overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-25 00:00:00

У січні 2012 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, вказуючи на те що 14.09.2005 року між позивачем та [PERSON] був укладений кредитний договір, згідно з яким відповідачу був наданий кредит в сумі 5 000 грн. шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48%. Відповідач належним чином не виконав умови договору, в результаті чого має заборгованість в сумі 11547,81 грн. Прохав стягнути з відповідача заборгованість в сумі 11547,81 грн. та сплачені судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з’явилась, надіславши на адресу суду лист, в якому прохав розглянути справу за його відсутності, наполягав на задоволенні позовних вимог в повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з’явився, хоча про час, місце та дату розгляду справи був повідомлений належним чином в засобах масової інформації, в результаті чого, відповідно зі ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав: Згідно з ч.1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а за правилами частини першої статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Ст. 611 Цивільного Кодексу України передбачено сплату неустойки, як правовий наслідок порушення зобов'язань, встановлених договором. Згідно з кредитним договором від 14.09.2005 року [PERSON] був наданий кредит в сумі 5 000 грн. шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48%. Згідно з представленим розрахунком сума заборгованості складає 11547,81 грн. На підставі вище викладеного, та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-25 00:00:00

У січні 2012 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, вказуючи на те що 14.07.2006 року між позивачем та [PERSON] був укладений кредитний договір, згідно з яким відповідачу був наданий кредит в сумі 10 000 грн. шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36%. Відповідач належним чином не виконав умови договору, в результаті чого має заборгованість в сумі 32241,88 грн. Прохав стягнути з відповідача заборгованість в сумі 32241,88 грн. та сплачені судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з’явилась, надіславши на адресу суду лист, в якому прохав розглянути справу за його відсутності, наполягав на задоволенні позовних вимог в повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з’явився, хоча про час, місце та дату розгляду справи був повідомлений належним чином в засобах масової інформації, в результаті чого, відповідно зі ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав: Згідно з ч.1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а за правилами частини першої статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Ст. 611 Цивільного Кодексу України передбачено сплату неустойки, як правовий наслідок порушення зобов'язань, встановлених договором. Згідно з кредитним договором від 14.07.2006 року [PERSON] був наданий кредит в сумі 10 000 грн. шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36%. Згідно з представленим розрахунком сума заборгованості складає 32241,88 грн. На підставі вище викладеного, та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-25 00:00:00

У січні 2012 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, вказуючи на те що 01.09.2005 року між позивачем та [PERSON] був укладений кредитний договір, згідно з яким відповідачу був наданий кредит в сумі 3 000 грн. шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48%. Відповідач належним чином не виконав умови договору, в результаті чого має заборгованість в сумі 17285,65 грн. Прохав стягнути з відповідача заборгованість в сумі 17285,65 грн. та сплачені судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з’явилась, надіславши на адресу суду лист, в якому прохав розглянути справу за його відсутності, наполягав на задоволенні позовних вимог в повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з’явився, хоча про час, місце та дату розгляду справи був повідомлений належним чином в засобах масової інформації, в результаті чого, відповідно зі ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав: Згідно з ч.1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а за правилами частини першої статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Ст. 611 Цивільного Кодексу України передбачено сплату неустойки, як правовий наслідок порушення зобов'язань, встановлених договором. Згідно з кредитним договором від 01.09.2005 року [PERSON] був наданий кредит в сумі 3 000 грн. шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48%. Згідно з представленим розрахунком сума заборгованості складає 17285,65 грн. На підставі вище викладеного, та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-25 00:00:00

