Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-20 00:00:00

Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення в порядку регресу витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування, посилаючись на те, що 26 липня 2008 року відповідач, керуючи автомобілем «Лексус», державний номер [NUMBER], рухаючись по автодорозі Одеса-Южний, допустив зіткнення з автомобілем марки «Мазда», державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON]. На момент скоєння ДТП [PERSON] не мав чинного договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У звязку із тим, що відповідач добровільно не відшкодував шкоду, заподіяну власнику автомобіля «Мазда», державний номер [NUMBER], він звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України з метою отримання страхового відшкодування. 29 січня 2009 року Моторне (транспортне) страхове бюро України здійснило виплату страхового відшкодування потерпілій особі в розмірі 20548,37 грн. Оскільки [PERSON] в теперішній час відмовляється в добровільному порядку відшкодувати в порядку зворотньої вимоги суму виплаченого страхового відшкодування, позивач вимушений звернутися з позовом до суду. Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача та відповідач, не заперечуючи доведеності вини [PERSON], позов не визнали, надали до суду заяву про застосування строків позовної давності, оскільки вважали, що позивачем пропущений такий строк, заперечували проти розміру відшкодування, вважаючи його завищеним, одночасно з цим просили мирним шляхом врегулювати питання, однак позивач відмовився. Заслухавши представників сторін, відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом було встановлено наступні факти і відповідні їм правовідносини. У судовому засіданні встановлено, що 26 липня 2008 року о 18 годині 00 хвилин, громадянин [PERSON], керуючи автомобілем «Лексус», державний номер [NUMBER], рухаючись на 62 кілометрі автодороги Одеса-Южний, не вибрав безпечну швидкість руху, не упорався з керуванням, виїхав на смугу зустрічного руху, внаслідок чого здійснив зіткнення із автомобілем «Мазда», державний номер [NUMBER]. Автомобіль «Мазда», державний номер [NUMBER], належить [PERSON]. На дату скоєння ДТП, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Мазда», державний номер [NUMBER], [PERSON], була застрахована за договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс серія ВВ № 3973099 від 25.07.2008 р.). Представник власника пошкодженого автомобіля «Мазда», державний номер [NUMBER], за довіреністю від власника, [PERSON], з метою отримання страхового відшкодування, звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) з відповідною заявою. Згідно звіту автотоварознавчого дослідження від 10 жовтня 2008 року, складеного фізичною особою-підприємцем «[PERSON]С.», розмір завданих власнику автомобіля збитків становить 25022,80 грн., що дорівнює його ринковій вартості. Згідно до додатку до звіту, утилізаційна вартість автомобіля складає 4474,43 грн. За вирахуванням цієї суми, розмір збитків, що завдані власнику автомобіля «Мазда», державний номер [NUMBER], складає 20548,37 грн. Зазначена шкода, особисто винуватцем ДТП не була відшкодована потерпілій особі. На дату скоєння ДТП, відповідач не мав чинного договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Вина [PERSON] у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди підтверджується постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 11.09.2008 р., якою його було притягнуто до адміністративної відповідальності. Нормами ст.11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин містить Закон України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до п.41.1. ст.41 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик, відповідно до лімітів відповідальності страховика, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у звязку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, повязані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. У звязку з настанням події, передбаченої пп. «а»п. 41.1 ст. 41 Закону «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ 29.01.2009 р. здійснило виплату відшкодування на користь [PERSON], на його розрахунковий рахунок в розмірі 20548,37 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 478 від 29.01.2009 р. Відповідно до п.38.2.1 ст.38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Згідно до ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. У судовому засіданні доведена вина відповідача у скоєні ДТП, яка відбулась 26 липня 2008 р., та понесення позивачем витрат на страхове відшкодування. Так само, були підтверджені витрати позивача на встановлення розміру збитків і збір документів по справі в розмірі 840 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 2988 від 02.12.2008 р. Доводи представника відповідача щодо пропущення позивачем строків позовної давності не відповідають дійсності, виходячи з наступного. У відповідності до ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Як зазначено в ст. 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У той же час, ч. 6 ст. 261 Цивільного кодексу встановлює, що за регресними зобовязаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобовязання. Таким чином, перебіг позовної давності за зобовязанням [PERSON] відшкодувати заподіяну їм шкоду Моторному (транспортному) страховому бюро України в порядку регресу почався з моменту виплати страхового відшкодування 29 січня 2009 року, і закінчувався 29 січня 2012 року. Оскільки провадження у справі було відкрите 22 грудня 2011 року, строк позовної давності позивачем пропущений не був. Так само критично суд відноситься до доводів представника відповідача щодо завищення розміру завданої [PERSON] шкоди виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Представником позивача в обґрунтування позовних вимог був наданий звіт № 40/08 автотоварознавчого дослідження від 10.10.2008 р., яким була встановлена сума матеріального збитку, заподіяного потерпілій особі. В свою чергу, представник відповідача, стверджуючи про завищення встановленої суми матеріального збитку, не надав суду жодних доказів, якими він обґрунтовує свої заперечення, не просив суд призначити у справі судову автотоварознавчу експертизу, у звязку із чим його доводи не є належним чином обґрунтовані. Виходячи із встановлених судом правовідносин та норм, які їх регулюють, оцінивши всі надані докази в сукупності, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені витрати з виплати страхового відшкодування в розмірі 21388,37 грн. Ст. 84 ЦПК України передбачає, що витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Також, ч. 1 ст. 88 ЦПК України передбачає, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Витрати позивача на отримання правової допомоги склали 2000 грн., що підтверджується наданими представником позивача доказами копією контракту про надання правової допомоги, додаткової угоди до нього, розрахунком витраченого часу, платіжним дорученням про перерахування відповідної суми судового збору у розмірі 213,88 грн. Враховуючи викладене та

Outcome: approved