Jurisdiction: civil
Date: 2012-01-31 00:00:00

В вересні 2011 року Публічне акціонерне товариство „Банк „Демарк звернулося з позовом до [PERSON] і [PERSON], в якому просило суд стягнути солідарно з обох відповідачів на користь ПАТ „Банк „Демарк заборгованість за кредитним договором № 509-011/1 від 12 лютого 2008 року в розмірі 14 936 грн. 39 коп. Заявлені вимоги позивач мотивував тим, що 12 лютого 2008 року між Відкритим акціонерним товариством „Банк „Демарк, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство „Банк „Демарк, та [PERSON] було укладено кредитний договір № 509-011/1, за яким останній отримав кредит на споживчі потреби в розмірі 20 000 грн. зі сплатою 24% річних за користування кредитом, щомісячною комісією в розмірі 100 грн., з кінцевим терміном повернення 12 лютого 2010 року. 12 лютого 2008 року в забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором було укладено договір поруки № 509-011/1 від 12 лютого 2008 року з [PERSON], який взяв на себе зобовязання в повному обсязі відповідати по зобовязаннях позичальника перед банком. В порушення умов кредитного договору [PERSON] кошти своєчасно не повернув, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 26.09.2011 року згідно з розрахунком позивача складає 14 936 грн. 39 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту складає 7177,24 грн., заборгованість по нарахованих та несплачених відсотках за період з 01.02.2010 року по 26.09.2011 року - 2953,63 грн., по сплаті щомісячної комісії за період з 01.02.2010 року по 26.09.2011 року - 2000 грн., пеня по кредиту за період з 02.03.2010 року по 26.09.2011 року - 1876,20 грн., штраф за період з 11.03.2010 року по 26.09.2011 року - 750 грн., пеня за несплату відсотків за період з 13.03.2010 року по 26.09.2011 року - 359,32 грн. Оскаржуваним рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 07 листопада 2011 року позовні вимоги ПАТ „Банк „Демарк задоволено. Стягнуто з [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь Публічного акціонерного товариства „Банк „Демарк 14 936 грн. 39 коп.; стягнуто з [PERSON], [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства „Банк „Демарк по 134 грн. 69 коп. в рахунок відшкодування судових витрат з кожного. В апеляційній скарзі [PERSON] просить оскаржуване рішення суду скасувати в частині стягнення в солідарному порядку з нього на користь Публічного акціонерного товариства „Банк „Демарк заборгованості по кредитному договору в сумі 14 936,39 грн. та судових витрат, і справу в цій частині закрити та стягнути з позивача на його користь судові витрати. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції при винесенні рішення припустився порушення норм матеріального та процесуального права. Апелянт посилається на те, що за змістом кредитного договору строк його дії закінчився 11.02.2010 року, і з цієї дати банк набув права вимоги про повернення заборгованості по кредитним коштам, а до суду позивач звернувся лише 27.09.2011 року, чим створив штучні умови для нарахування коштів та послідуючого звернення за їх стягненням, внаслідок чого розмір штрафних санкцій перевищив суму боргу. Також апелянт зазначає, що судом не врахований той факт, що банк в порушення умов договору поруки не направляв йому будь-яких повідомлень про порушення позичальником зобовязань за кредитним договором, тому порука є припиненою, оскільки кредитор протягом шести місяців від настання строку основного зобовязання не предявив вимоги до поручителя. Крім того, на думку апелянта, суд безпідставно стягнув штрафні санкції (штраф, пеню) за період понад один рік від дня виконання основного зобовязання, оскільки для такого виду вимог ст.258 ЦК України встановлено річний строк позовної давності, і на застосуванні цього строку позовної давності наполягав в суді першої інстанції апелянт. В засідання апеляційного суду відповідач [PERSON] не зявився, направлені неодноразово за місцем його реєстрації судові повістки повернулись не вручені, оскільки [PERSON] там не проживає, про зміну місця проживання не повідомляв, і місцеперебування його на даний час невідоме. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача [PERSON], представника позивача, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення місцевого суду - зміні в частині визначення розміру пені за порушення строків сплати планового платежу за тілом кредиту та відсотками за його користування, виходячи з наступного. По справі встановлено, що за кредитним договором № 509-011/1 від 12.02.2008 року [PERSON] отримав у Відкритого акціонерного товариства „Банк „Демарк, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство „Банк „Демарк (а.с.13 - витяг із Статуту ПАТ „Банк „Демарк), кредит на споживчі потреби в розмірі 20 000 грн. зі сплатою 24% річних за користування кредитом, щомісячною комісією в розмірі 100,00 грн., з кінцевим терміном повернення 12 лютого 2010 року (а.с.5-6). В забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором 12.02.2008 року було укладено договір поруки між позивачем і [PERSON]М, відповідно до умов якого поручитель на добровільних засадах взяв на себе зобовязання в повному обсязі відповідати перед банком по зобовязаннях позичальника [PERSON] (а.с.10). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] зобовязання за кредитним договором не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка визначена позивачем в сумі 14 936 грн. 39 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту складає 7 177,24 грн., заборгованість по нарахованих та несплачених відсотках за період з 01.02.2010 року по 26.09.2011 року 2 953,63 грн., по сплаті щомісячної комісії за період з 01.02.2010 року по 26.09.2011 року 2 000 грн., пеня по кредиту за період з 02.03.2010 року по 26.09.2011 року 1876,20 грн., штраф за період з 11.03.2010 року по 26.09.2011 року - 750 грн., пеня за несплату відсотків - за період з 13.03.2010 року по 26.09.2011 року - 359,32 грн. (а.с.8). Задовольняючи позов в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що правильність такого розрахунку підтверджується матеріалами справи і не спростована відповідачами. Апеляційній суд не може в повній мірі погодитись з таким висновком місцевого суду, виходячи з наступного. Відповідно до положення п.1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність в один рік. Як вбачається з розрахунку позивача, розмір пені по кредиту розрахований за період з \~02.03.2010 року по 26.09.2011 року, штраф - за період з 11.03.2010 року по 26.09.2011 року, пеня за несплату відсотків за період з 13.03.2010 року по 26.09.2011 року, тобто поза межами річного строку позовної давності (а.с.8, 11). Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, та не застосував до зазначених вимог річний строк позовної давності, передбачений п.1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, хоча на цьому в судовому засіданні суду першої інстанції наполягав відповідач [PERSON] в рішенні суду першої інстанції констатовано, що відповідач [PERSON] наполягав на застосуванні строку позовної давності. Оскільки відповідальність поручителя і боржника носить солідарний характер, судове рішення підлягає зміні в частині визначеного розміру неустойки (штрафу, пені). В судове засідання апеляційного суду представником позивача наданий уточнений розрахунок суми боргу по кредиту №509-011 станом на 26 вересня 2011 року (а.с.69-70), згідно якого заборгованість за тілом кредиту складає 7177,24 грн., заборгованість по нарахованих та несплачених відсотках за період з 01.02.2010 року по 26.09.2011 року - 2953,63 грн., заборгованість по сплаті щомісячної комісії за період з 01.02.2010 року по 26.09.2011 року - 2000 грн., пеня по кредиту за період з 27.09.2010 року по 26.09.2011 року - 1112,47 грн., штраф за період з 27.09.2010 року по 26.09.2011 року - 360 грн., пеня за несплату відсотків за період з 27.09.2010 року по 26.09.2011 року - 302,09 грн., а всього 13\~905, 43 грн. В звязку із зміною обсягу задоволених позовних вимог та відповідно до правил п.5 ст.88 ЦПК України, слід провести перерозподіл судових витрат по справі пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме: стягнути з [PERSON], [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства „Банк „Демарк по 69 грн. 53 коп. з кожного в рахунок відшкодування судових витрат, понесених позивачем. Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги про те, що після настання строку виконання основного зобовязання по кредитному договору - 11 лютого 2010 року - Банк не направляв поручителю [PERSON] повідомлень про порушення позичальником зобовязань за кредитним договором, тобто не предявив вимоги до поручителя протягом шести місяців від настання строку виконання основного зобовязання, в звязку з чим апелянт [PERSON] вважає, що в силу ч.4 ст.559 ЦК України та п.п. 3.1, 3.4.1. кредитного договору та п.1.2. договору поруки, порука є припиненою, представник позивача надав суду копії повідомлень № 11/11-1156 від 18.02.2009 р., № 11/11-5559 від 03.09.2009 р., № 11/11-998 від 15.02.2010 р., що надсилались на адресу поручителя [PERSON], та витяг з реєстру на відправку листів боржникам за 18.02.2010 року, в якому під №3 значиться адресат [PERSON], адреса: [ADDRESS] (а.с.65-67). Чинним законодавством та умовами укладених кредитного договору та договору поруки не передбачено обовязок банку надсилати повідомлення рекомендованою кореспонденцією, а тому направлення банком таких повідомлень на адресу поручителя простою кореспонденцією слід вважати належним предявленням вимоги до поручителя. Зважаючи на наведене, є підстави для висновку про те, що Банк „Демарк предявив вимоги до поручителя протягом шести місяців від настання строку виконання основного зобовязання, а саме з 11 лютого 2010 року, направивши [PERSON] повідомлення № 11/11-998 від 15.02.2010 р. про порушення позичальником [PERSON] зобовязань за кредитним договором (а.с.67). З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з позовною заявою 27.09.2011 року, тобто скористався своїм правом звернення до суду за захистом порушеного права в межах встановленого законом трирічного строку позовної давності, тому посилання апелянта на створення позивачем штучних умов для нарахування коштів та послідуючого звернення за їх стягненням через невчасне звернення до суду з позовом не заслуговують на увагу. При подачі апеляційної скарги [PERSON] було сплачено 94 грн. 10 коп. судового збору (а.с.48). Враховуючи, що розмір стягнення зменшено з 14936 грн. до 13905, 43 грн., тобто на 1 030, 57 грн., що складає 6,9 % від розміру заявлених позовних вимог, необхідно стягнути з Публічного акціонерного товариства „Банк „Демарк на користь [PERSON] 6 грн. 49 коп. в рахунок відшкодування судових витрат за розгляд справи в апеляційному суді пропорційно розміру задоволених вимог.

Outcome: partial