Jurisdiction: civil
Date: 2012-02-13 00:00:00

Позивачка звернулася з позовом в суд до відповідачів про визнання договору недійсним. В обґрунтування своїх вимог, вказувала, що відповідачка [PERSON] є бувшою дружиною її сина - [PERSON], який рішенням Соснівського районного суду від 15 січня 2008 року визнаний недієздатним, над ним встановлено опіку, а її призначено його опікуном. Шлюб між відповідачкою та її сином тривав в період з 07.02.2004 року по 05.03.2010 року, шлюб розірвано рішенням Соснівського районного суду від 05.03.2010 року. Від спільного проживання подружжя 17 травня 2005 року відповідачка народила сина [PERSON], батьками народженого були зареєстроване подружжя, що на той час перебувало у шлюбі. З моменту народження по даний час дитина проживає за адресою : [INFO], яка належала відповідачці на праві приватної власності. Оскільки її син в даний час є недієздатним, він не в змозі захистити права та інтереси свого сина [PERSON]. Відповідно до вимог ст.258 СК України вона, як баба [PERSON] має право на самозахист внука. Вона вправі звернутись до суду за захистом прав та інтересів малолітнього внука без спеціальних повноважень. В квартирі [ADDRESS] його внук мав право проживання. Згідно ст. 18 Закону України „Про охорону дитинства від 26.04.2001 року №2402-111 діти - члени сімї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобовязані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, що їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Всупереч вимогам закону, на шкоду її внукові [PERSON] відповідачка 29 вересня 2008 року відчужила вказану вище квартиру за договором купівлі-продажу, продавши її своїй сестрі за нереальну суму 5 237 грн, при існувавших на той час цінах на аналогічне житло більш ніж у 10 разів вищих. При цьому третя особа у справі - приватний нотаріус [PERSON] на порушення вимог наведеного вище закону зазначила в договорі купівлі-продажу, що нібито цей правочин не суперечить правам та інтересам малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. В той час, як відчуженням квартири суттєво порушені права та законні інтереси її внука. Крім того, третя особа у справі - приватний нотаріус [PERSON] у договорі купівлі-продажу квартири зазначила, що нібито другий з подружжя, тобто її син, який за законом покликаний захищати права та законні інтереси свого малолітнього сина, дав згоду на укладання цього договору. Така відмітка у договорі є вимислом, бо на той час її син вже був визнаний судом недієздатним, згідно з висновками лікарів контакту недоступний, а тому не лише не дав своєї згоди на відчуження квартири, у якій проживав його син [PERSON], ай не міг її дати. Таким чином, договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений 29 вересня 2008 року, суперечить правам та інтересам її малолітнього внука, тому має бути визнаний недійсним. Позивачка просить суд визнати вищевказаний договір квартири недійсним. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову. Представник Органу опіки та піклування Соснівського району м. Черкаси в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, вказавши що відповідачка на законних підставах продала квартиру, права малолітнього [PERSON] не порушенні. Третя особа приватний нотаріус [PERSON] в судове засідання не зявилася, просила винести рішення на розсуд суду. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 29.09.2008 року був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Позивачка вказує, що даний договір є недійсним так як суперечить інтересам її внука [PERSON]. У ході розгляду справи встановлено, що відповідачка [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі з 07.02.2004 р. 05.03.2010 р. шлюб між ними розірвано та видано свідоцтво про розірвання шлюбу. Від даного шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. В період шлюбу у [PERSON] стався інсульт, в результаті якого він отримав інвалідність І групи і визнаний судом недієздатним. На сьогоднішній день встановлено, що їхній син [PERSON] проживає з матірю [PERSON], має житлову площу. Суду не надано доказів того, що продаж оспорюваної квартири порушує житлові права малолітнього [PERSON] чи взагагалі будь-які його права. Відповідачка [PERSON] являється рідною матірю [PERSON], не позбавлена батьківських прав, а отже піклується про його майбутне і являється на даний час єдиним опікуном, що підтвердив в судовому засіданні представник Органу опіки та піклування. Згідно ст. 177 СК України, якщо у малолітньої дитини є майно, батьки управляють ним без спеціального на те повноваження. При вчиненні одним із батьків правочинів щодо майна малолітньої дитини вважається, що він діє за згодою другого з батьків. Другий з батьків має право звернутися до суду з вимогою про визнання правочину недійсним як укладеного без його згоди, якщо цей правочин виходить за межі дрібного побутового. З матеріалів справи видно, зокрема довідки про склад сімї № 3403 виданої ВЖ РЕУ № 5 від 26.09.2008 року та листа нотаріуса [PERSON] видно, що оспорювана квартира не є власністю малолітнього [PERSON], він прописаний за адресою [ADDRESS]. Дана його реєстрація вже позивачкою оспорювалася, але їй було відмовлено. Більше того, з матеріалів справи, видно, що існують інші рішення судів, за якими позивачка позивалася до відповідачки [PERSON], але їй відмовляли в задоволенні, адже порушень з боку відповідачки та інших осіб щодо порушень прав [PERSON] та [PERSON] не було виявлено. При таких обставинах суд вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed