Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ним право на земельну ділянку (пай) в колективних землях колишнього КСП ім. І. Франка, зобовязати відповідача виділити йому як члену колишнього КСП ім. І. Франка земельну ділянки в межах площі середньої часки (паю) колишнього КСП ім. І.Франка із земель державної власності на території Брусівської сільської ради Устинівського району Кіровоградської області. Позов мотивується тим, що позивач з 08.06.1994 року був прийнятий в члени КСП ім. І.Франка, про що в трудовій книжці було зроблено запис № 1 від 08.06.1994 року «Навчання в Бобринецькому професійно-технічному училищі № 32 за направленням колгоспу ім. І.Франка». При розпаюванні земель КСП ім. І.Франка позивача, як члена КСП, безпідставно не було включено до списку осіб, які мають право на отримання державного сертифіката на земельну частку (пай). В судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги у повному обсязі. Уточнив, що підставою позовних вимог є те, що саме 08.06.1994 року його було прийнято у члени КСП ім. І.Франка. Визнав той факт, що ні в інші дати 1994 року, ні в період з 1995 по 1999 роки його у члени КСП ім. І.Франка не приймали. Навчання в ПТУ № 32 проходив за рахунок держави. Представник відповідача та прокурор, що вступив у справу на стороні відповідача в порядку ст. 45 ЦПК України, в судовому засіданні позовні вимоги не визнали у повному обсязі. Представник відповідача пояснив, що, оскільки позивач не довів своє членство у КСП, він не має права претендувати на земельну частку (пай). Представник третьої особи ПСП «Деметра»надіслав суду заяву про розгляд справи за відсутності їх представника, зазначив, що вимоги не визнає у повному обсязі. Вислухавши пояснення учасників процесу, що зявилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов не підлягає задоволенню. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі»визначено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Судом встановлено, що у трудовій книжці позивача (а.с. 8) під номером 1 міститься запис про навчання [PERSON] з 08.06.1994 року по 26.06.1997 року в Бобринецькому ПТУ № 32 за направленням КСП ім. І.Франка. Із запису у трудовій книжці під номером 2 вбачається, що 01.04.1999 року позивач був прийнятий на роботу в КСП ім. І.Франка поваром. Згідно договору від 08.06.1994 року (а.с. 9) між ПТУ № 32, КСП ім. І.Франка та позивачем вбачається, що ПТУ № 32 зобовязалося підготувати [PERSON] за фахом кухар громадського харчування з 01.09.1994 року по 01.07.1997 року. Сторони визнали ту обставину, що позивач проходив навчання за рахунок держави. З листа відділу Держкомзему в Устинівському районі від 06.02.2012 року (а.с. 33) встановлено, що на імя позивача сертифікат на право на земельну частку (пай), державний акт на право приватної власності на землю при розпаюванні колишнього КСП ім. І.Франка не видавався. Позивач не був включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю колишнього КСП ім. І.Франка серії КР № 00002, зареєстрованого 25.05.1995 року за № 2. Землі колишнього КСП ім. І.Франка, на які було видано державний акт на право колективної власності на землю знаходяться за межами населеного пункту. Положеннями ч. 2 ст. 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»передбачено, що сільські, селищні, міські ради приймають рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) у межах населених пунктів, а районні державні адміністрації - за межами населених пунктів. Тому Устинівська районна державна адміністрація є належним відповідачем у справі. Відповідно до вимог ст. ст. 22, 23 ЗК України ( у редакції 1990 року), п. 2 Указу Президента України № 720 від 8 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Отже, право на земельну частку (пай) виникає в осіб, у тому числі й пенсіонерів, які на час видачі колективному сільськогосподарському підприємству державного акта на право колективної власності на землю були чи залишалися членами цього підприємства. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Архівною довідкою № 11 від 12.03.2012 року, виданою архівним відділом Устинівської райдержадміністрації (а.с. 44), підтверджується, що в 1994 та 1999 роках у документах архівного фонду КСП ім. І.Франка відсутні дані про прийняття позивача в члени КСП. Позивач та відповідач визнали ту обставину, що в період з 1995 по 1999 роки [PERSON] у члени КСП ім. І.Франка не приймали. Частиною 2 ст. 5 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство»передбачено, що членами підприємства можуть бути громадяни, які досягли 16-річного віку, визнають і виконують його статут. Відповідно до копії паспорту позивача (а.с. 5) вбачається, що він народився 28.06.1979 року, а тому, станом на 08.06.1994 року (таку дату прийняття в члени КСП зазначає позивач), та станом на 25.05.1995 року (дата видачі акту на право колективної власності), йому не виповнилося 16 років, що унеможливлює його членство у КСП. Наявність записів у трудовій книжці свідчить не про членство у КСП, а про наявність трудових відносин з ним. За наведених вище обставин позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed