Jurisdiction: civil
Date: 2012-02-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду і просить виселити відповідача із належної позивачу на праві власності квартири [ADDRESS] та пересилити її у примусовому порядку разом із неповнолітньою дитиною в належну їй квартиру [ADDRESS] та зобовязати відповідачку сплатити борги за комунальні послуги, електроенергію та інші послуги за час незаконного проживання в [INFO]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що будучи власником житлового приміщення позбавлений можливості володіти та користуватись ним. Під час судового розгляду позивач підтримала позовні вимоги, вказуючи на те, що позивач позбавлений можливості використовувати частку в спільному майні, з огляду на перешкоди які чинить відповідач. Відповідач заперечувала проти вимог позивача вказуючи на те, що між ними виникли договірні правовідносини з приводу найму житла на невизначений строк. Крім того вимога позивача про її виселення разом з неповнолітньою дитиною в квартиру [ADDRESS], не може бути задоволена з підстав того, що житло - квартира [ADDRESS], відповідно до акту обстеження умов проживання, не є придатним для проживання в ньому дитини. Представник органу опіки та піклування Солом"янської районної у м. Києві державної адміністрації проти задоволення позовних вимог заперечувала та просила при винесенні рішення врахувати інтереси дитини. Суд вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу УРСР громадяни, які мають у приватні власності будинок( частину будинку) квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд. Під час судового розгляду було встановлено, що відповідач та неповнолітня дитина проживає в [INFO] на підставі усної домовленості з позивачем. Відповідно до ст.. 8 Закону України Про охорону дитинствакожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Конвенція про права дитини визначає, що держава зобовязана забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідно для її благополуччя, беручи до уваги права та обовязки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобовязана утримуватись від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватись моральних засад суспільства. Позовна вимога про примусове переселення відповідача разом з неповнолітньою дитиною в квартиру [ADDRESS], не може бути задоволена з підстав того, що житло - квартира [ADDRESS], відповідно до акту обстеження умов проживання від 20.12.2011 р. ( а.с.49), не є придатним для проживання в ньому дитини, враховуючи її стан здоров"я. Стосовно вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за комунальні послуги, електроенергію та інші послуги за час незаконного проживання в [INFO], то вона також не підлягає задоволенню з тих підстав, що між сторонами не укладалося угод про взаємну передачу прав і обовязків щодо користування жилими приміщеннями, які вони займають не укладалося. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed