Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-27 00:00:00

Представник позивача [PERSON], що діє на підставі довіреності від 27.10.2011 року, посвідченою приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу, звернулась до суду з позовною заявою в інтересах [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, що відкрилась 29 лютого 2000 року після смерті [PERSON]. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивач не знала про існування заповіту і знайшла його після спливу встановленого Законом шестимісячного строку для прийняття спадщини. У судове засідання представник позивача не зявилася, подала завчасно заяву про розгляд справи без її участі, з проханням задовольнити позовні вимоги (а.с.23). Згідно положень ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача: Старобілоуської сільської ради, Чернігівського району та області в судове засідання не зявився. Старобілоуський сільський голова надіслав клопотання про розгляд справи без його участі, письмово визнав заявлений позов (а.с.16). Визнання представником відповідача позову не суперечить закону і не порушує права, свободи і інтереси інших осіб. Відповідно до вимог ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем, суд за наявності підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до положень частини 2 статті 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Пленум Верховного Суду України у Постанові №7 від 30.05.2008 року Про судову практику у справах про спадкування зазначив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] помер 29 лютого 2000 року у віці 68 років, про що свідчить свідоцтво про смерть серії «1-ЕЛ»№124550, видане відділом реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції (а.с.9). За життя, [PERSON] зробив заповіт, посвідчений 15.10.1982 року секретарем виконавчого комітету Павловської сільської ради Чернігівського району, за яким своїм спадкоємцем належного йому майна, призначив [PERSON] (а.с.8) Як вбачається з довідки №2273 від 25 листопада 2011 року, виданої Старобілоуською сільською радою, згідно погосподарської книги за [PERSON] значиться Ѕ частина житлового будинку, розташованого за адресою: с. Старий Білоус, Чернігівського району та області, [ADDRESS] та земельна ділянка площею 0, 07 га. (а.с.18). Оскільки спадщина після смерті [PERSON] відкрилася до 1 січня 2004 року, тобто 29.02.2000 року, то суд застосовує чинне на той час законодавство - правила Цивільного кодексу Української РСР. Відповідно до вимог ст.548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно вимог ст.550 ЦК УРСР строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину. Вирішуючи питання про можливість задоволення позовних вимог, суд досліджує поважність причини пропуску встановленого Законом строку. Суд виходить з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. З урахуванням вказаного, суд розцінює не знання позивача про існування заповіту поважною причиною, що перешкоджала реалізації його спадкових прав. Враховуючи факт визнання позову відповідачем, фактичне прийняттям спадщини позивачкою, вступ в законну силу нових положень Цивільного Кодексу України з 01.01.2004 року, суд прийшов до висновку, що, дійсно, пропуск законодавчо встановленого строку допущений з поважної причини, а тому інтереси [PERSON] підлягають судовому захисту. На підставі викладеного,

Outcome: partial