Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням, розташованим по вул. Комсомольській, 15 у м. Корюківка Чернігівської області, шляхом виселення вказаних осіб. Крім того, [PERSON] просив стягнути з [PERSON], [PERSON], [PERSON] 600 грн. у відшкодування моральної шкоди та 1152 грн. у відшкодування витрат на правову допомогу. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначав, що після смерті батька він як спадкоємець став власником ј частини житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого по вул. Комсомольській, 15 у м.Корюківка Чернігівської області, про що він має відповідні правовстановлюючі документи. Спадкоємцем іншої частини вказаного домоволодіння є [PERSON], але документів про право власності на спадкове нерухоме майно вона до цього часу не оформила. Як йому стало відомо, з 01 червня 2009 року у вказаному домоволодінні проживають [PERSON], [PERSON], [PERSON] на підставі усного договору оренди з [PERSON], що перешкоджає йому як законному власнику використовувати вказане житлове приміщення. Його письмові пропозиції звільнити приміщення відповідачі ігнорують. Рішенням Корюківського районного суду Чернігівської області від 14 червня 2011 року позов [PERSON] задоволено частково: усунуто перешкоди в користуванні [PERSON] житловим приміщенням, розташованим по вул. Комсомольській, 15 у м. Корюківка Чернігівської області шляхом виселення з нього [PERSON], [PERSON], [PERSON] Стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON] 200 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди Стягнуто з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON] по 128 грн. з кожного в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу та по 10 грн. в рахунок відшкодування витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а також на користь держави по 12 грн. 40 коп. мита. В решті позовних вимог відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON], [PERSON], [PERSON] просять рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 14 червня 2011 року скасувати та відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи. За доводами апеляційної скарги, вимоги про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням регулюються нормами Цивільного кодексу України, але позивач визначив, яким саме шляхом належить усунути перешкоди, і просив виселити їх із жилого приміщення, а тому місцевому суду належало застосувати норми Житлового кодексу Української РСР про виселення, а не норми Цивільного кодексу України про власність. Відповідачі вважають, що вони на законних підставах вселились в жиле приміщення, оскільки вважали, що власником цього житла є [PERSON], яка отримала цей будинок у спадщину за заповітом, і про співвласника цього будинку [PERSON] вони нічого не знали. 10 липня 2009 року між [PERSON] і [PERSON] був укладений договір оренди жилого приміщення, що дає їм дозвіл на вселення та користування жилим будинком. Апелянти вважають, що суд необґрунтовано не притягнув до участі у справі [PERSON] в якості третьої особи, а лише допитав її як свідка. За доводами скарги, моральної шкоди позивачу вони не заподіяли, оскільки в будинок вселились не самовільно, а з дозволу [PERSON], і позивач не довів, що йому була заподіяна моральна шкода. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача [PERSON],, перевіривши та дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню в частині стягнення солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON] 200 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, та ухваленням нового рішення про відмову у зазначеній частині позовних вимог, виходячи з наступного. По справі встановлено, що відповідно до рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 27.11.2009 року за [PERSON] було визнано право власності на ј частину всього нерухомого майна, розташованого по вул. Комсомольській, 15 у м. Корюківка Чернігівської області. 17.12.2009 р. [PERSON] зареєстрував право власності на ј частину вказаного нерухомого майна (будинку), а решта ѕ частини зареєстроване за [PERSON], що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно та довідкою, виданими Корюківським районним комунальним підприємством „Рампа бюро технічної інвентаризації (а.с.5,25). Зважаючи на наведене та приписи ст.ст. 182, 1299 Цивільного кодексу, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що [PERSON] не набула право власності на ѕ частини домоволодіння, розташованого по вул. Комсомольській, 15 у м. Корюківка Чернігівської області. Відповідно до ч.1 ст.810 Цивільного кодексу України, передати в оренду житло за договором найму (оренди) може лише власник житла, а тому місцевий суд дійшов правильного висновку про те, що [PERSON] не мала права на укладання договору оренди вказаного житлового будинку, а тому наданий відповідачами договір оренди житлового будинку (а.с.16) судом першої інстанції із законних підстав не був взятий за основу судового рішення як недопустимий доказ. Оскільки відповідачі не є наймачами вказаного житлового будинку та вселились у цей будинок без згоди його власника [PERSON], суд першої інстанції правильно визначив норми матеріального закону, що регулюють питання захисту його прав власника, а доводи апеляційної скарги щодо застосування до спірних правовідносин норм Житлового кодексу, а не Цивільного, є необґрунтованими. Оскільки [PERSON] не є власником житлового будинку, доводи апеляційної скарги щодо необхідності залучення її до участі у справі в якості третьої особи не можна визнати слушними. Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду в частині задоволення позовних вимог щодо усунення перешкоди в користуванні [PERSON] житловим приміщенням, розташованим по вул. Комсомольській, 15 у м. Корюківка Чернігівської області шляхом виселення з нього [PERSON], [PERSON], [PERSON], та в частині розподілу судових витрат. Проте суд апеляційної інстанції вважає помилковим висновок суду першої інстанції в частині стягнення з відповідачів на користь позивача 200 грн. у відшкодування моральної шкоди, зважаючи на те, що заподіяння такої шкоди позивачу внаслідок протиправних дій відповідачів не доведено. Позивачем не заперечувалось, що [PERSON] є спадкоємцем ѕ частин житлового будинку, розташованого по вул. Комсомольській, 15 у м. Корюківка Чернігівської області після смерті [PERSON] за заповітом, що вона вчасно звернулась до нотаріальної контори з метою оформлення спадкових прав. Також по справі встановлено та визнається позивачем, що відповідачі вселились у будинок з 01 червня 2009 року, тобто ще до того, як за позивачем 27 листопада 2009 року судовим рішенням було визнано право власності на ј частину будинку як за спадкоємцем, який має право на обовязкову частку у спадщині, і ще до реєстрації позивачем права власності в органах БТІ. Крім того, по справі встановлено, що [PERSON], яка була допитана судом першої інстанції як свідок, переконала відповідачів, що вона є власником житлового будинку, розташованого по вул. Комсомольській, 15 у м. Корюківка Чернігівської області, та уклала з ними договір оренди вказаного житлового будинку (а.с.16). Суд першої інстанції зазначеним обставинам оцінки не дав, а тому дійшов неправильного висновку щодо стягнення моральної шкоди. Посилання місцевого суду на звернення [PERSON] до органів МВС для вирішення спору не може бути визнано слушним, оскільки до компетенції органів МВС не належить вирішення питання про виселення. Зважаючи на наведене, рішення суду в частині стягнення з відповідачів 200 грн. у відшкодування моральної шкоди належить скасувати, та відмовити у цій частині позовних вимог. В іншій частині рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм процесуального та матеріального закону.

Outcome: partial