Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаним вище позовом до Чернівецької міської ради, [PERSON], [PERSON], третя особа без самостійних вимог [PERSON] про визнання права власності на будівельні матеріали та обладнання. Третя особа з самостійними вимогами [PERSON] звернувся до суду з вказаними вище позовними вимогами до Чернівецької міської ради, [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на будівельні матеріали та обладнання. Посилалися на те, що рішенням Першотравневого райвиконкому м.Чернівці від 13.05.1987 року №123/6 [PERSON] було узаконено здійснене ним самовільне будівництво житлового будинку літ. «Б» за адресою вул.Барнаульська, 16 м. Чернівці. В подальшому, на підставі поданої [PERSON] 01.11.2001 року заяви про узаконення самовільно побудованих двох житлових будинків літ. «А» та літ. «Б», виконкомом Першотравневої районної ради м.Чернівці було прийнято рішення, в якому помилково було вказано імя його брата відповідача по справі [PERSON] Рішенням Першотравневого райвиконкому м.Чернівці від 26.03.2003 року №30/3 помилка була виправлена та імя «Віктор» було замінено на імя «Георгій». 12.02.2004 року між [PERSON] та [PERSON] виник спір про право власності на частину будівлі літ. «Б». Ту обставину, що будинки літ. «А» та літ. «Б» за адресою вул.Барнаульська, 16 м.Чернівці були збудовані [PERSON], підтверджують нотаріально-посвідченими заявами [PERSON] від 20.04.2001 року та 16.01.2002 року, в яких відповідач підтверджує той факт, що старий житловий будинок, який йому належав був знесений у звязку з його ветхістю, а на його місці побудований новий [PERSON] Також зазначили, що обєкти самочинного будівництва, що розташовані по вул.Барнаульській, 16 м. Чернівці є незавершеним будівництвом. 21.06.2009 року [PERSON] помер. Позивач [PERSON] також посилалась на те, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з покійним [PERSON] та на підставі ст.ст.60, 63 Сімейного кодексу України просила визнати за нею право власності на Ѕ частину будівельних матеріалів та обладнання, яке було використане в процесі самочинного будівництва (створення майна), а саме: житлового будинку літ. «А», загальною площею 141, 06 кв.м.; літ. «Б», загальною площею 201, 30 кв.м.; сараю літ. «В», вбиральні літ. «Г», криниці №1, огорожі №2,3, 5,6. Третя особа з самостійними вимогами [PERSON], крім наведеного, зазначив, що після смерті свого батька [PERSON] він прийняв спадщину шляхом подання заяви до Герцаївської нотаріальної контори та на підставі ст.1261 Цивільного кодексу України просив визнати за ним право власності на Ѕ частину будівельних матеріалів та обладнання, яке було використане в процесі самочинного будівництва (створення майна), а саме: житлового будинку літ. «А», загальною площею 141, 06 кв.м.; літ. «Б», загальною площею 201, 30 кв.м.; сараю літ. «В», вбиральні літ. «Г», криниці №1, огорожі №2,3, 5,6 у порядку спадкування після смерті батька. Відповідач [PERSON] звернувся до суду з зустрічною позовною заявою про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самовільного будівництва, зобовязання поновити самовільно знесений житловий будинок та визнання права власності на будівельні матеріали та обладнання, які були використані в процесі цього будівництва та відшкодування моральної шкоди, яка ухвалою суду від 02.09.2011 року була обєднана в одне провадження з первісними позовами. Посилався на те, що йому, згідно договору дарування, на праві власності належить житловий будинок №16 по вул. Барнаульській м.Чернівці. Дане будинковолодіння розташовано на земельній ділянці площею 2730 кв.м., яка згідно рішення Чернівецького міськвиконкому №126-а закріплена за будинковолодінням, з яких земельна ділянка розміром 2730 кв.м. закріплена за будинковолодінням. Вважає, що він є належним користувачем земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво. На вказаній земельній ділянці по вул. Барнаульській, 16 м. Чернівці, починаючи з 1975 року по 1985 рік, він разом із дружиною на спільні кошти побудували двохповерховий житловий будинок літ. «Б», загальною площею 254,7 кв.м., в тому числі жилою 92,2 кв.м., криницю №1, огорожу №2-3. Усі матеріали він придбав особисто та використав їх особисто. Між ним та [PERSON] не було жодної домовленості щодо дозволу будівництва саме для останнього житла на його земельній ділянці та не було угод щодо створення спільної власності, а була домовленість про тимчасове проживання в його старому будинку, який належав йому на праві власності. В подальшому, ним, як власником старого будинку та користувачем земельної ділянки, було надано дозвіл на перебудову старого будинку в рахунок того, що покійний [PERSON] проживає в будинку без будь-якої оплати. Проте, [PERSON], вийшовши за межі домовленості, своїми діями самовільно розвалив старий будинок, який був придатний для проживання та не підлягав знесенню. В травні 1985 року він тимчасово дозволив поселитися покійному [PERSON] та його дружині в новозбудований житловий будинок літ. «Б». Однак, [PERSON] згодом самовільно почав розпоряджатися його земельною ділянкою та будинками, а саме: в 1995 році розвалив старий будинок та на його місці звів новий житловий будинок, який був завершений будівництвом. Крім того, [PERSON] до житлового будинку літ. «Б» самовільно добудував на його земельній ділянці, без його дозволу частину під літ. «Б-1» В результаті позбавлення його права на проживання у власному будинку та незаконного позбавлення його права користування земельною ділянкою йому була завдана моральна шкода, яку він оцінює в розмірі 20000 гривень. Просив усунути йому перешкоди в користуванні земельною ділянкою по вул.Барнаульській, 16 м. Чернівці. Знести самовільно зведені покійним [PERSON] та [PERSON] житловий будинок літ. А та самовільну добудову, яка значиться під літ. «Б-1» до житлового будинку літ. «Б». Зобовязати [PERSON] поновити самовільно знесений деревяний житловий будинок літ. «А», загальною площею 20,4 кв.м. за адресою м.Чернівці вул. Барнаульська, 16, згідно інвентарної справи на вказаний житловий будинок, а в разі невиконання стягнути з [PERSON] вартість самовільно знесеного житлового будинку за адресою м. Чернівці вул. Барнаульська, 16. Також просив визнати за ним право власності на будівельні матеріали та обладнання, які були використані в процесі самочинного будівництва житлового будинку літ. «Б», сараю літ. «В», вбиральні літ. «Г», криниці №1, огорожі №2,3,5,6, що по вул. Барнаульській, 16 м.Чернівці. Стягнути з [PERSON] на його користь на відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 20000 гривень. Позивач [PERSON] позов підтримала, а зустрічний позов не визнала в підстав, викладених в позовній заяві. Просила позов задовольнити. Представник позивача [PERSON] позов підтримала. Просила позов задовольнити. Зустрічний позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні. Третя особа з самостійними вимогами [PERSON] поданий позов підтримав та підтвердив, викладеній в ньому обставини. Зустрічний позов не визнав. Просив задовольнити його позов, в задоволенні зустрічного позову просив відмовити. Представник позивача та третьої особи [PERSON] у судовому засіданні позови [PERSON] та [PERSON] підтримав. Просив їх задовольнити. Зустрічну позовну заяву не визнав, вважає, що підстав для її задоволення не має. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позови [PERSON] та [PERSON] не визнала, просила відмовити в їх задоволенні. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] первісні позови [PERSON] та [PERSON] не визнала з підстав наведених в зустрічній позовній заяві. Зустрічну позовну заяву підтримала та підтвердила, викладені в ній обставини. Просила зустрічну позовну заяву задовольнити, в задоволенні первісних позовів просила відмовити. Представник відповідача по первісних позовах та третьої особи по зустрічному позову Чернівецької міської ради у судовому засіданні позови [PERSON] та [PERSON] не визнав та заперечував проти їх задоволення. Вважає, що [PERSON] та [PERSON] не було надано будь-яких доказів щодо підтвердження з приводу яких будівельних матеріалів вони звернулись до суду. Свідок [PERSON] суду показав, що він під час будівництва будинку по вул.Барнаульській, 16 м. Чернівці здійснював роботи по проведенню електропроводки. Крім того, допомагав при виконанні інших будівельних робіт, оплату за які здійснював покійний [PERSON] Свідок [PERSON] показав, що йому відомо, що нові будинки по вул.Барнаульській, 16 м. Чернівці були побудовані [PERSON] Також зазначив, що один з нових будинків був побудований на земельній ділянці, яка належала базі управління «Механізація». Свідки [PERSON], [PERSON] дали суду показання аналогічні своїм поясненням по справі в якості третьої особи з самостійними вимогами та позивача. Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, покази свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, а також матеріали інвентарної справи, вважає, що позов [PERSON] та третьої особи з самостійними вимогами [PERSON] про визнання права власності на будівельні матеріали та обладнання, а також зустрічний позов [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самовільного будівництва, зобовязання поновити самовільно знесений житловий будинок та визнання права власності на будівельні матеріали та обладнання, які були використані в процесі цього будівництва та відшкодування моральної шкоди безпідставні та задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що першим власником будинковолодіння №16, що по вул.Барнаульській м.Чернівці був [PERSON], що підтверджується рішенням народного суду Ленінського району м. Чернівці від 27.07.1968 року (а. інвентарної справи 33). 10 квітня 1972 року [PERSON] подарував своєму онукові [PERSON] жилий будинок з належними до нього надвірними будівлями в м.Чернівці по вул.Барнаульській, № 16, який складається в цілому з однієї кімнати, житловою площею 20,40 кв.м. (а.с.101-102 Том №2). Вказаний договір було зареєстровано в Чернівецькому міжміському бюро технічної інвентаризації 25.07.1972 року. Як вбачається з витягу реєстру прав власності на нерухоме майно від 17.09.2010 року, власником домоволодіння по вул.Барнаульській, 16 м. Чернівці зазначено [PERSON] Вказане домоволодіння складається з: житлового будинку [PERSON]. «А», загальною площею 163,40 кв.м., в тому числі житловою площею 90,50 кв.м.; житлового будинку [PERSON].«Б», загальною площею 254,70 кв.м., в тому числі житловою площею 92, 20 кв.м.; сараю літ. «В»; вбиральні літ. «Г»; криниця №1; огорожа №2-6 (а. інвентарної справи 135). 30.12.2010 року було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме: житловий будинок літ. «А», загальною площею 163, 40 кв.м., в тому числі житловою площею 90,50 кв.м.; сарай літ.В; вбиральня літ.Г; огорожа 4-6, що підтверджується копією свідоцтва (а. інвентарної справи 139). 25.10.2010 року [PERSON] подарував [PERSON] 45/100 часток будинковолодіння, що розташоване за адресою м. Чернівці вул.Барнаульська, 16. Вказані 45/100 часток будинковолодіння мають загальну площу 254, 70 кв.м., в тому числі житловою площею 92,20 кв.м. та складаються з житлового будинку Літ.Б; криниці №1; огорожа №2-6. Зазначені обставини підтверджуються копією договору дарування від 25.10.2010 року (а. інвентарної справи 150). Згодом, 23.12.2010 року право власності на зазначене нерухоме майно було зареєстроване за [PERSON], що підтверджується копією витягу про державну реєстрацію прав (а.с.151). Статтею 177 Цивільного кодексу України визначено, що обєктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги результати інтелектуальної творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Згідно ч.1 ст.182 Цивільного кодексу України, право власності на інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ч.1 ст.328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Частина четверта статті 334 Цивільного кодексу України передбачає, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації. Згідно ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004 року, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Як було встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] набули у визначеному законом порядку право власності на домоволодіння №16 по вул. Барнаульській м.Чернівці та зареєстрували право власності в органах БТІ. Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.41 Конституції України та ч.1 ст.321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках та в порядку, встановлених законом. Таким чином, враховуючи те, що право власності [PERSON] та [PERSON] на домоволодіння №16 по вул.Барнаульській м. Чернівці, яке складається з: житлового будинку [PERSON]. «А», загальною площею 163,40 кв.м., в тому числі житловою площею 90,50 кв.м.; житлового будинку [PERSON].«Б», загальною площею 254,70 кв.м., в тому числі житловою площею 92, 20 кв.м.; сараю літ. «В»; вбиральні літ. «Г»; криниця №1; огорожа №2-6, у визначеному законом порядку припинено не було, а тому суд вважає, що підстави для визнання права власності будівельні матеріали та обладнання, яке було використане в процесі самочинного будівництва (створення майна), а саме: житлового будинку літ. «А», загальною площею 141, 06 кв.м.; літ. «Б», загальною площею 201, 30 кв.м.; сараю літ. «В», вбиральні літ. «Г», криниці №1, огорожі №2,3, 5,6 - відсутні. Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Суд не приймає до уваги покази свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]М, оскільки вони обєктивно спростовуються наведеними вище доводами по справі. Суд також враховує ту обставину, що позивач [PERSON] та третя особа [PERSON] у поданих до суду заявах про зміну предмету позову, а саме в остаточних позовних вимогах просили визнати за ними право власності на будівельні матеріали та обладнання, яке було використане в процесі самочинного будівництва (створення майна), а саме: житлового будинку літ. «А», загальною площею 141, 06 кв.м.; літ. «Б», загальною площею 201, 30 кв.