Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-17 00:00:00

У лютому 2011 р. Родрігез - [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] і [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку. В позовній заяві зазначено, що відповідно до письмового договору купівлі - продажу житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, посвідченого 24 грудня 2003 р., [PERSON], приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області та зареєстрованого в реєстрі за №2331, позивачка Родрігез - [PERSON] є власником житлового будинку №46 (сорок шість), що розташований по вулиці Тимірязєва в місті Вознесенськ Миколаївської області. За даним будинком для його обслуговування закріплена земельна ділянка, розміром 0,1000 га, але позивачка не може належним чином оформити право власності на обумовлену земельну ділянку, оскільки згідно Державного акту на право приватної власності на землю від 22 березня 1994 р. її власником вказана [PERSON], яка померла 25 листопада 1995 р., а відповідачі [PERSON] та [PERSON] не оформили право власності на обумовлену земельну ділянку у той час, коли до них переходило право власності на вищевказаний житловий будинок. При зверненні до Відділу Держкомзему у місті Вознесенськ Миколаївської області з даного приводу, позивачці було рекомендовано вирішити вказане питання шляхом звернення до суду або шляхом укладення цивільно - правової угоди. Посилаючись на те, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, позивачка просила позов задовольнити. Ухвалою судці Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 березня 2011 р. до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучено Відділ Держкомзему у місті Вознесенськ Миколаївської області. Протокольною ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 06 травня 2011 р. до участі у справі в якості відповідача залучено Вознесенську міську [PERSON] області. Наступною ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 червня 2011 р. до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучено Комунальне підприємство «Вознесенське міжміське бюро технічної інвентаризації». Позивачка Родрігез - [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі, на їх задоволенні наполягала. При цьому, надала пояснення, аналогічні викладеним в позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, направив на адресу суду письмову заяву, відповідно до якої позовні вимоги визнав, проти задоволення позову не заперечував та просив розглянути справу у його відсутність. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, згідно поданої до суду заяви, позов визнала та просила розглянути справу у її відсутність. Представник відповідача - Вознесенської міської [PERSON] Миколаївської області, в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, направив на адресу суду письмову заяву, відповідно до якої позовні вимоги визнав та просив розглянути справу у його відсутність. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Відділу Держкомзему у місті Вознесенськ Миколаївської області, та представник Комунального підприємства «Вознесенське міжміське бюро технічної інвентаризації» в судове засідання не зявилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Ухвалою суду справа розглянута у відсутність учасників процесу, які не зявилися у судове засідання, оскільки в справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши та оцінивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, 28 грудня 1993 р. рішенням виконавчого комітету Вознесенської міської [PERSON] Миколаївської області за №301 „Про розгляд заяв громадян на будівництво, оформлення правовстановлюючих документів та упорядкування землекористувань в індивідуальному секторі", громадянці [PERSON] було передано в приватну власність земельну ділянку, для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, площею 1 000 кв. м. за адресою: Миколаївська область, місто Вознесенськ, вулиця Тимірязєва, №46 (сорок шість). На підставі зазначеного рішення [PERSON] 22 березня 1994 р. отримала Державний акт на право приватної власності на землю, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за N92902. Згідно відповіді Відділу Держкомзему у місті Вознесенськ Миколаївської області за №0395 від 01 квітня 2011 р., на теперішній час право власності на земельну ділянку за адресою: Миколаївська область, місто Вознесенськ, вулиця Тимірязєва, №46 (сорок шість) зареєстровано за [PERSON] З копії актового запису про смерть №739 від 28 листопада 1995 р, складеного Міським відділом запису актів громадянського стану м. Вознесенськ Миколаївської області вбачається, що 25 листопада 1995 р. в місті Вознесенськ Миколаївської області померла [PERSON] З довідки Першої Вознесенської державної нотаріальної контори Миколаївської області №309/01-16 від 15 квітня 2011 р. і довідки Другої Вознесенської державної нотаріальної контори Миколаївської області №449/01-14 від 14 квітня 2011 р., судом встановлено, що спадкова справа після смерті [PERSON], померлої 25 листопада 1995 р. не заводилась. З заявами про прийняття спадщини та/або відмову від спадщини ніхто із спадкоємців не звертався. Також, з Витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/ спадкові договори) №26699113 від 14 квітня 2011 р. вбачається, що від імені [PERSON] заповіти не складались та не посвідчувались. Відповідно довідки КП «Вознесенське міжміське бюро технічної інвентаризації» за №04 від 05 січня 2001 р. судом встановлено, що відповідачка [PERSON] була власником житлового будинку №46 (сорок шість) по вулиці Тимірязєва в місті Вознесенськ Миколаївської області на підставі письмового договору довічного утримання, який був укладений останньою з [PERSON] та [PERSON] Вказаний договір посвідчений Другою Вознесенською державною нотаріальною конторою 20 квітня 1994 р. та зареєстрований в реєстрі за №2-848. При цьому, у п.п.„г" п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" №7 від 16 квітня 2004 р., роз'яснено, що при переході права власності на будинок або його частину за договором довічного утримання до набувача переходило право на земельну ділянку, де вони розташовані, на умовах, на яких ця ділянка належала відчужувану. За таких обставин, суд вважає, що право власності на земельну ділянку, закріплену за житловим будинком №46 (сорок шість) по вулиці Тимірязєва в місті Вознесенськ Миколаївської області, повинно було перейти до [PERSON] (згідно рішення виконавчого комітету Вознесенської міської [PERSON] Миколаївської області за №149 від 27 вересня 2000 р. «Про затвердження назв площ, вулиць, провулків міста Вознесенська», затверджена вулиця «Тимірязєва»), В подальшому власником житлового будинку №46 (сорок шість), що розташований по вулиці Тимірязєва в місті Вознесенськ Миколаївської області став відповідач [PERSON], на підставі договору міни нерухомого майна укладеного з [PERSON], зареєстрованого 07 серпня 1998 р. Південною Товарною Біржею, зареєстрованого у Вознесенському МБТІ за р.№1957 09 березня 1999 р. та визнаним рішенням місцевого Вознесенського міського суду Миколаївської області від 12 листопада 2003 р. дійсним (цивільна справа №2-1367/2003). При цьому, на час укладення вищевказаного договору міни нерухомого майна від 07 серпня 1999 р., згідно якого відповідач [PERSON] став власником житлового будинку №46 (сорок шість) по вулиці Тимірязєва в місті Вознесенськ Миколаївської області, діяв Земельний Кодекс України 1991 р., ст.ЗО якого передбачала, що при переході права власності на будинок при цьому до набувача переходить і право власності на земельну ділянку без міни її цільового призначення. Також, в п.п.„г" п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ №7 від 16 квітня 2004 р., зазначено, що при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно - правовими угодами, укладеними до 01 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати ст.ЗО ЗК України до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Наведене свідчить про те, що [PERSON] на законних підставах набув права власності на вищевказану земельну ділянку, але не посвідчив належним чином це право та не отримав на це правовстановлюючий документ - Державний акт на право власності на землю. Відповідно до письмового договору купівлі - продажу житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, посвідченого 24 грудня 2003 р. приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області [PERSON], позивачка Родрігез - [PERSON] придбала у [PERSON] обумовлений житловий будинок №46 (сорок шість) по вулиці Тимірязєва в місті Вознесенськ Миколаївської області (довідка Комунального підприємства «Вознесенське міжміське бюро технічної інвентаризації» за №7380 від 29 березня 2011 р.). 13 червня 2011 р. до вказаного договору були внесені зміни, відповідно до яких в тексті договору купівлі - продажу слова «вулиця Тімірязєва» замінено словами «вулиця Тимірязєва». Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України юрисдикція суду поширюється на всі правовідносини, які виникають у державі. Ст.55 Конституції України гарантує судовий захлст прав і свобод людини і громадянина. Тобто, будь - які цивільні права та інтереси, які охороняються законом, можуть заслуговувати на судовий захист. Відповідно до ст.120 ЗК України 2001 р. при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно - правових угод, тобто якщо відчужується будівля і споруда, яка розташована на земельній ділянці, що належить на праві власності, то до набувача переходить право власності і на земельну ділянку, тому позивачка Родрігез - [PERSON], згідно вимог п."а" ч.З ст.152 ЗК України має право на пред'явлення позову про визнання права власності на земельну ділянку, виходячи з положень даної статті, а вибір способу захисту належить позивачу. Наведене свідчить про те, що позивачка на законних підставах набула права власності на вищевказану земельну ділянку. Ст.16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права і інтересу, а тому обраний позивачкою спосіб захисту цивільного права шляхом визнання за нею права власності на земельну ділянку є вірним і може бути застосований судом. Такий же спосіб захисту права власності на землю передбачає й п."а" ч.З ст.152 Земельного Кодексу України, тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. У відповідності зі ст.88 ЦПК України судовий збір та витрати з інформаційно - технічного забезпечення судового процесу, повязаних з розглядом цивільної справи, сплачено при подачі позовів до суду.

Outcome: approved