Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-06 00:00:00

Уточнивши позовні вимоги, [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розподіл домоволодіння № 139 по пр. Свободи в м. Дніпропетровську в натурі, визначення порядку користування земельною ділянкою за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Свободи, 139. В обґрунтування позовних вимог посилався на обставини, зазначені в позові. Уточнивши позовні вимоги, [PERSON] просив суд поділити в натурі домоволодіння № 139 по пр. Свободи в м. Дніпропетровську між ним та [PERSON] відповідно до часток в праві власності на домоволодіння, виділивши йому 5/9 його часток; виділити [PERSON] в користування 4/9 частки домоволодіння № 139 по пр. Свободи в м. Дніпропетровську; стягнути зі [PERSON] на його користь компенсацію вартості ідеальної частки в праві власності на домоволодіння № 139 по пр. Свободи в м. Дніпропетровську в сумі 41711 грн.; визначити порядок користування земельною ділянкою за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Свободи, 139 між ним та [PERSON], виділивши йому в користування 5/9 її частини згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи площею 540,55 кв.м., [PERSON] виділити земельну ділянку площею 432,44 кв.м., земельну ділянку площею 178 кв.м. залишити в спільному користуванні. [PERSON], уточнивши позовні вимоги, звернулась до суду з зустрічним позовом до [PERSON], третя особа Інспекція ДАБК у Дніпропетровській області, про виділ в натурі в будинку Б-1 в домоволодінні № 139 по пр. Свободи в м. Дніпропетровську приміщення № 3-5, визнання права власності на самовільні забудови, зміну ідеальних часток в домоволодінні № 139 по пр. Свободи в м. Дніпропетровську. В обґрунтування позовних вимог посилався на обставини, зазначені в позові. Уточнивши позовні вимоги, [PERSON] просила суд виділити їй в натурі в будинку Б-1 в домоволодінні № 139 по пр. Свободи в. Дніпропетровську приміщення № 3-5, площею 10,3 кв.м.; визнати за нею право власності на самочинно збудований сарай Ж в домоволодінні № 139 по пр. Свободи в. Дніпропетровську; змінити частки співвласників, визнавши за нею право власності на 397/900 частини домоволодіння № 139 по пр. Свободи в. Дніпропетровську; зобовязати її в будинку Б-1 із приміщення № 3-5 закласти дверний проріз з приміщення № 3-5 в приміщення № 3-4 та прорубати дверний проріз з приміщення № 3-5 в приміщення № 3-5а, встановити дверний блок. У судовому засіданні представник [PERSON] [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, зустрічний позов [PERSON] не визнав та просив відмовити в його задоволенні. Представник [PERSON] [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, зустрічний позов [PERSON] не визнала та просила відмовити в його задоволенні. [PERSON] уточнені позовні вимоги [PERSON] не визнала, свій зустрічний позов підтримала та просила його задовольнити. Представник [PERSON] [PERSON] уточнені позовні вимоги [PERSON] не визнала, зустрічний позов [PERSON] підтримала та просила його задовольнити. Представник Інспекції ДАБК у Дніпропетровській області в судове засідання не зявився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, а в задоволенні позовних вимог [PERSON] необхідно відмовити за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2006 року належить 5/9 частини домоволодіння № 139 по пр. Свободи в м. Дніпропетровську. Також відповідно до вищезазначеного рішення [PERSON] належить 1/9 частина спірного домоволодіння. Крім того, [PERSON] на підставі договору дарування від 20.06.1986 року, посвідченого старшим нотаріусом Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого в реєстрі 1-3454, зареєстрованого в КП «ДМБТІ» в реєстрову книгу під № 239-40 02 липня 1986 року, належить 1/3 частина домоволодіння № 139 по пр. Свободи в м. Дніпропетровську. Таким чином, [PERSON] належить 4/9 частини спірного домоволодіння. Рішенням народного суду Ленінського району м. Дніпропетровська від 24.06.1968 року встановлені ідеальні частки в домоволодінні № 139 по пр. Свободи в м. Дніпропетровську наступним чином: [PERSON] (матері [PERSON]С.) належав житловий будинок А-1 з сінями а та а1, сарай В, вбиральня та ? частина паркану, що складало 1/3 частину домоволодіння; [PERSON] (братові [PERSON]С.) належав житловий будинок Б-1 з сінями б, сарай Г, вбиральня Д, ? частина паркану, що складало 2/3 частини домоволодіння. Згідно Висновку № 569/570/571-11 судової будівельно-технічної експертизи від 23.06.2011 року враховуючи існуюче внутрішнє планування житлового будинку, його технічний стан та існуючі на земельній ділянці будівлі та споруди (без врахування самовільно збудованих споруд) наданий один оптимальний варіант розподілу житлового будинку та один варіант користування земельною ділянкою за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Свободи, 139. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Аналізуючи докази у справі суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про виділ їй в натурі в будинку Б-1 в домоволодінні № 139 по пр. Свободи в м. Дніпропетровську приміщення № 3-5, площею 10,3 кв.м., зміну ідеальних часток співвласників та визнання за нею права власності на 397/900 частини домоволодіння № 139 по пр. Свободи в м. Дніпропетровську є безпідставними, тому, що експертиза на теперішній час відповідає існуючим розцінкам на нерухоме майно та крім того, містить всю інформацію про обставини справи. Таким чином, її позовні вимоги є неспроможними, недоведеними та не відповідають вимогам закону. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п. 6 Постанови від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» виділ у натурі часток житлового будинку можливий, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом. Згідно ч. 3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Суд вважає, що вирішення спору за цією експертизою, не порушує права та інтереси сторін у справі. Зазначений експертом варіант і дії сторін з виконанням цього варіанту розподілу в натурі, відповідає вимогам п. 6-8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства , що регулює право власності громадян на житловий будинок» від 04.10.1991 року за № 7. Суд вважає можливим розділити спірне домоволодіння, визначити порядок користування земельною ділянкою, та виділити кожному із співвласників частину спірного домоволодіння в натурі, визначити порядок користування земельною ділянкою за І варіантом відповідно до Висновку № 569/570/571-11 судової будівельно-технічної експертизи від 23.06.2011 року, який більш за все враховує інтереси сторін, тобто співвласників. Згідно даного варіанту частки кожного із співвласників при розділі більш рівномірні, розмір компенсації на користь співвласника відповідає можливостям сторін виплатити таку компенсацію. Частиною 1 ст. 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. [PERSON] у 1980 році в домоволодінні № 139 по пр. Свободи в м. Дніпропетровську самочинно побудувала сарай Ж, що підтверджується технічним паспортом КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради від 01 червня 2007 року. Згідно ч. 5 ст. 376 ЦК України, на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. У відповідності до вимог ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, споруди, будівлі, тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом встановлено прийняття нерухомого майна в експлуатацію, право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 08.10.2008 року № 923 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів здійснюється комісією і полягає у підтвердженні нею готовності до експлуатації обєктів нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту, комунікацій та споруд інженерної і транспортної інфраструктури, їх інженерно-технічного оснащення та забезпечення, пускових комплексів, черг будівництва (далі - закінчені будівництвом обєкти) відповідно до погодженої та затвердженої в установленому порядку проектної документації. Приймальна комісія утворюється інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю, яка видала дозвіл на виконання будівельних робіт на підставі письмової заяви замовника обєкта будівництва, форма якої затверджується в установленому порядку Мінрегіонбудом. Датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта є дата видачі зареєстрованого інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю свідоцтва. Відповідно до п. 1.6 Тимчасового Положення про порядок державної реєстрації прав власності на обєкти нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року №7/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.02.2002 року за № 157/6445 (із змінами та доповненнями станом на 19.05.2005 року) «Реєстрації підлягають права власності тільки на обєкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку, за наявності матеріалів технічної інвентаризації, підготовлених тим БТІ, яке проводить реєстрацію права власності на ці обєкти». Також право власності на обєкти нерухомого майна провадяться з видачею свідоцтва про право власності органами місцевого самоврядування, фізичним особам та юридичним особам на новозбудовані, перебудовані або реконструйовані обєкти нерухомого майна за наявності акта про право власності на землю або рішення про відведення земельної ділянки для цієї мети за наявності акта комісії про прийняття обєкта та введення його в експлуатацію. Відповідно до ст. 301 Закону України «Про планування і забудову територій», ст. 18 Закону України «Про основи містобудування» будівництво обєктів містобудування незалежно від форм власності здійснюється з дозволу відповідних рад, які можуть делегувати це право відповідним виконавчим органам; закінчені будівництвом обєкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, як визначено ч. 2 п. 1 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, затвердженого постановою КМУ від 22 вересня 2004 року № 1243, полягає у підтвердженні державними приймальними комісіями готовності до експлуатації обєктів нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту будівель і споруд, транспортним магістралей, окремих черг пускових комплексів, їх інженерно-технічного оснащення відповідно до затвердженої у встановленому порядку проектної документації, нормативних вимог, вихідних даних на проектування. Також з технічного паспорту вбачається, що сарай Ж збудований до 1 січня 2004 року, тобто під час дії ЦК УРСР в редакції 1963 року. Розділом другим ЦК УРСР в редакції 1963 року регулювання відносин щодо володіння, користування та розпорядженням майном. Громадяни, які збудували жилі будинки, господарські і побутові будівлі та споруди без встановленого дозволу або належно затвердженого проекту не набувають права власності на самочинне будівництво, а мають право володіти та користуватися цими будівлями і не вправі розпоряджатися ними. Нормами ЦК УРСР в редакції 1963 року питання визнання права власності на самочинне будівництво у судовому порядку не врегульовано. Згідно до ч. 2 ст. 357 ЦК України, якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він вирішується з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбанні (виготовлення, спорудження) майна. Згідно вимог ч. 3 ст. 357 ЦК України, співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про зміну ідеальних часток співвласників та визнання за нею права власності на 397/900 частини домоволодіння № 139 по пр. Свободи в м. Дніпропетровську, визнання права власності на самочинно збудований сарай Ж в домоволодінні № 139 по пр. Свободи в м. Дніпропетровську задоволенню не підлягають.

Outcome: approved