Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-25 00:00:00

Позивачка у червні 2011 року звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 01.11.1963 р. № 605 квартира [ADDRESS] була в порядку приватизації державного житлового фонду \\~передана у спільну сумісну власність їй та її батькам [PERSON] , [PERSON] . Після смерті батька, що настала [INFO] , та смерті матері, що настала [INFO] , відкрилася спадщина, що складалася з належних померлим частин зазначеної квартири. Позивачка як їх спадкоємець першої черги за законом звернулася до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини, втім в оформленні права власності їй було відмовлено з посиланням на недоліки вищезазначеного правовстановлюючого документу, а саме на те, що у ньому відсутні ім`я та по-батькові власників, а зазначені лише їх ініціали. На підставі викладеного просила суд визнати за нею право власності на спірну квартиру [ADDRESS] в цілому. У судовому засіданні позивачка заявлені вимоги підтримала, на їх задоволенні наполягала. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечувала, посилаючись на його безпідставність. Третя особа надала заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с. 25). \\~\\~\\~\\~ Вислухавши пояснення осіб, що брали участь у справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 01.11.1963 р. № 605 квартира [ADDRESS] в порядку приватизації державного житлового фонду була передана у спільну сумісну власність [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , втім у тексті цього правовстановлюючого документу були зазначені лише їх прізвища та ініціали, а також ініціали [PERSON] містили описку (а.с. 12, 18). [INFO] помер [PERSON] (а.с. 17), [INFO] померла [PERSON] (а.с. 14). У грудні 2010 р. позивачка звернулася до КП «Дніпропетровське МБТІ`з заявою у про реєстрацію за нею права власності на спірну квартиру в цілому, втім в її задоволенні було відмовлено з посиланням на вищезазначені недоліки наданого позивачкою правовстановлюючого документу (а.с. 13). Аналізуючи виниклі між сторонами правовідносини, суд приходить до наступного. Так, згідно ч. 2 ст. 1299 ЦК України право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. З урахуванням змісту зазначеної норми позивачка право власності на спірне майно в порядку спадкування на час розгляду справи не набула, оскільки не зареєструвала його за собою, докази отримання нею свідоцтв про право на спадщину не надані, а отже її вимоги у цій частині не ґрунтуються на законі та задоволенню не підлягають. Право власності позивачки, набуте нею в порядку приватизації державного житлового фонду, зареєстроване за нею у встановленому порядку на підставі правовстановлюючого документу (а.с. 18/зв), ніким не оспорюється та не заперечується, а отже судовому захисту в порядку ст. 392 ЦК України не підлягає. При цьому судом приймається до уваги, що відмова КП «Дніпропетровське МБТІ`у реєстрації права власності за позивачкою не свідчить про наявність цивільно-правового спору з приводу права власності на квартиру [ADDRESS] , оскільки вищезазначений суб`єкт є реєструючим органом, що вчиняє дії у межах своєї адміністративної компетенції, а його рішення ґрунтується на недоліках наданих для реєстрації документів, але не на запереченні цивільного права позивача. За викладених обставин позивачка не позбавлена права виправити недоліки наданих нею для реєстрації документів документів або оспорити правомірність рішення реєстратора, втім підстав для застосування ст. 392 ЦПК України, як вона на цьому наполягає, дані обставини не дають. Виходячи з наведеного суд вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити. При цьому понесені позивачкою судові витрати згідно ст. 88 ЦПК України їй не відшкодовуються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed