Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-16 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому після уточнення позовних вимог (а. с.81-83) та залишення позову в частині вимог до Держказначейства України без розгляду просила визначити відповідальність співвідповідачів відповідно до ступеня їх вини згідно ст.1190 ЦК України у нижче викладеному. 25.10.2006 р. її неповнолітня донька [PERSON] отримала тілесні ушкодження від неповнолітнього [PERSON], з приводу чого позивачка звернулася до Лисичанського MB УМВС із заявою про порушення кримінальної справи. 03.11.2006 р. постановою оперуповноваженого [PERSON] у порушенні кримінальної справи було відмовлено. Незважаючи на неодноразові скарги позивачки як до відповідачів, так і до вищестоящих органів, прокуратурою міста незаконна постанова була скасована, а справа порушена тільки 22 травня 2008 р. Тривалим не прийняттям законного рішення у розумні строки їй була нанесена моральна шкода внаслідок погіршення стосунків у родині, непевністю життя, неможливістю нормально подорожувати, загрозою життю доньки тощо.. У судовому засіданні позивачка позов та викладене у позові підтримала. Представник позивачки позов та викладене у позові підтримав. Доповнив, що відповідно до ст.111 КПК України досудове слідство у справах про злочини, скоєнні неповнолітніми, провадиться органами внутрішніх справ. Тому ЛВ УМВС повинно було порушити кримінальну справу. Представник відповідача - прокуратури м. Лисичанська. позов не визнала, суду пояснила, що тривалість у вирішенні питання порушення справи була викликана численними скаргами позивачки, яку не задовольняли висновки судово-медичних експертиз в частині визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень. Окрім того, згідно роз'яснень постанови Пленуму ВСУ кримінальна справа стосовно неповнолітнього порушується суддею за заявою законного представника неповнолітнього і. якщо таке порушення стосується неповнолітнього, надсилається прокурору для організації досудового слідства. Прокурор порушив справу, використавши своє право, а не обов'язок, передбачений ст..27 ч.3 КПК України. Постанова від 12 січня 2007 р. про скасування постанови від 03.11.2006 р. відсутня і у звітах не значиться. Представник ЛВ УМВС України позов не визнала, пояснення представника прокуратури підтримала. 3-я особа [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що був начальником ВКМСН, оперуповноважений його відділу розглядав заяву позивачку та виніс постанову про відмову ) порушенні кримінальної справи, бо акт дослідження судового медика не встигав надійти у передбачений законодавством строк. Матеріал надсилався до прокуратури. Коли скасували постанову і надіслали на новий розгляд він не пам'ятає і з матеріалом не стискався. 3-і особи [PERSON] і [PERSON] у судове засідання не з'явилися, просили справу слухати за їх відсутності. 3-я особа [PERSON] у судове засідання не з'явився, про причину неявки суду не повідомив. Надав суду довідку про знаходження у службовому відрядженні. У судовому засіданні були досліджені наступні докази: свідоцтво про народження [PERSON] і її паспорт; постанова про відмову у порушені кримінальної справи від 03.11.2006.: постанова про скасування постанови про відмову у порушенні кримінальної справи та порушення кримінальної справи від 22.05.2008.; постанова про закриття провадження у справі від 22.07.2009 p.; заяви та скарги позивачки та відповіді на них; заперечення відповідачів проти позову; квитанція про оплату юридичних послуг. Також у судовому засіданні були досліджені матеріали кримінальної справи №1Н-4/2009 та наглядове провадження прокуратури м. Лисичанська за нею. У судовому засіданні встановлено, що постановою оперуповноваженого ОКМДН Лисичанського MB УМВС [PERSON] від 03 листопада 2006 р. було відмовлено у порушені кримінальної справи за заявою позивачки про порушення кримінальної справи відносно неповнолітнього [PERSON] за нанесення останнім тілесних ушкоджень неповнолітній доньці позивачки - [PERSON] Постановою прокурора м. Лисичанська від 22 травня 2008 р. вказана постанова була скасована, за фактом нанесення [PERSON] легких тілесних ушкоджень, що потягнули короткочасний розлад здоров'я, на підставі ст.27 ч.3 КПК України була порушена кримінальна справа за ознаками злочину, передбаченого ст.125 ч.2 КК України. Роз'яснив На підставі ст.27 ч.1, ч.3 КПК України справи про злочини, передбачені статтею 125.. КК У країни... порушуються не інакше як за скаргою потерпілого, якому і належить в такому разі право підтримувати обвинувачення. В цих справах дізнання і досудове слідство не провадяться Якщо справа про будь-який із зазначених у ч.1 цієї статті злочинів має особливе громадське значення, а також у виняткових випадках, коли потерпілий у такій справі... через свій безпорадний стан, залежність від обвинуваченого чи з інших причин не може захистити свої законні інтереси, прокурор порушує справу і при відсутності скарги потерпілого. Справа, порушена прокурором, направляється для провадження дізнання чи досудового слідства, а після закінчення розслідування розглядається судом в загальному порядку. Відповідно до ст.111 КПК України досудове слідство провадиться у всіх справах, за винятком справ про злочини, зазначені у частині 1 статті 27... КПК, по яких досудове слідство провадиться у випадках, коли злочин вчинено неповнолітнім..., а також коли це визнає за необхідне прокурор чи суд. У п.25 постанови Пленуму №13 від 02.07.2004 «Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів» Верховний Суд України роз'яснив, що необхідно суворо додержувати вимог ч.1 ст. 27 КПК про те. що кримінальні справи про перелічені в ній злочини можуть бути порушені тільки за наявності скарги потерпілого або його законного представника. У разі вчинення злочину зазначеної категорії неповнолітнім... суддя направляє порушену кримінальну справу прокурору для провадження досудового слідства. Таким чином, згідно діючого законодавства і роз'яснень ВСУ органи внутрішніх справ у будь-якому випадку не зобов'язані порушувати кримінальні справи відносно неповнолітнього у разі наявності у його діях ознак злочину, передбаченого ст. 125 ч.2 ККУкраїни, а ініціаторами провадження у справах цієї категорії досудового слідства є прокурор суд. Що стосується прокурора, то з аналізу ст.27 ч. 3КПК України вбачається, що порушення справи за ст.. 125 ч.2 КК України є не обов'язком, а правом прокурора, обмеженим зазначеними у ч.3 ст.27 умовами. В судовому засіданні не надано доказів, що нанесення доньці позивачки тілесних ушкоджень мало особливе громадське значення, або що неповнолітня [PERSON] знаходилася у безпорадному стані чи залежала від неповнолітнього [PERSON]. Так само, з огляду на численні скарги позивачки суд не вбачає і доказів того, що неповноліття з інших підстав не мала можливості захистити свої законні інтереси за наявності в неї законом представника в особі позивачки. Немає доказів наявності передбачених ч.3 ст.27 КПК України підстав і у самій постанові прокурора м. Лисичанська від 22 травня 2008 р. Тому бездіяльність відповідачів у справі не має ознак протиправності та вини, ступінь якої можна було б визначити. Окрім того, суд зазначає, що обраний позивачкою спосіб захисту порушеного права не передбачений ст.16 ЦК України, що також є підставою для відмови у задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed