кожний рік випускає по одній науковій праці, у 1998 року працювала по міжнародній програмі ТЕМРUS/ТАСІ5: була перекладачем у Амстердамі, за сумлінне виконання службових обов'язків нагороджена почесною грамотою університету; [PERSON] повідомила, що працює в університеті з 1996 року, проводить заняття на 4-х факультетах, має і постійно удосконалює навчально-методичні матеріали для проведення занять, приймає участь у конференціях, підготувала 8 студентів до захисту дипломних робіт англійською мовою, має 36 публікацій, 4 посібники, нагороджена почесною грамотою університету; [PERSON] у своєму виступі зазначила, що має кваліфікацію філолога, викладача, перекладача, знає 10 мов, має 123 наукові праці (6 підручників, 4 посібника з грифом Міністерства освіти України), 2 свідоцтва фахівця-методиста, працює на кафедрі з 1989 року, мала кандидатську дисертацію за сумісними спеціальностями, захист якої було скасовано ВАК України (це не відповідає дійсності). У теперішній час (на день засідання вченої ради - 30 березня 2006 року) здала кандидатський іспит. На виході нова кандидатська дисертація (що викликає сумнів тому, що кафедрі взагалі, нічого про її роботу над дисертацією не було відомо). У результаті таємного голосування на 2 посади старших викладачів кафедри іноземних мов, на які оголошувався конкурс, вченою радою факультету міжнародної економіки 30 березня 2006 року більшістю голосів були обрані: [PERSON] (за 13 голосів, проти - 5, недійсний бюлетень - 1 ), [PERSON] (за 15голосів, проти - 4, недійсних бюлетенів - 0); [PERSON] 0.І. (за 7 голосів, проти - 11, недійсний бюлетень - 1), як не набравша необхідної кількості голосів не була обрана. Протоколи лічильної комісії, обраної вченою радою, підписані членами комісії. Результати голосування затверджені вченою радою факультету. Протокол засідання вченої ради факультету міжнародної економіки від 30 березня 2006 року підписаний головою вченої ради проф. [PERSON] і секретарем Бондаревою Л.П. не оскаржено і підстав вважати його недійсним немає. На засіданні кафедри іноземних мов факультету міжнародної економіки 28 березня 2006 року і на засіданні вченої ради факультету 30 березня 2006 року була надана можливість виступити як претендентам на посади, так і членам кафедри, і членам вченої ради факультету (відповідно). Як на засіданні кафедри 28 березня 2006 року, так і на засіданні вченої ради факультету 30 березня 2006 року голосування по кандидатурам проходило таємно, що повністю виключало можливість прояви будь якого тиску на членів кафедри і вченої ради з боку як факультету, так і університету. І члени кафедри, і члени вченої ради голосували свідомо,

Outcome: dismissed