Jurisdiction: civil
Date: 2011-08-21 00:00:00

14.10.2010 року ПАТ СебБанкзвернувся з вищеназваним позовом. В обґрунтування своїх вимог він послався на те, що 30.07.2007 року між банком та ТОВ ГлассІнбув укладений договір надання не відновлювальної кредитної лінії, за яким банк надав відповідачеві грошові кошти у розмірі 5.000.000 грн. з урахування додаткових угод строком до 31.01.2010 року зі сплатою при умові щомісячного проведення через банк потоків по валютних рахунках наступних процентів : 17 % - обсяг покупки валюти більше 3.000.000 доларів США, 18 % - обсяг покупки валюти більше 2.000.000 доларів США, 19 % - обсяг покупки валюти більше 1.000.000 доларів США, 20 % - обсяг покупки валюти до 1.000.000 доларів США. Крім того, за договорами поруки від 31.07.2009 року між банком та [PERSON], банком та [PERSON] останні взяли на себе зобовязання позичальника, які витікають з умов вищезазначеного кредитного договору. Посилаючись на порушення відповідачами умов договорів банк просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість в розмірі 6.217.873 грн. 62 коп. за договором не відновлювальної кредитної лінії та одночасно звернути стягнення на заставлене майно відповідно до договору застави № 37-г-ДЗ-250 від 30.07.2007 року. Крім задоволення позовних вимог, позивач просив присудити на свою користь понесені судові витрати: на оплату судового збору та ІТЗ розгляду справи. Позивач в судове засідання не з'явився, в порядку ст. 158 ЦПК України надав заяву про розгляд справи за відсутністю банку, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не з'явився, повідомлені про розгляд справи належним чином (поштові повідомлення №№ 6504403128538, 6504403128546, 6504403128520), про причини неявки суд не повідомили. Дослідивши обставини справи, наявні докази, надані учасниками цивільного процесу, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. 30.07.2007 року між АБ Факторіал-банк, правонаступником якого є позивач та ТОВ ГлассІн був укладений договір № 37-г надання не відновлювальної кредитної лінії. На виконання умов кредитного договору банк надав відповідачеві грошові кошти у сумі 5.000.000 грн. Відповідно до пункту 1.1.1 договору з урахування додаткових угод від 28.06.2009 року та 31.07.2009 грошові кошти надані строком до 31.01.2010 року зі сплатою при умові щомісячного проведення через банк потоків по валютних рахунках наступних процентів : 17 % - обсяг покупки валюти більше 3.000.000 доларів США, 18 % - обсяг покупки валюти більше 2.000.000 доларів США, 19 % - обсяг покупки валюти більше 1.000.000 доларів США, 20 % - обсяг покупки валюти до 1.000.000 доларів США. Виконання умов договору здійснюється в порядку пунктів 2.3 2.6 договору, обумовлених сторонами. За порушення строків повернення суми кредитної заборгованості ТОВ ГлассІнна виконання п. 4.2 договору зобовязаний сплатити банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення. Крім того, 31.07.2009 року між банком та відповідачами [PERSON], [PERSON] укладені договори поруки на аналогічних умовах. За договорами вони поручились перед банком за належне виконання ТОВ ГлассІнвзятих на себе зобовязань за кредитним договором. Сторони погодили, що у випадку невиконання або неналежного виконання ним зобовязань по кредитному договору, відповідачі несуть солідарну відповідальність перед банком за виконання боргових зобовязань (пункти 1.2 договорів поруки). Відповідно до ст. 553 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржника. У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники відповідно до ст. 554 ЦК України, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя. Додаткова (субсидіарна) відповідальність поручителя договором поруки не встановлена. Окрім того, забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором між ТОВ ГлассІн та банком 30.07.2007 року № 37-г- ДЗ-250 був укладений договір застави основних засобів (обладнання для виробництва склопакетів). За вищевказаним договором ТОВ ГлассІн передав банку в заставу належне йому на праві власності майно, визначене пунктом 1.2 договору застави. За п. 2.4 договору застави банк має право звернути стягнення на предмет застави у випадку, якщо в момент настання термінів зобов'язання, забезпеченого заставою воно не буди виконано частково або повінстю. ТОВ ГлассІнпунктом 1.5.7 договору застави погодився, що у разі невиконання ним своїх зобовязань за договором кредиту заставодержатель має право отримувати задоволення своїх вимог за рахунок предмету застави переважно перед іншими кредиторами в повному обсязі вимог, включаючи основну суму боргу, проценти за користування кредитом, комісійну винагороду, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання, включаючи пеню та інші штрафні санкції а також витрати щодо здійснення стягнення на предмет застави та його реалізацію. Статтею 19 Закону України Про заставупередбачено, що за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Згідно ст. 20 цього закону заставодержатель набуває права звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом або договором. Судом встановлено, що на момент ухвалення рішення заборгованість за кредитом відповідачами не сплачена, предмет застави в заклад банку відповідно до вимог Закону України Про заставув досудовому порядку не переданий. Частиною 6 ст. 20 Закону України Про заставу передбачено звернення стягнення на заставлене майно, зокрема, за рішенням суду. Зазначене узгоджується і з вимогами ч.1 ст. 24 Закону України Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень. Так, відповідно до п.4 ч.2 ст. 25 Закону України Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрації обтяженьу разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених ст. 26 зазначеного Закону. Стаття 26 Закону України Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрації обтяженьпередбачає, що обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зокрема, як продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах. За ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідачі, однак, в порушення вимог договорів взятих на себе зобовязань не виконали. Станом на 28.07.2010 року через неналежне виконання відповідачами умов договорів існує заборгованість за кредитним договором у розмірі 6.217.873 грн. 62 коп. Розмір заборгованості підтверджується наданим позивачем розрахунком. Вирішуючи спір по заявлених позивачем вимогах, суд виходить з того, що при ухваленні рішення у цивільній справі суд відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України повинен визначити зміст позовних вимог, предмет позову та його підстави з метою зясування наявності і характеру спірних правовідносин між сторонами, правильного застосування матеріальної норми права до цих правовідносин та застосування необхідного способу захисту порушеного права, а також для визначення й дослідження кола питань і заходів необхідних для ухвалення законного та обґрунтованого рішення. За загальним правилом вимоги повинні відповідати ст. 16 ЦК України, за якої суд може захистити цивільне право або інтерес способом, встановленим договором або законом. Враховуючи, що згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має бути виконане відповідачами належним чином відповідно до договору та актів цивільного законодавства, суд вважає можливим обрати такий спосіб захисту порушеного права позивача як стягнення з відповідачів заборгованості по кредитному зобовязанню в солідарному порядку у розмірі згідно заявлених позовних вимог, відмовивши у задоволенні вимог банку про звернення стягнення на предмет застави, оскільки одночасне задоволення таких вимог є фактичним здійсненням стягнення в подвійному розмірі, а подвійна цивільно-правова відповідальність законом не передбачена. Судові витрати: на оплату судового збору та ІТЗ розгляду справи, документально підтверджені позивачем підлягають присудженню на його користь в порядку ч.1 ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial