Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-18 00:00:00

У вересні 2011 р. [PERSON] звернулася з позовом, в якому зазначено, що 12.03.2005 року між позивачкою та відповідачем було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, виданим Жовтневим районним управлінням юстиції м. Дніпропетровська серії 1-КИ № 001014 від 12.03.2005 року. Від шлюбу мають сина [PERSON] [INFO] шлюбні відносини між сторонами були припинені з червня 2011 року, спільне господарство не ведеться, позивач та відповідач проживають окремо. Малолітня дитина проживає разом з позивачем. Просить суд розірвати шлюб укладений між нею та відповідачем, та стягнути на її користь з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 10.06.2011 року. В судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві. Відповідач, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, в судове засідання не зявився. В процесі розгляду справи проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що не має матеріальної змоги надавати допомогу дитині. Згідно ст. 169 ЦПК України суд розглянув справу за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши усі надані письмові докази у сукупності, заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази суд вважає, що позов підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Згідно із ч.2 ст.104 та ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється наслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно із ч.2 ст. 112 СК України Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно із ч.1 ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття Згідно із ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно із ч.1. ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя№11 від 21.12.2007р. у випадку коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, про порядок та розмір виплати коштів на утримання дітей, суд вирішує зазначені питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини. Вивчивши усі надані докази у сукупності, беручи до уваги матеріальне положення позивача, відповідача, той факт, що позивач потребує матеріальної допомоги відповідача, суд вважає за доцільне стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі, визначеному позивачем. На підставі ст. 88 ЦПК видатки у вигляді судового збору суд вважає за доцільне стягнути з відповідача в дохід держави, оскільки дитина проживає з позивачем, та стягнути сплачений позивачем судовий збір з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved