Jurisdiction: civil
Date: 2012-02-27 00:00:00

В грудні місяці 2011 року, позивач звернувся до суду з даними позовними вимогами зазначивши ,що в жовтні місяці 2008 року,на підставі розпорядження Чорнобаївської районної державної адміністрації він став власником земельної ділянки ,яку йому було надано за рахунок нерозпайованих земель ,переданих державою в липні місяці 1994 року відповідачу в колективну власність. Враховуючи ,що відповідач користується належною йому земельною ділянкою та не сплачує йому ,як власнику ,від отриманого доходу відповідної частки позивач вважає, що діями відповідача йому за останні три роки ,тобто -2008,2009 та 2010 роки заподіяно збитки на загальну суму-4.347гр..78 коп.,які він просить стягнути з відповідача ,а також понесені судові витрати при зверненні до суду з даними позовними вимгами. В судове засідання позивач не з»явився ,а надав доручення представляти його інтереси своєму представнику, який подав письмове клопотання про розгляд справи без його участі , підтримав позовні вимоги свого довірителя та просить їх задовольнити в повному обсязі. Належним чином повідомлений , про час та місце слухання справи відповідач ,надіслав в судове засідання свого представника який заперечує відносно заявленого позову та просить відмовити в його задоволенні . Суд , заслухавши пояснення представника відповідача, дослідививши матеріали справи вважає, що позов не підлягає до задоволення із наступних підстав. Судом встановлено фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Змістом ст.ст.125 та 126 ЗК України обумовлено ,що право власності на земельну ділянку, виникає на підставі отримання та реєстрації особою документа ,що посвідчує право власності ,тобто Державного акта . Диспозицією ст.90 ЗК України та ст.12,14,19 Закону України ,,Про оренду землі,, -власники земельних ділянок мають право передавати дані земельні ділянки в оренду . У відповідності до змісту ст.ст.1.1,1.2. та 8.3 статуту спілки колективних власників ,,Міжгір»я,, ,Спілка -є колективним сільськогосподарським підприємством члени якого об»єднались для спільного господарювання , а її землі та майно знаходяться в колективній власності та являються -неподільними і їх подальша доля може бути вирішена лише приліквідації спілки.В своїй же діяльності спілка керується її статутом та чинним законодавством і не допускає втручання в свою діяльність органів Державного та господарського управління.Найвищим органом управління спілки являються загальні збори членів спілки. Змістом ст.63 ГК України та Закону України ,,Про колективне сільськогосподарське підприємство,,визначено організаційно-правову форму колективного господарювання . Змістом ст.409 ЦК України ,на яку посилаються позивач та його представник ,визначено права власника земельної ділянки наданої в користування іншій особі в тому чмслі і на отримання відповідної плати за її використання ,але лише на -підставі договору. Судом встановлено,що на підставі рішення Чорнобаївської [PERSON] народних депутатів № 34 від 28.02.1995 року та на підставі рішення загальних зборів , було створено спілку колективних власників ,,Міжгір.я,, яка являється правонаступником колективного сільськогосподарського підприємства ,якому в липні місяці 1994 року ,на підставі Державного акта,було передано в колективну власність землю для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею-2805,6 га. З 1994 року ,тобто з часу передачі земель в колективну власність ,створення спілки колективних власників , затвердження стату даного суб»єкта господарювання і на час отримання позивачем 08.10.2008 року правоустановчих документів ,тобто Державного акта земля залишалась не розпайованою та перебувала у колективній власності ,у відповідності до рішення загальних зборів членів спілки колективних власників ,,Міжгір»я,, ,положень статуту та Закону України про Колективне сільськогосподарське підприємство і лише в травні місяці 2011 року ,на підставі проведенням зборів членів даної спілки, було прийнято рішення по реформуванню господарства та передачу бажаючим її членам земельних ділянок в приватну власність. Рішенням даних зборів бло створено відповідні комісії з числа працівників спілки , уточнено списки осіб , що мали право на земельні часки /паї/,затверджено проект землоустрою, щодо організації території земельних паїв ,порядок їх розподілу та розділу часток/паїв/ між їх власниками та проведено іншу роботу необхідну для отримання іншими членами спілки Державних актів на земельні ділянки та передачі їх у приватну власність,що підтверджується і письмовою відповіддю відповідача /а.с.10/ на звернення до нього -07.06.2011 року позивача з вимогою здійснити виплати в період з 2008 року і на час подання даної вимоги. Тобто ,позивач з травня місяця 2011 року має право ,як власник земельної ділянки площею-2.9842 га., передати дану ділянку в платне користування відповідачу в оренду, та вимагати від нього виплати належної компенсації за її використання , але лише після укладення відповідного договору . У відповідності ж до наявної в матеріалах справи довідки наданої відповідачем за № 34 від 28.02.2012 року земельна ділянка ,що належить відповідачу під № 893 і знаходиться в полі № 5 площею-27 га. спілки, з вересня 2008 року -не використовується оскільки дане поле підготовлено для передачі власникам земельних часток /паїв/,в тому числі і позивачу.Дані обставини підтверджено в судовому засіданні і допитаним в якості свідка агрономом господарства-Бондар С.О .Згідно ж до наявного в матеріалах справи договору оренди земельної ділянки від 15 червня 2011 року позивач ,передав належну йому землю в оренду СВК.,,Вершина,, с.Іркліїв Чорнобаївського р-ну Черкаської області . Тому вимога позивача на стягнення з відповідача упущеної вигоди за 2008-2010 роки безпідставна так,як в той період земля перебувала в колективній власності її членів Апелювання ж позивача та його представника на подібне рішення апеляційного суду від 10.03.2011 року,яким було задоволено позов іншому позивачу , суд не вважає підставою для задоволення позову ,що знаходиться в його провадженні ,оскільки дане рішення приймалось за інших підстав і обставин та зі слів представника відповідача ,скасовано касаційною інстанцією. Суд вважає ,що представник позивача та сам позивач не виконали вимоги ч.3 ст.10 ЦПК України в частині доведення обставин на які вони посилаються ,як на підставу своїх позивних вимог, що являється підставою для відмови в задоволенні позову. Понесені судові витрати відшкодуванню не підлягають в зв»язку з відмовою в задоволенні позовних вимог сторони..

Outcome: dismissed