Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-24 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розділ спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на ? частину квартири, в якому зазначає, що з 1994 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають двох дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Рішенням Комінтернівського райсуду м. Харкова від 27.12.2010 року шлюб було розірвано. У період шлюбу на спільні кошти на імя відповідача була придбана трикімнатна квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], на підставі договору купівлі продажу від 02.06.2003 р. за № 152266 від 04 жовтня 2003 року. Також у період шлюбу відповідачем на підставі Закону України Про приватизацію державного житлового фондубула приватизована квартира [ADDRESS] в Дергачівському районі, Харківської області. Відповідач не бажає у добровільному порядку розділити квартири, у звязку з чим вона вимушена звернутись до суду, та просить визнати за нею право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] та ? частину квартири [ADDRESS] в Дергачівському районі, Харківської області у порядку розподілу спільної сумісної власності подружжя. 16.09.2011 року позивачка уточнила позовні вимоги та просила визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] та ? частину квартири [ADDRESS] в Дергачівському районі, Харківської області у порядку розподілу спільної сумісної власності подружжя. В судовому засіданні позивачка та її представник [PERSON] підтримали уточнену позовну заяву у повному обсязі. В судовому засіданні відповідач та його представник [PERSON] позов в частині визнання за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] визнали у повному обсязі. В частині визнання за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] в Дергачівському районі, Харківської області заперечували у повному обсязі. Вислухавши позивачку, її представника, відповідача, його представника, дослідивши надані письмові матеріали цивільної справи, оцінивши зібрані докази суд вважає позов таким , що підлягає частковому задоволенню. До такого висновку суд прийшов з наступних підстав: Згідно з ч. 4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. 10 вересня 1994 року між [PERSON] та [PERSON] (дівоче призв.) Солоніцевською селищною радою Дергачівського району , Харківської області зареєстровано шлюб (а. с. 6) від якого народились двоє синів: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7, 8); У період шлюбу на спільні кошти на імя відповідача була придбана трикімнатна квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], на підставі договору купівлі продажу від 02.06.2003 р. за № 152266 від 04 жовтня 2003 року (а. с. 9); Правовідносини між сторонами виникли у 2003 році, а тому судом повинні бути застосовані норми КпШС України в редакції 1969 року. Відповідно до ст.. 22 КпШС України (ред.. 1969 р.) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Так, як квартира [ADDRESS] є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, вона підлягає розподілу між ними у рівних частках відповідно до положень ст.. 28 КпШС України. Таким чином, визнання відповідачем позову в частині визнання права власності за [PERSON] ? частини квартири [ADDRESS] в порядку розподілу майна спільної сумісної власності подружжя не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб а тому суд ухвалює рішення про задоволення позову в цієї частині. Також судом встановлено та не заперечується сторонами, що відповідачем на підставі Закону України Про приватизацію державного житлового фондубула приватизована квартира [ADDRESS] в Дергачівському районі, Харківської області, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 11 листопада 2003 року (а. с. 40). В судовому засіданні було встановлено факт та не заперечується сторонами, що вищезазначена квартира була надана батькові відповідача у державному житловому фонді а потім в 2003 році була приватизована, як наймачем - відповідачем [PERSON] повністю так як батьки відмовились від приватизації своєї частки на користь сина. Позивачка не була наймачем квартири [ADDRESS] в Дергачівському районі, Харківської області, жодного дня в неї не проживала, у приватизації участі не брала про що не заперечувала в судовому засіданні. Відповідно до положень ст.. ст.. 1, 2, 3 Закону України Про приватизацію державного житлового фонду- приватизація державного житлового фонду це безоплатна передача у власність наймачів державного житлового фонду. Таким чином квартира [ADDRESS] в Дергачівському районі, Харківської області не є обєктом спільної сумісної власності подружжя а тому розподілу не підлягає. Посилання позивачки на положення ч. 5 ст. 61 Сімейного Кодексу України (редакція 2003 року) є безпідставними, оскільки відповідно до положень ч. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини з дня набрання ним чинності, не має зворотної дії у часі. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність , новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Оскільки статтю 61 Сімейного Кодексу України доповнено ч. 5 згідно із законом № 2913-VІ від 11.01.2011 року, то норми цього закону не можна застосовувати до правовідносин, які виникли між сторонами у 2003 році, тобто до набрання ним чинності. Таким чином позовні вимоги в частині визнання права власності на ? частину квартири [ADDRESS] в Дергачівському районі, Харківської області у порядку розподілу спільної сумісної власності подружжя є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Outcome: partial