Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-23 00:00:00

15.03.2011 року позивачка звернулася до суду з вищезгаданим позовом до відповідача, в якому зазначила, що у період шлюбу сторін ними було придбано частину домоволодіння №47-6 по проспекту Миру в м. Житомирі, а також земельну ділянку біля цього домоволодіння площею 0,0209 Га. Враховуючи те, що відповідач не визнає за позивачкою права власності на 1/2 частину земельної ділянки, остання просила визнати за нею таке право в судовому порядку. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Відповідач та його представник заперечував проти позову. Звертали увагу на те, що право власності на спірну земельну ділянку перейшло до відповідача не у порядку цивільно-правової угоди, а шляхом безкоштовної передачі від держави шляхом приватизації, а тому на їх думку вказана земельна ділянка будь-якому поділу не підлягає. В судовому засіданні було встановлено наступне. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 1984 року по 25.10.1999 року. У період шлюбу сторін відповідач 17.01.1986 року придбав частину домоволодіння №47-6 по проспекту Миру в м. Житомирі. 09.04.1997 року відповідач отримав свідоцтво про право власності на земельну ділянку за цією ж адресою площею 0,0209. Га. Договір купівлі-продажу було укладено відповідачем і спірна частина домоволодіння була зареєстрована в БТІ на його імя. Рішенням Богунського районного суду м. Житомира 14.12.2010 року за позивачкою було закріплено Право власності: на 1/2 частину від спірної частини будинку. Вказаний будинок розташований на частині виділеної відповідачу у власності земельної ділянки. Як вбачається з державного акту про право власності на землю, виданого на імя [PERSON] 09.04.1997 року спірна земельна ділянка була передана для обслуговування житлового будинку і господарських будівель. На той момент сторони були подружжям, з чого слід зробити висновок про те, що земельна ділянка була передана сімї, але оформлена на одного з них. Після розірвання шлюбу відповідачка залишилися проживати в спірному будинку та користуватися спірною земельною ділянкою. Із розяснень, що викладені в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.06.1973 року №6 «Про деякі питання, що виникли в судовій практиці по застосуванню Кодексу про шлюб та сімю» із змінами та доповненнями, розяснено, що відповідно до ст. 22 КпШС України, спільною сумісною власністю подружжя є майно, нажите ними під час шлюбу. Це також визначено ч. 1 ст. 22 КпШС України України, що діяв на момент виникнення спірних правовідносин, згідно якої, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні право володіння, користування і розпорядження цим майном. Спірна земельна ділянка є спільною сумісною власністю сторін і додаткового визнання за ними цього права не потребується. Оскільки частки сторін в спірній земельній ділянці є рівними, але відповідач не визнає за позивачкою такого права, то суд має підстави, задовольнивши позов, визнати за позивачкою право власності на1/2 частину цієї земельної ділянки, яка складатиме 104,5 м.кв. по проспекту Миру, 47-Б в м. Житомирі. Така ж частка залишається у власності відповідача. Наведене узгоджується з положеннями ч. 1 ст. 28 КпШС України, яку слід застосувати до спірних правовідносин, у відповідності з якою у разі поділу майна, яке є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Заяв про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності не надходило. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає до задоволення. Питання про стягнення понесених позивачем судових витрат не піднімалося.

Outcome: approved