Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-19 00:00:00

У червні 2011 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя , посилаючись на те, що вона з відповідачем перебували у шлюбі протягом 2000-2009 років. Від цього шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO]. Між нею і відповідачем не досягнуто згоди у розподілі майна, яке є їхньою спільною сумісною власністю. За час проживання у шлюбі ними набуте наступне майно: холодильник «Мінськ» 1704-01 вартістю 2449 грн. 00 коп., придбаний 20 грудня 2003 року; пральна машина «Самсунг С 1043» вартістю 2069 грн. 11 коп., придбана 27 жовтня 2004 року; стіл деревяний (вільха) вартістю 1010 грн. 00 коп., придбаний 11 вересня 2007 року; тумба під взуття вартістю 435 грн., придбана 12 вересня 2007 року; шафа вартістю 1340 грн., придбана 11 вересня 2007 року; тумба під телевізор «Ельбрус» вартістю 580 грн., придбана 11 вересня 2007 року; ДВД-плеєр «Еленберг» вартістю 350 грн., придбаний 20 лютого 2006 року; Фен «Ровента» вартістю 111 грн. 10 коп., придбаний 2 липня 2007 року; праска «Фейю» вартістю 99 грн. 10 коп., придбана 8 травня 2005 року; стіл вартістю 300 грн.; телевізор «Панасонік» вартістю 599 грн.; приставка до телевізора вартістю 199 грн.; вентилятор вартістю 169 грн.; диван «Сонет», крісло «Сонет» загальною вартістю 3550 грн., придбані 4 жовтня 2005 року; телевізор «Еленберг» вартістю 467 грн. 40 коп.; телевізор «Філіпс» вартістю 1000 грн. Загальна вартість спільно придбаного майна складає 13727 грн. 71 коп. До майна придбаного в період шлюбу належать неподільні речі більшість з яких відповідач вивіз на квартиру своєї матері за місцем його реєстрації у с. Петрівці Київської області, тому позивачка вимушена була придбати аналогічні речі за свої кошти. В період шлюбу відповідач не дбав про матеріальне забезпечення сімї, витрачав гроші на шкоду інтересам сімї, зловживав спиртними напоями. З позивачкою проживає малолітня дитина, яка потребує лікування та посиленого харчування, а також коштів на розвиток її здібностей. Розмір аліментів, які одержує позивачка на утримання дитини недостатній для забезпечення фізичного та духовного розвитку, а також лікування дитини. Просила поділити їхнє спільне з [PERSON] майно. Виділити їй грошову компенсацію вартістю ? вартості спільно нажитого майна. Визнати за відповідачем право власності на речі придбані в період шлюбу, які є предметом позовних вимог. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений. За згодою представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи, та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, суд знаходить, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав. За правилами ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на справі спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Ч. З цієї статті передбачено, що за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку і лікування. У відповідності до Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року за № 11 « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» п. 23 вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. П. 24 цієї Постанови Пленуму ВСУ передбачено, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне в нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. У п. 25 вказаної Постанови Пленуму ВСУ зазначено, що вирішуючи j питання про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч.ч. 4,5 ст. 71 СК України щодо обовязкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Положеннями ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Як вбачається із матеріалів справи, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 2000 по 2009 роки, що підтверджується свідоцтвом про розірвання ^шлюбу від 15 вересня 2009 року, актовий запис № 715 виданого відділом РАЦС, Соломянського РУЮ в м. Києві. Від шлюбу у них 19 липня 2001 року народився син [PERSON], дана обставина підтверджується свідоцтвом про народження від 13 « серпня 2001 року, актовий запис № 1252 , виданого міським відділом РАГС Чернівецького обласного управління юстиції. В силу ст. 60 ЦПК України представник позивача не надала безспірних доказів, щодо джерела та часу придбання майна на яке вона вказує за час шлюбу, чеки та квитанції, накладні на які вона посилається в підтвердження своїх позовних вимог, в повній мірі неможливо покласти в основу судового рішення як доказ, оскільки в багатьох відсутні прізвище особи яка придбавала товар. Крім цього позивачем не наведено доказів про наявність цього майна на час розгляду справи, або наявність його у третіх осіб. Більш того позивач заявляючи вимоги, щодо стягнення з відповідача на її користь грошової компенсації від вартості ? частин майна не надала доказів, щодо згоди відповідача на сплату такої компенсації, а судом не здобуто таких доказів, оскільки [PERSON] в судове засідання не зявився, також позивачем не внесена попередньо відповідна грошова сума на депозитний рахунок суду, як це передбачено в п. 25 вищевказаної Постанови Пленуму ВСУ. За таких обставин, коли вимоги позивача є недоведеними, суд приходить до висновку про відмову у їх задоволенні. У відповідності до ст. 88 ЦПК України судові витрати суд покладає на позивача.

Outcome: dismissed