Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-30 00:00:00

14.09.2011 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача моральну шкоду, заподіяну умовами виробництва. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з 16.09.1971 року по 13.06.1972 року та з 06.09.2003 року він знаходився у трудових відносинах з ДП Дзержинськвугілля, де працював у відокремленому підрозділі Шахта Північназа різними видами професій на підземній роботі з повним робочім днем. Наказом підприємства №159к від 29.08.2003 року був звільнений у звязку з невідповідністю займаній посаді внаслідок стану здоровя, що перешкоджає продовженню даної роботи на підставі п.2 ст.40 Кодексу законів про працю України. Працюючи на даному підприємстві він отримав професійне захворювання хронічний обструктивний бронхіт пилової етіології, помірне загострення, емфізема легенів, легенева недостатність першого- другого ступеню, вібраційна хвороба першого- другого ступеню, вегето-сенсорна полі невропатія верхніх кінцівок, яке було виявлене під час лікування в Донецькій обласній клінічній лікарні профзахворювань у період з 01.07.2003 року по 10.07.2003 року та визначено, що хвороба є професійною та хронічною. За даним фактом 17.07.2003 року, відповідною комісією проведено розслідування хронічного професійного захворювання, по наслідках якого складено відповідні акти №187 та №188 по формі П-4 і визначено, що захворювання отримано внаслідок дії природного пилу та місцевої вібрації під час перебування на підземній роботі. 18.08.2004 року на підставі акту огляду МСЕК позивачу з 01.08.2004 року безстроково встановлено 3 групу інвалідності, що повязана з професійним захворюванням та визначено ступінь втрати професійної працездатності у сукупності на рівні 60%, а саме 40 % за хворобою хронічний обструктивний бронхіт, 20 % за хворобою вегето- сенсорна поліневропатія верхніх кінцівок. Пошкодженням здоровя йому заподіяно моральні страждання, які виявляються у порушенні його звичайного ритму та укладу життя, життєвих звязків та відносин з родичами, він вважає себе неповноцінною людиною, зявилось почуття страху за своє життя та здоровя. Позивач просить стягнути з відповідача 200 000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та суду пояснив, що більшість обставин, на які посилався позивач не підтверджені жодними доказами та не можуть розцінюватися судом як такі, сума моральної шкоди значно завищена позивачем. Ураховуючи, що працівник на власний розсуд та за власною ініціативою обрав відповідну професію, заздалегідь був попереджений про наслідки, що могли спричинити погіршення стану його здоровя, тому не можна покладати вину лише на підприємство. Також позивачем пропущений тримісячний строк на звернення до суду, поважні причини пропуску цього строку не наведені. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено і не заперечується сторонами, що позивач з 16.09.1971 року по 13.06.1972 року та з 06.09.2003 року він знаходився у трудових відносинах з ДП Дзержинськвугілля, де працював у відокремленому підрозділі Шахта Північназа різними видами професій на підземній роботі з повним робочім днем (а.с.22-24). Згідно з наказом №159к від 29.08.2003 року позивач був звільнений у звязку з невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоровя, що перешкоджає продовженню даної роботи на підставі п.2 ст.40 Кодексу законів про працю України (а.с.24). Висновком Донецької клініки професійних захворювань у позивача встановлено професійне захворювання: хронічний обструктивний бронхіт пилової етіології, помірне загострення, емфізема легенів, легенева недостатність першого- другого ступеню, вібраційна хвороба першого- другого ступеню, вегето-сенсорна полі невропатія верхніх кінцівок (а.с.9). Актами розслідування хронічного професійного захворювання № 188 від 17.07.2003 року, № 187 від 17.07.2003 року визначено, що захворювання отримано внаслідок дії природного пилу та місцевої вібрації під час перебування на підземній роботі. (а.с.5-7). Висновком МСЕК з 01.08.2044 року йому безстроково встановлено 3 групу інвалідності, що повязана з професійним захворюванням та визначено ступінь втрати професійної працездатності у сукупності на рівні 60%, а саме 40 % за хворобою хронічний обструктивний бронхіт, 20 % за хворобою вегето- сенсорна полі невропатія верхніх кінцівок. (а.с.7,8). Згідно цього ж висновку, позивачу протипоказана важка фізична праця в підземних умовах. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Право на відшкодування моральної шкоди виникло у позивача з часу встановлення йому стійкої втрати працездатності, тому правовідносини по відшкодуванню моральної шкоди, заподіяної йому ушкодженням здоровя під час виконання трудових обовязків, регулюються саме ст. 237-1 КЗпП України. Згідно до ч.4 ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до частини 1 та 2 ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Враховуючи зазначені положення основного Закону України та КЗпП України підприємство мало створити потерпілому як і іншим працівникам належні небезпечні умови праці, за яких факт настання професійного захворювання або іншого пошкодження здоровя були неможливими. Сукупність проаналізованих та досліджених в судовому засіданні доказів дає можливість суду зробити висновок про те, що ушкодження здоровя на виробництві спричинило позивачу моральну шкоду, яка полягає в фізичному болю та у моральних переживаннях, що призвело до змін звичайного образу життя та потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Внаслідок порушення відповідачем права позивача на безпечні умови праці у останнього виникло професійне захворювання: хронічний обструктивний бронхіт пилової етіології, помірне загострення, емфізема легенів, легенева недостатність першого- другого ступеню, вібраційна хвороба першого- другого ступеню, вегето-сенсорна полі невропатія верхніх кінцівок. Позивач постійно знаходиться на лікуванні, йому встановлена третя група інвалідності та стійка втрата працездатності 60 % , він відчуває інші неприємні відчуття від незадовільного стану здоровя. Перелічені негативні явища дійсно не можуть не турбувати потерпілого, не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію. Отже, факт моральних страждань є очевидним і не потребує доказування іншими засобами доказування. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує порушення нормальних життєвих звязків позивача, неможливість ведення попереднього способу життя. Разом з тим, вимогу позивача про відшкодування моральної шкоди в розмірі 200 000 гр. суд визнає збільшеною. З врахуванням ступеня та глибини моральних страждань позивача,

Outcome: partial