м.; сараю літ. «В», вбиральні літ. «Г», криниці №1, огорожі №2,3, 5,6, однак, при цьому не зазначили місця знаходження вказаного майна. Також, не було вказано на яке саме обладнання вони просять визнати за ними право власності. Згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що позови [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності на будівельні матеріали та обладнання - необґрунтовані та задоволенню не підлягають. Щодо зустрічної позовної заяви [PERSON] слід зазначити наступне. Як було встановлено судом, рішенням виконкому Чернівецької міської ради №126а від 13.02.1954 року «Про наслідки обміру земель будівельного кварталу №293» було зареєстровано за землекористувачем домоволодіння №16 по вул.Барнаульській м.Чернівці земельну ділянку площею 2730 кв.м. та залишено в тимчасовому користуванні земельну ділянку площею 3174 кв.м. (а.с.141 Том №1). Як вбачається з дослідженого у судовому засіданні рішення народного суду Ленінського району м. Чернівці від 27.07.1968 року, домоволодіння по вул. Барнаульській, 16 м. Чернівці, на час винесення рішення виконкому Чернівецької міської ради №126а від 13.02.1954 року, перебувало на балансі Чернівецького міського житлоуправління (а.інвентарної справи 33 ). Відповідно до ч.1 ст.116 Земельного кодексу України, громадяни або юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Згідно ст. 125 вказаного Кодексу, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Статтею 126 вказаного Кодексу визначено, що право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, свідоцтвом про право на спадщину. Право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Таким чином, [PERSON] не надав суду належних та допустимих доказів по справі на підтвердження тієї обставини, що ним у визначеному законом порядку було оформлено право власності чи право користування земельною ділянкою по вул.Барнаульській, 16 м.Чернівці. Як видно з п.12 Прикінцевих та перехідних положень Земельного кодексу України, до розмежування земель державної і комунальної власності щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів відповідні органи виконавчої влади. Вимоги позивача про знесення самовільно зведених покійним [PERSON] та [PERSON] житлового будинку літ. А та самовільної добудови, яка значиться під літ. «Б-1» до житлового будинку літ. «Б»; зобовязання [PERSON] поновити самовільно знесений деревяний житловий будинок літ. «А», загальною площею 20,4 кв.м. за адресою м.Чернівці вул. Барнаульська, 16, згідно інвентарної справи на вказаний житловий будинок, а в разі невиконання стягнути з [PERSON] вартість самовільно знесеного житлового будинку за адресою м. Чернівці вул. Барнаульська, 16; про визнання за ним права власності на будівельні матеріали та обладнання, які були використані в процесі самочинного будівництва житлового будинку літ. «Б», сараю літ. «В», вбиральні літ. «Г», криниці №1, огорожі №2,3,5,6, що по вул.Барнаульській, 16 м.Чернівці також є необґрунтованими з наступних підстав. Відповідно до ч.2 ст.319 Цивільного кодексу України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Як було встановлено судом, власниками домоволодіння №16 по вул.Барнаульській м.Чернівці є [PERSON] та [PERSON] Зокрема, [PERSON] належать 45/100 часток будинковолодіння та складаються з житлового будинку Літ.Б; криниці №1; огорожа №2-6. Статтею 346 Цивільного кодексу України визначено підстави за яких право власності може бути припинено, в тому числі шляхом знищення майна. Отже, власники нерухомого майна, а саме домоволодіння №16 по вул.Барнаульській м.Чернівці [PERSON] та [PERSON] розпоряджаються своїм майном на власний розсуд та мають право самостійно вчиняти щодо свого майна будь-які дії. Суд також приймає до уваги ту обставину, що [PERSON] до суду з позовом не зверталася, в той час як [PERSON] звернувся до суду з вимогами, які також стосуються житлового будинку літ.Б по вул. Барнаульській, 16 м. Чернівці, власником якого він не є. Вимоги позивача по зустрічному позову [PERSON] про визнання за ним права власності на будівельні матеріали та обладнання, які були використані в процесі будівництва сараю літ. «В», вбиральні літ. «Г» по вул. Барнаульській, 16 м.Чернівці суд вважає зайвими, оскільки ним у визначеному законом порядку було зареєстровано право власності на вказані обєкти. Згідно ч.1 ст. 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Як було встановлено судом, позивачем [PERSON] доказів вчинення винних неправомірних дій [PERSON] щодо набутого права власності по домоволодінню №16, що по вул. Барнаульській м. Чернівці надано не було. Відповідно до ст.212 Цивільного кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що зустрічний позов [PERSON] до [PERSON], третя особа на стороні позивача - Чернівецька міська рада про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самовільного будівництва, зобовязання поновити самовільно знесений житловий будинок та визнання права власності на будівельні матеріали та обладнання, які були використані в процесі цього будівництва та відшкодування моральної шкоди необґрунтований та задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed