Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-25 00:00:00

У жовтні 2011 року [PERSON] звернувся до суду із даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача 121926 грн. 00 коп. основного боргу, судовий збір та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те. що 14 березня 2010 року відповідач позичив у нього 15 293 долари CLLIA. що по курсу НБУ України станом на 27 червня 2011 року становить 121926 грн. 00 коп. про що склав відповідно розписку. Відповідач зобовязання не виконав та повинен повернути суму 121926 грн. 00 коп. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, просив його задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення. Пояснив, що в усній формі мала місце домовленість про повернення вказаних коштів протягом місяця, але взяті на себе зобовязання відповідач не виконав, тому, 07 червня 2011 року ним був направлений лист - вимога про повернення боргу на адресу [PERSON] на яку останній не відреагував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Суд, вислухавши позивача, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, повно і всебічно зясувавши обставини справи, та надані докази, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 77 ЦПК України у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони або інші особи, які беруть участь у справі, не зявилися в судове засідання без поважних причин. Суд розглядає дану справу на підставі наявних в ній даний з постановления заочного рішення. Судом встановлено, що 14 березня 2010 року надана до суду позивачем письмова розписка [PERSON] про одержання останнім 15 293 доларів США у [PERSON]. 07 червня 2011 року позивачем був направлений на адресу відповідача лист вимога про повернення отриманих коштів, але до часу подання позову до суду відповідач так свої зобовязання не виконав, а крім того і після отримання позовної заяви до суду. Визначаючи розмір боргу в національній грошовій одиниці, суд врахував вимоги ч. 2 ст. 533 ЦК України в якій зазначено, що у випадку визначення у зобовязанні грошового еквіваленту в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день ухвалення рішення (п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судове рішення у цивільній справі" № 14 від 18.12.2009 р.). Правилами ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За відсутності у договорі умови щодо строку вимоги, позичальник повинен повернути гроші або речі протягом 30 днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Оцінюючи в сукупності всі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є доведеними і такими, що підлягають задоволенню, оскільки судом було достовірно встановлено, що відповідач не виконав умови взятого на себе зобовязання щодо своєчасного погашення суми. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З цих підстав вимоги позивача про стягнення судового збору, витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду даної справи в суді також підлягають повному задоволенню та стягненню із відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved