Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-27 00:00:00

В лютому 2011 року Виконком Миколаївської міської ради звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON], [PERSON], в якій просив суд виселити останніх з квартири [ADDRESS]. В обгрунтування позову представник позивача вказував, що в квартирі [ADDRESS] проживала [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Зазначені особи були виписані із спірної квартири у звязку із смертю в 2004 році. Зазначав, що за життя [PERSON] та [PERSON] у вищезазначеній квартирі з 01.10.1987 р. була прописана [PERSON], [INFO], та з 04.04.1988 року - [PERSON], [INFO], які виписані 21.03.1997 року з квартири [ADDRESS] на підставі рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 20.02.1997 року про визнання осіб такими, що втратили право на житлове приміщення. Стверджував, що відповідачі самовільно вселились в спірну квартиру та проживають в ній неправомірно. В квітні 2011 року відповідачі звернулись із зустрічною позовною заявою, в якій просили суд визнати за ними право користування квартирою № 42 по вул.. Артема, 32-В, зобовязати виконком Миколаївської міської ради укласти з ними договір житлового найму. В обґрунтування зустрічного позову відповідачі вказували, що вселились в спірну квартиру за згодою основного квартиронаймача, а тому набули право користування спірним житловим приміщенням. Крім того, стверджували, що відповідача [PERSON] не було визнано такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Представник третьої особи - КЖЕП № 24 в судовому засіданні в задоволенні первісного позову просила відмовити, а зустрічний позов підтримала та просила задовольнити. Вказувала, що на законних підставах відповідачі проживають у спірній квартирі сплачують за житло та скарг на них не надходило. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що вимоги за первісним позовом є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, а зустрічний позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] не приватизована, не службова, належить до комунальної власності, складається з двох кімнат, житловою площею 27,4 кв.м. В спірній квартирі проживали [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Зазначені особи були зняті із реєстрації в спірній квартирі у звязку із смертю в 2004 році. Встановлено, що за життя [PERSON] та [PERSON] у вищезазначеній квартирі з 01.10.1987 р. були зареєстровані, як члени сімї основного квартиронаймача, [PERSON], [INFO], та з 04.04.1988 року - [PERSON], [INFO], які зняті з реєстрації 21.03.1997 року на підставі рішення Корабельного районного суду від 20.02.1997 року. Разом з тим, зазначеним рішенням відповідач [PERSON] не була визнана такою, що втратила право користування спірним житлом. До того ж, остання фактично проживала у спірній квартирі за згодою основних квартиронаймачів, навчалася в учбовому закладі в Корабельному районі м. Миколаєва. Відповідач [PERSON] після смерті свого колишнього чоловіка [PERSON], померлого 09.03.2004 року, вселилась у спірну квартиру як член сімї за згодою основного квартиронаймача [PERSON] для догляду за нею. Зазначені обставини підтвердили в судовому засіданні допитані в якості свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Так, враховуючи те, що відповідач [PERSON] постійно проживала за спірною адресою, вела спільне господарство із померлою [PERSON], суд вважає за можливе визнати відповідача [PERSON] членом сімї основного квартиронаймача [PERSON] в розумінні ст.. 64 ЖК України. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Частина 2 ст. 59 ЦПК України передбачає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Представник позивача в порушення зазначених приписів не довів суду підстав свого позову. В частині зустрічного позову суд зазначає наступне. Згідно норм ст. З ЦПК України кожна особа вправі звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів, а в інтересах інших осіб, або державних чи суспільних інтересах лише у випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно з ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Такі ж положення закріплені у ст.. 1 Житлового кодексу Української PCP. Враховуючи те, що в судовому засіданні досліджено достатньо доказів, що підтверджують проживання відповідачів за первісним позовом як членів сімї основного квартиронаймача [PERSON], суд вважає за необхідне зустрічний позов задовольнити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки в задоволенні первісних позовних вимог судом відмовлено, судові витрати, понесені позивачами не відшкодовуються, а враховуючи те. що відповідачами не заявлені вимоги щодо відшкодування судових витрат, вважає за можливе віднести їх витрати при зверненні до суду із зустрічним позовом за рахунок відповідачів.

Outcome: approved