Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-21 00:00:00

В лютому 2011 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до ПАТ «[PERSON] банк Аваль» про стягнення суми вкладу та прострочених відсотків. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 13 травня 2008 року вона уклала з відповідачем договір № 20/02-02/9 на вклад «Універсальний» (без пролонгації) на підставі якого передала готівкою 15000 гривень терміном на 12 місяців, під відсоткову ставку 27% річних. Договором передбачено, що за користування грошовими коштами банк зобовязувався нараховувати і сплачувати вкладнику відсотки у строки та в розмірах, які передбачені умовами договору, але відсотків по договору вона не отримувала. 12 січня 2011 року вона звернулася до відповідача з заявою про повернення суми вкладу і сплату суми прострочених відсотків, але відповідач йому в цьому відмовив. Виходячи з положень ст.ст 22, 23, 386, 525, 611, 615, 629, 1058-1060 ЦК України, ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та на підставі п 3.3 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами просила стягнути з відповідача на її користь 15000 гривень грошового вкладу та прострочені відсотки у розмірі 11001,19 грн. В судовому засіданні позивачка [PERSON] свої позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити в повному обсязі та стягнути на її користь понесені судові витрати. Суду пояснила, що договір банківського вкладу вона укладала у кабінеті начальника Миргородського відділення [PERSON], де передала кошти начальнику відділення, яка залишила кабінет та повернулася з приходним касовим ордером який їй віддала, після чого підписала договір в двох екземплярах. При цьому у неї не було сумніву в законності вчинюваних дій та наявності у представника банку необхідного обсягу повноважень. Коли у неї зявилась потреба у коштах, вона звернулася до відповідача з вимогою про повернення вкладу, але їй в цьому було відмовлено, тому вона звернулась до суду. Представник позивачки адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав відповідності укладеного договору вимогам Цивільного кодексу України, наявності у начальника Миргородського відділення банку [PERSON] достатнього обсягу повноважень для укладення договорів та прийняття коштів від позивача, того, що факт підписання договору [PERSON] від імені банку підтверджений висновком почеркознавчої експертизи, та того, що вкладник не повинен контролювати виконання працівниками банку вимог внутрішньобанківських документів та нормативних актів НБУ. Представники відповідача [PERSON], та [PERSON] що діяли на підставі довіреностей (а.с. 20, 94, 112) позов [PERSON] не визнали, просили відмовити в його задоволенні. У заперечення позову пояснили, що позивачкою не доведено факт вчинення правочину укладення банківського договору вкладу між нею та ВАТ «[PERSON] банк Аваль», так як документи, надані нею на підтвердження укладення правочину, відповідач вважає підробленими, оскільки вони не відповідають зразкам, які використовуються у діяльності відповідача, і позивачкою не надано доказів, що вони складалися за вказаних нею обставин. Крім того, грошові кошти від позивачки на виконання умов цього договору до каси банку не надходили і зазначений у договорі рахунок не відкривався. За умови, якщо спірний договір був укладений позивачкою і підписаний начальником Миргородського відділення [PERSON], він не може вважатися дійсним, тому що надана позивачкою копія прибуткового касового ордеру не є касовим документом, який відповідно до вимог Інструкції про касові операції в банках України підтверджує факт внесення готівки до банку для зарахування на вкладний рахунок. Крім того, кошти повинні були вноситись до банку тільки через касу банку. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає наступне. Судом встановлено, що 13 травня 2008 року між позивачкою [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством «[PERSON] Аваль» було укладено Договір № 20/02-02/9 на вклад Універсальний (без пролонгації). Сума вкладу становила 15000 гривень. Відповідно до п. 1.2 Договору на суму вкладу нараховуються відсотки у розмірі 27% річних. Згідно п. 2.2 Договору, для обліку суми вкладу [PERSON] відкрив вкладнику рахунок № 2625335859/09. Строк дії укладеного договору відповідно до п. 1.1 встановлено у 12 місяців (а.