Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом посилаючись на те, що 07 вересня 2009 року його було прийнято на роботу до відповідача на посаду начальника відділу постачання. 23 грудня 2009 року у звязку з невиплатою заробітної плати і для пошуку нової роботи позивач витребував у роботодавця свою трудову книжку, та зясував, що в ній відсутній запис про його прийняття на роботу. 28 грудня 2009 року директор ППФ Гєлікон повідомив його, що його звільнено, однак не здійснив з ним повний розрахунок по заробітній платі та не здійснив запис про його звільнення з роботи. 14 травня 2010 року відповідач повідомив його про необхідність явки до підприємства для отримання розрахункових та компенсації за невикористану відпустку. 24 березня 2010 року відповідачем йому було виплачено 755,08 грн. 17 травня 2010 року відповідачем йому було виплачено 637,65 грн. Однак згідно штатного розкладу розмір заробітної плати начальника відділу постачання ППФ «Гєлікон» дорівнює 2000 грн. в місяць, що значно вище заробітної плати яку було виплачено позивачу за період роботи на підприємстві. На підставі цього позивач під час судового розгляду по справі уточнив позовні вимоги, просив суд : - встановити наявність трудових відносин між ним та відповідачем; - зобовязати відповідача внести відповідні записи від 07 вересня 2009 року та 28 грудня 2009 року про прийняття та звільнення його з роботи в трудову книжку; - зобовязати відповідача надати до [PERSON] міськрайонного центру зайнятості довідку про середню заробітну плату позивача; - стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі за період з 07.09.2009 року по 28.12.2009 року у розмірі 6610,19 грн.; - стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки фактичного розрахунку за період з січня 2010 року по день ухвалення судового рішення по справі. Відповідач позов не визнав суду надав письмові заперечення згідно яких просив у задоволені позову відмовити оскільки заборгованості по виплаті заробітної плати у нього перед позивачем не має, внести відповідні зміни до трудової книжки позивача він не в змозі, оскільки позивач не надає йому трудову книжку, позивача було звільнено з підприємства саме 29 грудня 2009 року відповідно до наказу № 101 від 29 грудня 2009 року. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, надали суду пояснення, що відповідають змісту позову. У судовому засіданні представники відповідача позов не визнали, надали суду пояснення, що відповідають змісту письмових заперечень. У судовому засіданні представник третьої особи суду пояснив, що довідка про середню зарплату для розрахунку виплат на випадок безробіття надавалась позивачем [PERSON] міськрайонному центру зайнятості, однак перевірить правильність зазначених у ній даних не виявилось можливим у звязку з недопуском відповідачем представника центру зайнятості для проведення перевірки. Судом встановлені такі факти та відповідні їм трудові правовідносини. Згідно наказу № 86/1 від 07 вересня 2009 року позивача було прийнято на роботу до Приватного підприємства фірма «Гєлікон» на посаду начальника відділу постачання, з окладом згідно штатного розкладу, що складає 2000 грн. на місяць (а.с.9,38,119). Згідно з наказом № 101 від 28 грудня 2009 року позивача було звільнено з підприємства за згодою сторін на підставі ст.36 КЗоТ України (а.с.10). Зазначене свідчить про наявність між позивачем трудових відносин в період часу з 07 вересня 2009 року по 28 грудня 2009 року. 23 грудня 2009 року позивач отримав у відповідача свою трудову книжку в якій був відсутній запис про його прийняття на роботу в ПП фірма «Гєлікон»(а.с.6,41). Подальші прохання позивача, що відбулись після його звільнення з підприємства, здійснити відповідні записи про прийняття та звільнення його з роботи були залишені відповідачем без задоволення (а.с.13). В рахунок оплати праці позивача за час його роботи, відповідачем 24 березня 2010 року було виплачено позивачу 755,08 грн. та 17 травня 2010 року 637,64 грн., загальна сума виплати заробітної плати становила : 755,08 грн. + 637,64 грн. = 1392,72 грн. (а.с.11,42). Виплату та отримання зазначеної суми заробітної плати сторони не оспорювали. Згідно довідки про заробітну плату від 22 червня 2011 року (а.с.120), розмір заборгованості відповідача перед позивачем по виплаті заробітної плати за період роботи з 07 вересня 2009 року по 28 грудня 2009 року, враховуючи виплату у розмірі 1392,72 грн. складає : (1636,36 грн. + 2000 грн. + 2000 грн. + 2268,95 грн.) 1392,72 грн. = 6512,59 грн., де - 1636,36 грн. розмір заробітної плати з 07 вересня 2009 року по 30 вересня 2009 року; - 2000 грн. - розмір заробітної плати за жовтень 2009 року; - 2000 грн. - розмір заробітної плати за листопад 2009 року; - 2268,95 грн. - розмір заробітної плати за з 01 грудня 2009 року по 28 грудня 2009 року, виходячи з розрахунку : 2366,55 грн. 97,60 грн. = 2268,95 грн.. Крім цього, відповідач не сплатив позивачу середній заробіток за весь час затримки розрахунку по день ухвалення судом рішення у справі. Розмір якого складає виходячи з розрахунку : 97,60 грн. х 440 діб. = 42944 грн., де 440 діб. кількість робочих днів затримки розрахунку з 29 грудня 2009 року по 03 жовтня 2011 року, - 97,60 грн. середньоденний заробіток позивача, відповідно до розрахунку зазначеного у довідці від 22 червня 2011 року (а.с.121) розмір якого позивачем не оспорювався. Однак суд, діючи в межах позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку з 01 січня 2010 року по 03 жовтня 2011 року, виходить з розрахунку : 97,60 грн. х 437 діб. = 42651,2 грн., У відповідності до ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України. Згідно зі статтями 115,116 КЗПП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. У відповідності до ст.117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Суд вважає, що відповідач не виконав вимоги ст.60 ЦПК України, відповідно до якої „кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень та не надав суду доказів, які б свідчили про те, що трудові правовідносини між позивачем та відповідачем тривали з 07 вересня 2009 року по 29 грудня 2009 року, трудовий договір укладений між позивачем та відповідачем є строковим, заборгованість по виплаті позивачу заробітної плати на час звільнення з підприємства була відсутньою, оскільки на вимогу суду відповідачем не було надано для дослідження у судовому засіданні оригінали документів на ксерокопії яких як на доказ посилалися його представники. Крім того, не зважаючи на вимогу суду відповідність наданих суду копій їх оригіналам не було посвідчено керівником ПП фірма «Гєлікон», це такі документи, як ксерокопія заяви про прийняття позивача на роботу від 07 вересня 2009 року (а.с.36), ксерокопії наказів про прийняття та звільнення позивача з роботи (а.с.37,40), які згідно пояснень позивача для ознайомлення та підпису йому не надавались, ксерокопії платіжних відомостей (а.с.83-88) де не зазначено ким отримано зазначені в них кошти, та які містять данні що протирічать висновкам акту перевірки територіальної державної інспекції праці у Дніпропетровській області в частині того, що виплата заробітної плати відповідачем у листопаді та грудні 2009 року здійснювалась на підприємстві один раз на місяць, а не два як зазначено у них. Крім того, суд враховує також те, що позивач заперечував щодо підписання ним зазначених документів. Данні що містяться в табелі обліку робочого часу в частині праці позивача на підприємстві 29 грудня 2009 року протирічить не тільки поясненням позивача, а також даним щодо непрацездатності позивача у цей день, що підтверджується листком непрацездатності (а.с.138). Суд вважає необґрунтованими заперечення представників відповідача щодо неможливості надання суду оригіналів заяви позивача про прийняття на роботу від 07 вересня 2009 року, наказів про прийняття та звільнення позивача з роботи, оскільки відповідачем не було надано до суду письмовий доказ, який би підтверджував їх пояснення щодо виїмки саме цих документів у підприємства працівниками прокуратури м. Павлограда. Суд вважає необхідним поновити позивачу строк звернення до суду з позовом щодо внесення до трудової книжки відповідача записів, щодо прийняття та звільнення його з роботи оскільки передбачений ст.233 КЗпП України строк було пропущено позивачем з незалежних від нього підстав, так з 29 грудня 2009 року по 16 січня 2010 року він хворів, 15 лютого 2010 року звернувся з відповідною заявою до прокуратури м. Павлограда, 20 вересня 2010 року звернувся до суду. Суд вважає необґрунтованими вимоги позивача щодо зобовязання відповідача надати до [PERSON] міськрайонного центру зайнятості довідку про середню заробітну плату позивача, оскільки зазначену довідку відповідачем було надано, що підтверджується поясненнями представника третьої особи та копією цієї довідки (а.с.105). Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, представників відповідача, дослідивши письмові докази по справі вважає необхідним позов задовольнити частково. У відповідності до ст.81 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Outcome: partial