У січні 2012 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, вказуючи на те що 16.02.2007 року між позивачем та [PERSON] був укладений кредитний договір, згідно з яким відповідачу був наданий кредит в сумі 3 800 грн. шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24%. Відповідач належним чином не виконав умови договору, в результаті чого має заборгованість в сумі 12219,93 грн. Прохав стягнути з відповідача заборгованість в сумі 12219,93 грн. та сплачені судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з’явилась, надіславши на адресу суду лист, в якому прохав розглянути справу за його відсутності, наполягав на задоволенні позовних вимог в повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з’явився, хоча про час, місце та дату розгляду справи був повідомлений належним чином в засобах масової інформації, в результаті чого, відповідно зі ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав: Згідно з ч.1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а за правилами частини першої статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Ст. 611 Цивільного Кодексу України передбачено сплату неустойки, як правовий наслідок порушення зобов'язань, встановлених договором. Згідно з кредитним договором від 16.02.2007 року [PERSON] був наданий кредит в сумі 3 800 грн. шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24%. Згідно з представленим розрахунком сума заборгованості складає 12219,93 грн. На підставі вище викладеного, та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що його дід [PERSON] проживав [INFO]. 20.06.1996р. він склав заповіт, за яким все належне йому на день смерті майно. В тому числі житловий будинок заповів позивачу. 26.05.1999р. [PERSON] помер. Після його смерті позивач спадщину прийняв, постійно проживаючи із спадкодавцем. Однак, позивач не може отримати від Іваничівської держнотконтори свідоцтво про право на спадщину через відсутність правовстановлюючого документу про власність на житловий будинок. На підставі вищенаведеного просить визнати за ним право власності на житловий будинок № 19 по вул. вул. Інтернаціональна в с. Колона Іваничівського району. Представник позивача в судовому засіданні уточнила позовні вимоги, просить визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частки житлового будинку з господарськими будівлями, який знаходиться по вул. Інтернаціональна, 19 с. Колона Іваничівського р-ну Волинської області. Відповідач [PERSON], представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнали повністю, не заперечують проти визнання за позивачем права власності на 1/2 частки вказаного житлового будинку. Відповідач державний нотаріус Іваничівської державної нотаріальної контори Волинської області [PERSON] в судове засідання не з’явилась, від неї надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнає. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення з наступних підстав. Із оглянутої в судовому засіданні погосподарської книги за 1991-1995 р.р. по особовому рахунку №288 значиться, що будинок, який знаходиться по вул. Інтернаціональна, 19 с. Колона Іваничівського р-ну Волинської області належав до суспільної групи колгоспний двір. Станом на 15.04.1991р. членами колгоспного двору були [PERSON] та [PERSON], які проживали у вказаному будинку. Відповідно до ч.2 ст.123 ЦК УРСР (1963 року) вони набули право власності на будинок в рівних частках —по 1/2 кожному (а.с.29). Відповідно до заповіту, який був посвідчений 20.06.1996р. в Колонській сільській раді та зареєстровано в реєстрі за №6, [PERSON] все належне йому на день смерті майно, в тому числі житловий будинок, заповів внуку [PERSON] (а.с.22). 26.05.1999р. [PERSON] помер (свідоцтво про смерть серії 1-ЕГ № 062026). Після його смерті позивач прийняв спадщину (1/2 частки житлового будинку) відповідно до ст.ст.548, 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року). Відповідач [PERSON] заяв про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подавала. Інших осіб, які мають право на обов’язкову частку у спадщині, немає. При таких обставинах позов слід задовольнити повністю та визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частки житлового будинку, який знаходиться по вул. Інтернаціональна, 19 с. Колона Іваничівського району Волинської області.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-25 00:00:00

[PERSON] звернулася у березні 2012 року до суду з позовом до Давидівської сільської ради Пирятинського району Полтавської області про визнання права власності на самочинно збудовані будівлі, а саме: визнати за нею право власності на гараж, площею 25,30 кв.м., розташований по вул. Шевченка, 100 у с. Нові Мартиновичі, Пирятинського району, Полтавської області. [PERSON] у судове засідання не з’явилася, надіслала до суду заяву, в якій просить справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Просить суд, справу розглянути у попередньому судовому засіданні. Представник відповідача у судове засідання не з’явився, надіслав до суду листа, у якому просив справу за позовом [PERSON] до Давидівської сільської ради Пирятинського району Полтавської області про визнання права власності на самочинно збудовані будівлі, розглянути без його участі, проти задоволення позову не заперечує як і проти постановлення рішення у попередньому судовому засіданні. Згідно ч. 4 ст. 130 Цивільного процесуального кодексу України (далі –ЦПК України) ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться у порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову при умові, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Оскільки визнання Давидівської сільської ради Пирятинського району Полтавської області позову [PERSON] не суперечить закону, не порушує права та інтересів інших осіб, суд приходить до висновку про постановлення рішення у попередньому судовому засіданні.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-25 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] звернулася у березні 2012 року до суду з позовом до Малютинської сільської ради Пирятинського району Полтавської області про визнання права власності на нерухоме майно, а саме просить визнати за [PERSON] право власності на прибудову «г»до сараю «Г», сарай «Г», гараж «В», сарай «Е», тамбур «а-1»до житлового будинку «А-1», що розташовані на земельній ділянці домоволодіння №2 по вул. Чапаєва у с. Малютинці, Пирятинського району, Полтавської області. [PERSON] у судове засідання не з’явилася, надіслала до суду заяву, в якій просить справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Просить суд, справу розглянути у попередньому судовому засіданні. Представник відповідача у судове засідання не з’явився, надіслав до суду листа, у якому просив справу за позовом [PERSON] в інтересах [PERSON] до Малютинської сільської ради Пирятинського району Полтавської області про визнання права власності на нерухоме майно, розглянути без його участі, проти задоволення позову не заперечує як і проти постановлення рішення у попередньому судовому засіданні. Згідно ч. 4 ст. 130 Цивільного процесуального кодексу України (далі –ЦПК України) ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться у порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову при умові, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Оскільки визнання Малютинською сільською радою Пирятинського району Полтавської області позову [PERSON] в інтересах [PERSON] не суперечить закону, не порушує права та інтересів інших осіб, суд приходить до висновку про постановлення рішення у попередньому судовому засіданні.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цим позовом та просить розірвати шлюб з відповідачкою, який зареєстровано 01.07.2010 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Новоград-Волинського міськрайонного управління юстиції Житомирської області, актовий запис № 128. Від шлюбу спільних дітей не мають. У дружини є син від першого чоловіка. В обґрунтування позову зазначає, що одруження з відповідачкою виявилось невдалим. Між ними немає нормальних сімейних стосунків та взаємоповаги один до одного. Із-за всяких причин виникають різні протиріччя, сварки з сином дружини, що значно впливає на порозуміння в сімї, а також на настрій і життя на майбутнє. Основною причиною розлучення є те, що дружина не в змозі завагітніти і народити йому дитину. Фактично вони розійшлися 15 листопада 2011 року. Живуть окремо і спільного господарства не ведуть. Розірвати шлюб через органи РАЦСу відповідачка не бажає. За таких обставин збереження шлюбу та подальше спільне життя суперечить його інтересам та унеможливлює примирення з відповідачкою. Позивач в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просить його задовольнити. Відповідачка позов визнала, оскільки примирення вважає неможливим. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Врахувавши заяви позивача та відповідачки, дослідивши матеріали справи, та давши їм належну оцінку, враховуючи те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приймає його та задовольняє позов.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цим позовом та просить розірвати шлюб з відповідачкою, який було зареєстровано 05.06.2004 року виконкомом Великомолодьківської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області, актовий запис № 04. Неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] залишити на виховання з матір'ю. В обґрунтування позову вказує, що із-за розбіжності характерів, починаючи з листопада місяця 2011 року разом не проживають. Фактично сім'я розпалась, примирення в подальшому не можливо. У відповідачки є інший чоловік, а у нього інша жінка. Сьогодні він має намір створити нову сім'ю, але перешкодою цьому є реєстрація попереднього шлюбу. Захист інтересів сімї вимагає розірвання шлюбу з відповідачкою. В судове засідання позивач не з'явився, але від нього надійшла письмова заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. В разі неявки відповідачки, не заперечує щодо винесення по справі заочного рішення. Відповідачка повідомлялась про час та місце розгляду справи. В судове засідання не з'явилась, клопотань та заперечень не надала. За таких обставин, враховуючи думку позивача, суд вважає за можливе слухати справу за відсутності відповідачки за наявними матеріалами у справі з постановленням заочного рішення згідно ст.ст. 224-226 ЦПК України. Врахувавши заяву позивача, дослідивши матеріали справи та давши їм належну оцінку, суд приходить до наступного. Між сторонами виникли правовідносини з приводу припинення шлюбу. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення для них. Суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово "союз", підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберегти шлюб з відповідачкою. Приймаючи до уваги причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, суд вважає позов обґрунтованим, оскільки подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б його інтересам, що має істотне значення, в наслідок чого він підлягає задоволенню. Вирішуючи питання щодо утримання та виховання неповнолітньої дитини, суд вважає за необхіднезалишити її на утриманні відповідачки.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 19 жовтня 1991 року у Лозівській сільській раді Тернопільського району Тернопільської області, актовий запис №10. Заявлені вимоги мотивує тим, що сімейне життя не склалося із-за різних характерів та переконань, стосунки між сторонами спору погіршилися, внаслідок чого у них постійні суперечки, позивач з відповідачем не підтримують подружніх відносин, шлюб носить формальний характер, сторони не ведуть спільного господарства, а тому, вважає, що їх сімя розпалася остаточно. В судове засідання позивачка [PERSON] зявилася, позов підтримала й просить задовольнити вимоги з підстав, зазначених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання зявився, проти задоволення позову не заперечив, про що подав суду письмову заяву. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та відповідача, з врахуванням змісту заяви відповідача, суд встановив такі факти: Між сторонами спору зареєстровано шлюб 19 жовтня 1991 року у Лозівській сільській раді Тернопільського району Тернопільської області, актовий запис №10. Відповідно до ст.112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сімї суперечитиме інтересам одного з них. В сторін спору від шлюбу спільних неповнолітніх дітей немає. В судовому засіданні встановлено, що тривалий час 2 роки, сторони спору не підтримують подружніх відносин, не ведуть спільного господарства, шлюб носить формальний характер . Проаналізувавши докази в їх сукупності, суд вважає, що встановлення строку для примирення сторін є недоцільним, оскільки подальше збереження сімї суперечитиме їх інтересам, а тому шлюб необхідно розірвати.

Outcome: approved