Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-11 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом в якому зазначає, що вона з 18.07.1976 року була прийнята на посаду офіціантки ресторану Олевського комбінату громадського харчування райспоживспілки, згідно до наказу № 68 від 16.07.1976 року. [PERSON] № 65 від 02.10.1999 року була переведена буфетником кафе «Золотий ключик» Олевського комбінату громадського харчування райспоживспілки. Згідно наказу № 5 параграфу 3 від 17.01.2011 року вона була звільнена з займаної посади на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, у звязку із скороченням штату працівників з 17.01.2011 року. Позивачка вважає, що зазначене звільнення є незаконним, тому ставить питання про поновлення її на роботі буфетника кафе «Золотий ключик» Олевського комбінату громадського харчування райспоживспілки, стягнення з відповідача заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування завданої моральної (немайнової) шкоди. В судовому засіданні позивачка та її представник заявлені позовні вимоги збільшили шляхом подачі додаткової позовної заяви та крім зазначених позовних вимог просять суд скасувати наказ № 5 від 17.01.2011 року про звільнення [PERSON], із займаної посади за скороченням штату працівників, як незаконний. Свої позовні вимоги позивачка та її представник мотивували тим, що зміни в організації праці не відбулися при її звільненні адміністрацією відповідача не було враховано її переважне право в залишенні на роботі, пятий розряд буфетника, продуктивність праці і кваліфікацію. Із запропонованими представником відповідача робочими місцями вона не погоджується, а тому наполягає на поновленні її на роботі саме буфетником кафе «Золотий ключик» Олевського комбінату громадського харчування райспоживспілки і більше ні на яку іншу запропоновану відповідачем роботу не згодна. Представник відповідача у судовому засіданні відносно позову заперечує і пояснила, що звільнення позивачки проведено з дотриманням вимог трудового законодавства. Від запропонованих у встановленому законом порядку робочих місць, які були на час звільнення запропоновані, позивачка відмовилася і з іншими запропонованими посадами вона не згодна. Крім того представником відповідача пропонувалося всім працівникам, які працювали в кафе «Золотий ключик» вказане кафе взяти в оренду, однак всі працівники в тому числі і [PERSON], відмовилися. На даний час кафе «Золотий ключик» у звязку з збитковою роботою підприємства передано в оренду. Позивачка переважного права на залишенні на роботі перед залишеними працівниками не має, оскільки має середню освіту, пенсіонер, має тільки пятий розряд офіціанта та працювала з 02.10.1999 року по день скорочення штату працівників на посаді буфетника третього розряду. Третій розряд буфетника, позивачці фактично не присвоювався, оскільки [PERSON], має лише загальну середню освіту, а відповідно до наказу Міністерства зовнішніх економічних звязків і торгівлі України від 30.11.1999 року № 918, яким затверджено Довідник кваліфікаційних характеристик професій працівників, діапазон розрядів буфетника становить 3-5. До буфетника 3-го розряду предявляються такі кваліфікаційні вимоги, як: професійно-технічна освіта з присвоєнням кваліфікації «кваліфікований робітник» за професією продавця продовольчих товарів 3-го розряду з формуванням на виробництві професійних умінь і навичок для виконання роботи буфетника. До буфетника 4-го розряду: - професійно-технічна освіта з присвоєнням кваліфікації «кваліфікований робітник» за професією продавця продовольчих товарів 4-го розряду. До буфетника 5-го розряду: вища освіта або професійно-технічна освіта з присвоєнням кваліфікації «кваліфікований робітник» за професією продавця продовольчих товарів 5-го розряду. З 1989 року на підприємстві не проводилося і не організовувалося навчання на виробництві, кваліфікаційні комісії не створювалися і засідань не проводилося. У звязку з чим посилання позивачки на те, що вона має пятий розряд буфетника є не обґрунтованим. Крім того за останні три роки (2008-2010) до [PERSON], будь-які заходи заохочення не застосовувалися. На підставі чого просить відмовити позивачці у задоволенні позову. Судом у судовому засіданні встановлено, що [PERSON], з 02.10.1999 року працювала на посаді буфетника у кафе «Золотий ключик» Олевського комбінату громадського харчування райспоживспілки, який є юридичною особою і діє на принципах повного господарського розрахунку. [PERSON] № 80 від 16.11.2010 року в Олевському КГХ у звязку із збитковою роботою підприємства скорочені всі посади у кафе «Золотий ключик», зокрема: 4 посади буфетників (а.с.5,23). Згідно наказу № 81 від 16.11.2010 року працівників кафе «Золотий ключик», в тому числі і позивачку, попереджено про звільнення з 16 січня 2011 року (а.с.7,24) під розпис. 13 січня 2011 року профспілковий комітет Олевського КГХ дав згоду на виведення із штатного розпису посад по кафе «Золотий ключик» та дав згоду на звільнення [PERSON], (а.с.22,26-27). 13 січня 2011 року [PERSON], була запропонована робота буфетника у кафе «Левада» та кухонного працівника ресторану «Уборть» в м.Олевську від яких вона відмовилась. Наведене підтверджується актом (а.с.28). [PERSON] № 5 від 17 січня 2011 року [PERSON], була звільнена із займаної посади буфетника кафе «Золотий ключик» на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, у звязку із скороченням штату працівників (4,29). Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, з якої слідує, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом у разі змін в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідації, реорганізації або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган сам вирішує питання організаційної структури, чисельності та штатів працівників. При звільненні за п.1 ст.40 КЗпП України діють переваги в залишенні на роботі, що встановлені ст.42 КЗпП України. До кола працівників, серед яких визначаються особи, які мають переважне право на залишення на роботі, входять всі працівники, що займають таку ж посаду на підприємстві, а не тільки ті, хто працює в структурному підрозділі, в якому обіймав посаду працівник, який підлягає звільненню. За змістом зазначеної статті цього Кодексу та пункту 19 постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року за № 9 передбачено, що якщо дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення. При цьому мається на увазі, що роботодавець зобовязаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії, які може виконувати працівник, і не лише за місцем його роботи в певному структурному підрозділі, а всі вакансії, які є в юридичної особи. Так факт скорочення штату працівників кафе «Золотий ключик» Олевського комбінату громадського харчування райспоживспілки підтверджується наказом № 80 від 16.11.2010 року, наказом № 81 від 16.11.2010 року, наказом № 5 від 17.01.2011 року, штатним розписом на 2010 рік від 01.01.2010 року, штатним розписом на 2011 рік від 17.01.2011 року, поясненнями представника відповідача. Крім того судом встановлено, що відповідачем додержано під час розірвання трудового договору з позивачкою порядку вивільнення працівників передбаченого ст.49-2 КЗпП України, останній було у встановленому порядку запропоновано іншу роботу, яка була у відповідача на день попередження про звільнення і у день звільнення позивачки, але [PERSON], відмовилася від запропонованої роботи з підстав зазначених вище та наполягає на поновленні її на роботі в кафе «Золотий ключик» Олевського комбінату громадського харчування райспоживспілки. У звязку з чим відповідачем не було порушено вимоги ст.49-2 КЗпП України та будь-яких інших порушень законодавства про працю, що стверджується наказом № 81 від 16.11.2010 року «Про попередження працівників про наступне звільнення за скороченням штату», про вивільнення позивачки за два місяці, копією протоколу засідання профспілкового комітету КГХ від 13.01.2011 року, про надання згоди на внесення змін до штатного розпису та виведення посад по кафе «Золотий ключик». Разом з тим при звільненні позивачки, відповідачем обговорювалося питання щодо її переважного права на залишення на роботі перед іншими працівниками кафе «Золотий ключик» де позивачці також пропонувалися інші вільні робочі місця, які малися у відповідача на час звільнення позивачки, але остання відмовилася від них, що ствердила у судовому засіданні представник відповідача та сама [PERSON] Частиною 1 ст.42 КЗпП України передбачено, що при скороченні чисельності або штату працівників переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. На день звільнення позивачки у відповідача в різних структурних підрозділах працювало 11 буфетників. З них пятеро мали третій розряд, а [PERSON], працювала на посаді буфетника у кафе «Золотий ключик» і отримувала заробітну плату буфетника 3-го розряду. Третій розряд буфетника [PERSON], фактично присвоєно відповідачем не було в силу вимог зазначеного вище представником відповідача [PERSON] № 918 від 30.11.1999 року, яким затверджено «Довідник кваліфікаційних характеристик професій працівників (Випуск 65. Торгівля та громадське харчування), що також стверджується копією трудової книжки позивачки (14-15). Після скорочення штату працівників з них залишились працювати [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], та поновлена на роботі [PERSON] Позивачка та її представник у судовому засіданні не надали доказів на підтвердження того, що вказані особи мали меншу продуктивність праці, кваліфікацію та освіту, чим позивачка. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага залишення на роботі надається сімейним при наявності двох і більше утриманців та особам, в сімї яких немає інших працівників з самостійним заробітком (ч.2 ст.42 КЗпП України). [PERSON], має загальну середню освіту. У сімї [PERSON], не має інших утриманців, чоловік позивачки перебуває на пенсії і отримує державну пенсію у розмірі 1834.04 грн., сама позивачка є пенсіонером і також отримує державну пенсію у розміри 836.23 грн.(а.с.97-98). Отже, відповідачем при звільненні позивачки було дотримано вимоги ч.2 ст.42 КЗпП України, тобто враховано її сімейний стан і інші обставини, які дають переважне право для залишення на роботі. В даному випадку суд дійшов висновку, що звільнення позивачки за ч.1 п.1.ст.40, ст.42 КЗпП України проведено у відповідності до вимог зазначеного законодавства. Так відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ч.1 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Окрім того позивачка у судовому засіданні не надала суду достатніх доказів, які б підтвердили про те, що діями відповідача їй завдано було моральної шкоди та не обґрунтувала позовну вимогу про стягнення моральної шкоди з відповідача. На основі вищенаведеного та

Outcome: dismissed