Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що ЗАТ «Український мобільний звязок»в особі директора Дніпровського територіального правління, що діє на підставі доручення та Положення, уклало у відповідності з наданою боржником заявою угоди №3117564;3117537;3117526 від 15.10.2006 р. про надання послуг стільникового звязку. 15.10.2006 р. боржником підписано договір-заяву про підключення телефону системи GSM обслуговування вказаних номерів ЗАТ "УМЗ" надало йому особистий рахунок № 1.11520278. Згідно з умовами вказаного Договору /п.3.2./ та Правилами користування мережами стільникового звязку СП "УМЗ", затвердженими наказом Генерального директора СП "УМЗ" за № 54 від 17.03.1997 р., з якими боржник був ознайомлений та згодний, про що свідчить його власноручний підпис, абонент зобовязаний сплачувати вартість наданих послуг в термін до 15-го числа місяця, наступного за розрахунковим, окрім того, п. 2.4.5. Договору містить обов'язок боржника у разі неотримання рахунків до 15-го числа місяця, наступного за розрахунковим, звернутися за відповідною інформацією в інформцентр ЗАТ "УМЗ" за вказаним в Угоді контактним телефоном, а також своєчасно сплачувати виставлені рахунки за надані послуги стільникового звязку та щомісячну абонентську плату, яка сплачується і в тому випадку, коли телефон відключений за несплату попередніх рахунків. На порушення умов вказаного договору та загальних умов виконання зобовязань, визначених ст. 526 України, боржник - [PERSON] - не сплатив надані послуги стільникового звязку за особистим рахунком, який йому належить, в термін з 01.12.2006 р. до 01.05.2007 р. в розмірі 6 498,00 грн. У грудні 2006 року на підставі п. 5.2. Договору про надання послуг стільникового звязку боржнику відправлено повідомлення про наявність заборгованості, призупинення надання послуг стільникового звязку та необхідність сплатити заборгованість. У червні 2007 року в порядку досудового врегулювання спору, позивачем на адресу боржника було відправлено претензію з проханням про погашення вказаної заборгованості. дотепер претензія не задоволена та залишена боржником без розгляду, а взяті на себе по договору зобовязання - не виконані. У звязку з наведеним позивач й звернувся до суду із даним позовом. Представник позивача у судову засіданні не заперечував проти повернення коштів, витрачених відповідачем за проведення експертизи; в той же час заперечував проти відшкодування моральної шкоди. Відповідач позов не визнав повністю, просив відмовити у його задоволенні в повному обсязі, та подав зустрічний позов про визнання правочинів недійсними та стягнення компенсації за спричинену моральну шкоду, посилаючись на те, що раніше, у 2007 році позивач з цих самих підстав звертався до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з нього тієї ж заборгованості; такий наказ 01.11.07 р. видавався судом, але потім був скасований на підставі його відповідної заяви. Як зазначається відповідачем при зверненні до суду, договори про надання послуг мобільного зв'язку, про які йде мова в позовній заяві, він не укладав, підписи на договорах, копії яких надійшли суду та відповідачу від позивача, виконані не ним. Разом з тим, [PERSON] не виконував підписи та слова «копія вірна »на ксерокопіях його паспорту. Як зазначається відповідачем при зверненні до суду, 29.08.06 р. в магазині «Евросеть»він придбав два мобільних телефони, у зв'язку із чим уклав кредитний договір з АКБ «Правекс-Банк»; при укладанні цих угод він подавав ксерокопії свого паспорта до магазину «Евросеть». Оскільки більше нікуди не подавав ксерокопій паспорта, вважає, що персонал цього магазину протиправно передав його данні до ЗАТ «Український мобільний зв'язок», та тому відповідач вважає, що за вказаних обставин є підстави для визнання договорів №№3117526, 3117564, 3117537 від 15.10.06 р. недійсними. Також відповідач зазначає, що дії позивача, працівниками якого були сфальсифіковані три договори про надання йому послуг мобільного зв'язку з метою безпідставного отримання від нього оплати за цими договорами, порушують його право на вільне набуття цивільних прав та обов'язків, що передбачено ст.