Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-05 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до суду, в якому, згідно уточненого позову від 01.08.2011 року, просить стягнути з відповідача страхове відшкодування за договором страхування наземного транспорту (автомобільного) від 26.05.2009 року № 0112-2101-000219 в сумі 29 470 грн., пеню в сумі 6\~793,65 грн., індексацію в сумі 3 860,57 грн., три проценти річних в сумі 1\~303,14 грн. та моральну шкоду в сумі 5000 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про причину неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 25 червня 2009 року між АСТ АИС-Поліста позивачем [PERSON] було укладено договір страхування наземного транспорту (автомобільного) № 0112-2101-000219. Вигодонабувачем за вказаним договором є [PERSON] позивач по справі. Правонаступником Акціонерного страхового товариства АИС-Поліс є Закрите акціонерне товариство Український страховий стандартвідповідно до наданих відповідачем документів про зміну найменування. 15 січня 2010 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу Renault Megane, державний номер [NUMBER] під управлінням водія [PERSON]. 16 січня 2010 року позивач письмово повідомив страховика про настання страхового випадку відповідно до п.19.1.7 договору страхування та надав необхідні документи, що підтверджують настання страхового випадку. 25 січня 2010 року застрахований транспортний засіб було оглянуто представником страховика та на СТО ТОВ Трекбуло складено кошторис вартості деталей та ремонтно-відновлювальних робіт. На підставі вищевказаних документів страховиком 25.01.2010 року було складено страховий акт. Відповідно до кошторису ТОВ Треквартість запасних частин, які потребують заміни та ремонтно-відновлювальних робіт складає 29470 грн. Відповідно до п.21.3 договору страхування Страховик приймає рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування і складає страховий акт протягом 10 робочих днів з дати отримання страховиком всіх належним чином оформлених документів, необхідних для встановлення причин, обставин та наслідків події, що має ознаки страхового випадку, та визначення розміру завданих збитків, а також документів отриманих страховиком в процесі розслідування страхового випадку. Пунктом 21.4 договору страхування передбачено, що виплата страхового відшкодування здійснюється не пізніше 10 робочих днів від дати складання страховиком страхового акта. Таким чином, 08 лютого 2010 року настав строк виплати страхового відшкодування за договором від 26.05.2009 року, однак до теперішнього часу борг перед позивачем не погашено. Відповідно до п.3 ч.1 ст.20 Закону України Про страхуваннястраховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. Стосовно доводів відповідача, викладені в запереченнях проти вирішення спору в суді (вих. № 2040 від 12.08.2012 року) стосовно тих обставин, що вартість матеріального збитку визначена в сумі 23\~217,28 грн. на підставі звіту № 46/0110, виконаного ПТП Торговий ряд, суд приходить до наступного. З пояснень представника позивача вбачається, що застрахований транспортний засіб підлягав гарантійному технічному обслуговуванню та ремонту на гарантійному СТО протягом 3-х років з часу придбання. Відповідно до п.11.4.2 та 10.1.11.1 додатку № 1 до договору страхування наземного транспорту (автомобільного) від 26.05.2009 року № 0112-2101-000219 позивачем було надано страховику кошторис ремонтних робіт, складений 25.01.2010 року регіональною станцією технічного обслуговування автомобілів Рено. Отже вказаний документ є належним доказом визначення вартості матеріального збитку, завданого застрахованому транспортному засобу Renault Megane Scenik, державний номер [NUMBER]. Стосовно доводів відповідача щодо застосування до визначеного розміру матеріального збитку коефіцієнту пропорційності, суд приходить до висновку, що вони не заслуговують на увагу, виходячи з наступного. Відповідно до п.7.4 Правил добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного) № 050/2 від 01.02.2007 року, затверджених Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України 22.03.2007 року, транспортний засіб може бути застрахований на страхову суму по одному з наступних варіантів: 7.4.1 на повну вартість- при цьому страхова сума дорівнює дійсній (оціночній) вартості транспортного засобу і додаткового обладнання на момент страхування; 7.4.2 в частці від повної вартості- при цьому страхова сума за заявою страхувальника може бути встановлена меншою від дійсної (оціночної) вартості транспортного засобу, але при цьому вступає в силу страхування в частці, що передбачає виплату страхового відшкодування в такому співвідношенні, в якому знаходиться страхова сума до дійсної (оціночної) вартості транспортного засобу на момент укладення договору страхування. Втім, з пункту 3.1 договору страхування наземного транспорту (автомобільного) від 26.05.2009 року № 0112-2101-000219 вбачається, що дійсна вартість транспортного засобу на момент страхування складає 91\~000 грн. Відповідно до пункту 7 вказаного договору, страхова сума на момент укладення договору страхування становить 91000 грн. Отже, на момент укладення договору страхування, страхова сума дорівнювала дійсній (оціночній) вартості транспортного засобу, а тому застосування страховиком коефіцієнта пропорційності при визначенні суми страхового відшкодування є неправомірним, оскільки суперечить положенням правил страхування. Статтями 526, 530 ЦК України передбачено, що зобовязання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк їх виконання. Крім того, на підставі ст.ст. 546, 549 ЦК України виконання зобовязань може забезпечуватися згідно з законом або договором неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею) визнається визначена законом або договором грошова сума, яку боржник повинен сплатити кредиторові в разі порушення боржником зобовязання. Відповідно до п.13.11 договору страхування страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхового відшкодування шляхом сплати страхувальнику пені в 0,1 % від суми несвоєчасно виплаченого страхового відшкодування за кожний календарний день прострочення, але не більше ніж у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за відповідний період. Розрахунок пені не оспорюється відповідачем, визначений позивачем відповідно до умов договору, а тому суд приймає його за основу визначення суми заборгованості при прийнятті рішення по справі. Крім того, відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на вказану правову норму позивачем надано розрахунок, відповідно до якого з відповідача підлягає стягненню сума индексації у звязку із невиконанням відповідачем зобовязань за договором - 3 860,57 грн. та три проценти річних в сумі 1\~303,14 грн. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі. Судом неодноразово розяснено учасникам процесу вимоги ч 3 ст10,ч1ст.11,ст60 ЦПК України в тій частині , що докази подаються тільки сторонами, а судом тільки оцінюються. Згідно з вимогами п 3. ст.10 Закону України Про захист прав споживачів У разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати: 1) безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) у розумний строк; 2) відповідного зменшення ціни виконаної роботи (наданої послуги); 3) безоплатного виготовлення іншої речі з такого ж матеріалу і такої ж якості чи повторного виконання роботи; 4) відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи; 5) реалізації інших прав, що передбачені чинним законодавством на день укладення відповідного договору. Зазначені вимоги підлягають задоволенню у разі виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) або під час її виконання (надання), а в разі неможливості виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги)\~ протягом гарантійного чи іншого строку, встановленого договором, чи протягом двох років з дня прийняття виконаної роботи (наданої послуги) у разі відсутності гарантійного чи іншого строку, встановленого законодавством або договором. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] вправі вимагати відшкодування збитків, заподіяних йому при дорожньо-транспортній пригоді з Страховика,яким є відповідач. Відповідач стосовно того, що має зобовязання перед позивачем в своїх письмових поясненнях не заперечував. Відповідно вимог ст.24 Закону України Про захист справ споживачівпри задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішне питання про відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно з вимогами п.7.1.5 Правил добровільного страхування транспортних засобів (КАСКО), виданих Комітетом у справах нагляду за страховою діяльністю, затверджених Укрстрахнаглядом від 25.03.1997 року страховик зобовязаний при порушенні термінів виплати страхового відшкодування сплачувати Страхувальнику пеню, розмір якої визначається умовами договору страхування. Згідно з п.7.1.6 Страховик зобовязаний відшкодувати витрати, понесені страхувальником при настанні страхового випадку для запобігання або зменшення збитків, якщо це передбачено договором страхування. Згідно з умовами ст.991 ЦК України чітко встановлені випадки ,коли страховик має право відмовити страхувальнику в здійсненні страхової виплати. Що стосовно позовних вимог про стягнення моральної шкоди в сумі 5\~000,00 гривень, суд виходить з наступного: згідно вимог ст.. 1167 ЦК України 2003 року моральна (немайнова)шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її завдала, за наявності її вини. На підставі п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № ; з змінами , що внесені Постановою Пленуму Верховного Суду України від 25.05.2001 року №5 Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у звязку з ушкодженням здоровя, у порушенні права власності(в тому числі інтелектуальної) прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних явищ. Суд вважає позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню , бо моральна шкода була заподіяна позивачу невиконанням в повному обсязі своєчасно зобовязань за договором добровільного страхування. Дослідивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню У відповідності зі ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а якщо позов задоволений частково, судові витрати присуджуються позивачу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені позивачем судові витрати.

Outcome: approved