с. 7). На виконання умов договору [PERSON] передала готівкою відповідачу грошову суму у розмірі 15000 грн., що підтверджується прибутковим касовим ордером № 3 від 13 травня 2008 року (а.с.8). 12 січня 2011 року [PERSON] звернулася до відповідача з заявою про повернення суми вкладу і сплату прострочених відсотків (а.с.9-10), але відповідач відмовив в задоволенні її заяви та повідомив, що у АТ «[PERSON] Аваль» відсутні дані про укладення зазначеного нею договору і кошти в сумі 15000 грн. від неї до каси банку не надходили (а.с.11). Протоколом Загальних Зборів акціонерів № 3б-45 від 14 жовтня 2009 року прийнято рішення про зміну найменування Відкритого акціонерного товариства «[PERSON] Аваль» на Публічне акціонерне товариство «[PERSON] Аваль». Публічне акціонерне товариство «[PERSON] Аваль» є правонаступником за всіма правами та обовязками ВАТ «[PERSON] Аваль» (а.с.12). У відповідності з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до ч.2 ст.631 ЦК України договір набирає чинності з моменту його укладення. Ч.1 ст.638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Статтею 1059 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативноправовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Пункт 8 глави 2 розділу ІІІ Інструкції про касові операції у банках України передбачає, що після завершення приймання готівки клієнту видається квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція, або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції, а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ. Наданий позивачкою прибутковий ордер № 3 від 13.05.2008р. (а.с.8) відповідає вказаним вимогам Інструкції, отже він є документом, який підтверджує внесення грошової суми до банку. Крім того, положення вищевказаної інструкції встановлюють порядок і вимоги щодо здійснення банками, їх філіями та відділеннями касових операцій і не встановлюють будь-яких обовязкових правил поведінки для клієнтів банку, тому [PERSON] не може бути відповідальною за порушення працівниками банку положень згаданої інструкції та інших внутрішніх банківських нормативних документів. З цих же підстав, а також з огляду на те, що відповідно посадової інструкції начальника Миргородського відділення Полтавської обласної дирекції «[PERSON] Аваль» [PERSON] (а.с.23-27), остання на час укладення договору з позивачкою мала право на заміщення будь якого працівника банку, в тому числі і касира, забезпечувала належний стан організації касової роботи відділення, а також, на підставі діючої на той час довіреності (а.с.22), мала право підписувати від імені ВАТ «[PERSON] Аваль» розрахунково-касові документи (прибуткові, видаткові та реєстри) і одержувати майно, суд не може прийняти до уваги посилання представника банку на те, що кошти від [PERSON] приймалися не в касі банку і не касиром, як на підставу для визнання спірного договору нікчемним. Спірний договір від імені відповідача укладений та підписаний [PERSON] на той час начальником Миргородського відділення Полтавської обласної дирекції ВАТ «[PERSON] Аваль», що підтверджено висновком судово-почеркознавчої експертизи № 6482 від 16.08.2011р. (а.с.97-104), та скріплений печаткою Миргородського відділення ПОД ВАТ «[PERSON] Аваль». Згідно ч.4 ст.95 ЦК України керівники філій та представництв призначаються юридичною особою і діють на підставі виданою нею довіреності. Відповідно до ч. 3 ст.244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Згідно ч.1 ст.237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобовязана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Ст. 239 ЦК України встановлено, що правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обовязки особи, яку він представляє. Повноваження начальника Миргородського відділення Полтавської обласної дирекції ВАТ «[PERSON] Аваль» на укладення та підписання депозитних (вкладних) договорів та будь-яких документів, повязаних з виконанням цих договорів, від імені банку передбачені довіреністю, виданою їй 27 грудня 2006 року (а.с.22), у відповідності з Процедурою щодо надання повноважень на право підпису від імені «[PERSON] Аваль», затвердженою постановою Правління Банку № П-101/11 від 11 вересня 2006 року (а.с.30-40). Згідно п.6.4 спірного договору [PERSON] брав на себе зобовязання нести відповідальність за дії службовця, уповноваженого приймати вклади від фізичних осіб (в даному випадку [PERSON]М.), як за свої власні. За таких обставин, суд вважає додержаною письмову форму спірного договору банківського вкладу. Суд не бере до уваги посилання відповідача на те, що кошти від позивачки за зазначеним договором до каси банку не надходили і рахунок по ньому не відкривався, оскільки ці обставини не спростовують факту передання позивачкою коштів відповідальним працівникам Банку, тим більше що проведення по касі отриманих коштів та відкриття рахунків не могло залежати від волі вкладника. Крім цього за умовами п.2.2 договору вказаний рахунок зобовязувався відкрити банк, а у виданому вкладнику прибутковому касовому ордеру банком був зазначений номери рахунку, який відповідав змісту договору. Враховуючи вищевикладене, договір між позивачем [PERSON] і відповідачем ПАТ «[PERSON] Аваль» на вклад Універсальний (без пролонгації) № 20/02-02/9 від 13.05.2008р. є укладеним і таким, що набрав чинності. У відповідності до статті 526 ЦК України, зобовязання мають виконуватися відповідно умов договору та вимог Цивільного кодексу України. Статтею 525 ЦК України встановлено що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Статтею 17 Загальної декларації прав людини, передбачено ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до п. 3.2.3. вищезгаданого договору вкладник має право по закінченню строку договору отримати всі належні йому суми коштів за договором готівкою. Стаття 1060 ЦК України встановлює, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Згідно з положеннями статті 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунками за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Виходячи з системного аналізу вищенаведеного законодавства, враховуючи обставини встановлені судом, відповідач зобовязаний повернути позивачу суму вкладу на першу вимогу вкладника, а відмова від такої видачі є неправомірною, тому суд вважає, що вимога позивача про стягнення суми вкладу 15000 гривень ґрунтується на законі і підлягає задоволенню. При вирішенні позовних вимог [PERSON] про стягнення з відповідача відсотків по договору суд виходить із наступного. З матеріалів справи вбачається, що згідно наданої начальнику Миргородського відділення Полтавської обласної дирекції ВАТ «[PERSON] Аваль» [PERSON] довіреності, її посадової інструкції та «Процедури щодо надання повноважень на право підпису від імені «[PERSON] Аваль», затвердженої Постановою Правління «[PERSON] Аваль» №П-101/11 від 11.09.2006 року (а.с.30-40), остання повинна була в своїй діяльності керуватися як діючим законодавством України, так і внутрішніми нормативними документами «[PERSON] Аваль». З рішення Комітету з управління активами та пасивами ВАТ «[PERSON] Аваль» №080425/РІ/1 від 25.04.2008 року на дату укладення спірного договору за депозитними договорами на вклад у гривнях на суму від 10000 грн. до 99999 грн. у ВАТ «[PERSON] Аваль» діяв розмір процентної ставки на рівні 14,75% річних (а.с.46-48). Даних про те, що начальник Миргородського відділення АТ «[PERSON] Аваль» [PERSON] мала повноваження укладати договори по депозитним вкладам з більш високими відсотками судом не встановлено. Зважаючи на наведене, суд вважає, що при визначенні відсоткової ставки по спірному депозитному вкладу слід виходити з розміру 14,75% річних, а не 27% річних, як це зазначено в договорі, оскільки стягнення більших відсотків ніж офіційно встановив [PERSON], не відповідатиме положенням ст.ст. 5, 44 Закону України «Про банки і банківську діяльність». Відповідно до п.2.4.5 вищевказаного договору, банк не нараховує відсотки на суму вкладу після закінчення строку вкладу, визначеного п.1.1. договору, отже після 13 травня 2009 року банк не зобовязаний нараховувати позивачу проценти по вкладу. Виходячи із меж позовних вимог [PERSON] суд вважає необхідним стягнути із ПАТ «[PERSON] Аваль» на її користь заборговані відсотки по вкладу № 20/02-02/9 в сумі 2212,50 грн. (15000 грн. х 14,75% = 2212,50 грн.). Відповідно до ст.ст. 81, 84, 88 ЦПК України в звязку з частковим задоволенням позову підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог документально підтверджені судові витрати в сумі 2386,25 гривень, з них: 172,13 грн. судового збору (а.с.2), 79,20 грн. витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи (а.с.1), 2134,92 гривень витрати на проведення судово-почеркознавчої експертизи (а.с.120).

Outcome: partial