ст. 202 та 203 ЦК України. Спроби отримати від нього оплати за договорами, які фактично ним не укладались, порушують його право, як власника грошових коштів, що передбачене ст.41 Конституції України та ст.321 ЦК України. Відповідач вважає, що діями позивача йому спричинена також значна моральна шкода. Протягом довгого часу він змушений брати участь у судових засіданнях, готовити різні заяви та заперечення з метою захисту своїх прав, звертатися з приводу ситуації, що склалася до позивача. Оскільки сума, яку намагається стягнути з нього позивач, є суттєвою, протягом довгого часу він відчуває хвилювання та неспокій. Звичний порядок його життя істотно змінився. Так посилається на те, що відповідач, навіть отримавши його пояснення з приводу конфліктної ситуації, не намагається оперативно розібратися у ній та врегулювати це питання. Тому вважає, що у якості компенсації за завдану йому неправомірними діями позивача моральну шкоду, з позивача на корись відповідача повинна бути стягнена грошова сума у розмірі 10 000 (десять тисяч ) гривень. Заслухав пояснення учасників цивільного процесу та дослідивши докази в межах заявлених вимог згідно статті 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для ухвалення про задоволення позову відповідача повністю, та про ухвалення пор відмову в задоволенні первісного позову ЗАТ, виходячи з наступного. . Судом було встановлено, що між ЗАТ «Український мобільний звязок»в особі директора Дніпровського територіального правління, що діє на підставі Доручення та Положення, уклало у відповідності з наданою нібито відповідачем заявою угоди №3117564;3117537;3117526 від 15.10.2006 р. про надання послуг стільникового звязку. 15.10.2006 р. сторонами підписано договір-заяву про підключення телефону системи GSM обслуговування вказаних номерів ЗАТ "УМЗ" надало йому особистий рахунок № 1.11520278. Згідно з умовами вказаного Договору /п.3.2./ та Правилами користування мережами стільникового звязку СП "УМЗ", затвердженими наказом Генерального директора СП "УМЗ" за № 54 від 17.03.1997 р., з якими боржник був ознайомлений та згодний, про що свідчить його власноручний підпис, абонент зобовязаний сплачувати вартість наданих послуг в термін до 15-го числа місяця, наступного за розрахунковим, окрім того, п. 2.4.5. Договору містить обов'язок боржника у разі неотримання рахунків до 15-го числа місяця, наступного за розрахунковим, звернутися за відповідною інформацією в інформцентр ЗАТ "УМЗ" за вказаним в Угоді контактним телефоном, а також своєчасно сплачувати виставлені рахунки за надані послуги стільникового звязку та щомісячну абонентську плату, яка сплачується і в тому випадку, коли телефон відключений за несплату попередніх рахунків. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України), та ці підстави зазначені в ст.ст. 599, 600, 601, 604 - 609 ЦК України, та за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Оскільки відповідачем заперечувалося укладення будь-яких угод із ЗАТ, судом була призначена судова експертиза, та за результатами проведення судової-почеркознавчої експертизи експертами був наданий висновок, за яким підписи від імені [PERSON] в графах «Підпис абонента»та «Підпис»договорів № 3117537/1.11520278; 3117526/1.11520278; 3117564/1.11520278 від 15.10.2006 р. виконанні не [PERSON], а іншою особою з наслідуванням його справжнього підпису. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 215 підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5 і 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). За таких обставин, оскільки волевиявлення [PERSON], як учасника правочину не було, для суду відсутні підстави для покладення на відповідача наслідків порушення зобовязання, та вбачаються підстави для ухвалення про задоволення зустрічного позову відповідача, з огляду на вищенаведені висновки, до яких дійшов суд. Разом з тим, частково задовольняючи зустрічний позов відповідача, суд відмовляє в задоволенні його вимоги про стягнення з ПрАТ моральної шкоди, адже згідно приписів законодавства особа несе відповідальність за заподіяну моральну шкоду у випадках, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або у випадках, передбачених статтями 280, 611, 1167, 1168 ЦК України, а також іншими нормами законодавства, які встановлюють відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Оскільки за судового розгляду було встановлено, що між сторонами виник спір з приводу договірного зобов'язання, та даним договором не було передбачено право особи ) на відшкодування моральної шкоди, тому вимога позову про стягнення з відповідача на відшкодування моральної шкоди грошової суми не може бути задоволена. Вирішуючи в обовязкову порядку відповідно п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України питання про розподіл судових витрат за зустрічним позовом, суд бере до уваги те, що відповідач не має пільг щодо сплати судового збору та при подачі позову відповідачем були в повному обсязі сплачені судові витрати, тому у порядку ч. 1 ст. 88 ЦПК України вбачаються підстави для ухвалення про стягнути з Приватного акціонерного товариства «МТС Україна»на користь [PERSON] судових витрат, повязаних зі сплатою судового збору в розмірі 8,5 грн., оплатою судової експертизи в розмірі 1 720,80 грн., витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи в розмірі 30,00 грн.

Outcome: partial