Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-04 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, розподіл майна, визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів на дитину. Ухвалою суду позовні вимоги про розірвання шлюбу розєднанні у самостійне провадження. Згодом позовні вимоги в частині визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини за заявою позивачки залишені без розгляду, а в частині розподілу майна уточнені та доповнені вимогою про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя. В заяві вказала, що 04.01.2003 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, а 12.09.2003 року народилася спільна дитина син [PERSON]. Під час перебування у шлюбі нею та відповідачем за спільні кошти було придбано квартиру [ADDRESS] та автомобіль Luminа», 1990 року випуску. Згодом сімейні стосунки між нею та відповідачем погіршилися, в звязку з чим за її позовом рішенням суду 12.05.2011 року шлюб між ними було розірвано. Оскільки зазначене майно було набуто нею та відповідачем під час перебування у шлюбі за спільні сумісні кошти в результаті спільної праці, просила визнати його спільною сумісною власністю та здійснити розподіл, яким виділити та визнати за нею право власності на Ѕ частку кв.№5 в будинку 2-а по вул. Львівській в м. Маріуполі, а відповідачу виділити та визнати за ним право власності на автомобіль Luminа», стягнувши з нього на її користь грошову компенсацію вартості Ѕ частки. Відповідач [PERSON] звернувся до [PERSON] із зустрічним позовом про захист права власності та визначення місця проживання дитини. За заявою позивача позовні вимоги в частині визначення місця проживання дитини залишені без розгляду. Під час розгляду справи позовні вимоги доповнював та уточнював та остаточно просив припинити право спільної сумісної власності подружжя на кв.№5 в будинку 2-а по вул. Львівській в м. Маріуполі та визнати право приватної власності на зазначену квартиру за ним, а на користь [PERSON] стягнути з нього грошову компенсацію в розмірі 8250,38 гривень, що відповідає вартості її частки у спільному майні. Заявлені вимоги обґрунтовував, посилаючись на те, що спірна квартира [ADDRESS] була придбана за грошові кошти, отримані від продажу будинку №30 по вул. Федорова в м. Маріуполі. Зазначений будинок був придбаний ним після продажу квартири [ADDRESS], що належала йому на праві приватної власності на підставі договору міни будинку №86 по вул. Волочаєвській в м. Маріуполі, власником якого він був до реєстрації шлюбу на підставі договору дарування. Оскільки будинок №30 по вул. Федорова в м. Маріуполі був придбаний за його власні кошти під час перебування у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] та, в результаті здійснення спільно з позивачкою ремонту, його вартість збільшилася на 11,23%, вважає, що спільно набутим майном є частка в розмірі 11,23% від загальної вартості будинку, а розмір частки кожного у спільному майні 5,62%. Оскільки всі грошові кошти, отримані від продажу будинку, були витрачені на придбання спірного майна, то частка [PERSON] у спірній квартирі, складає 5,62%, яка є незначною, в звязку з чим її виділення в натурі, у разі поділу майна, є неможливим. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги та обставини, викладені в заяві, підтримала та пояснила, що після укладення шлюбу вона з відповідачем мешкали однією сімєю в належній йому квартирі [ADDRESS], де спільно зробили ремонт та згодом продали. Після чого, спільно придбали жилий будинок по вул. Федорова, який знаходився у незадовільному стані та потребував ремонту. За спільні кошти та спільними зусиллями зробили ремонт будинку та продали за більшу вартість, ніж купували. На отримані грошові кошти придбали автомобіль для відповідача та квартиру, які є їх спільною сумісною власністю. З часом сімейні стосунки з відповідачем погіршилися, в звязку з чим шлюб між ними було розірвано, а вона була вимушена залишити спірну квартиру та мешкає до теперішнього часу за іншою адресою, оскільки спільне проживання з відповідачем було неможливим. Проти задоволення зустрічного позову заперечувала, стверджуючи, що частки кожного з них у спільному майні є рівними, оскільки вона тривалий час з відповідачем перебувала у шлюбі, протягом якого виховувала спільну дитину, працювала, та, як дружина, допомагала та приймала участь у його придбані. Наголошувала на те, що фактично будинок по вул. Федорова був проданий за більшу суму, ніж вказано в договорі, а його придбання було здійснене не лише за гроші відповідача, оскільки вона також вносила грошові кошти, та з моменту вселення в його квартиру після реєстрації шлюбу приймала участь в її ремонті, що дозволило отримати таку суму від її продажу. Отримати від відповідача грошову компенсацію вартості частки, відповідної 5,62%, відмовилась, оскільки наполягала, що їх частки з відповідачем у майні є рівними. Представник позивачки заявлені вимоги підтримав та просив здійснити розподіл спільно набутого майна, виходячи з принципу рівності часток кожного з подружжя, що є справедливим та відповідає вимогам закону. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнав, заявлений зустрічний позов підтримав у повному обсязі, посилаючись на те, що майно, яке спільно набуто з позивачкою, було придбано на його особисті грошової кошти, які отримані від продажу нерухомого майна, що належало йому на праві приватної власності. На час реєстрації шлюбу йому на підставі договору міни на праві власності належала [ADDRESS], де вони разом мешкали з [PERSON] Через деякий час за ініціативою позивачки він продав зазначену квартиру та за отримані від продажу гроші купив будинок 30 по вул. Федорова в м. Маріуполі, який знаходився у незадовільному технічному стані. На протязі пів року він разом з позивачкою здійснювали ремонтні та будівельні роботи в будинку, в результаті чого продали його за більшу вартість, ніж купували. Всі отримані від продажу будинку гроші за взаємною згодою витратили на придбання спірної квартири та автомобіля. Тому вважає, що спірна квартира є спільним майном, однак частка позивачки у цьому майні є значно меншою, ніж половина. З тих самих підстав заперечував проти стягнення з нього на користь [PERSON] компенсації в розмірі Ѕ частки від вартості автомобіля, посилаючись, що він був придбаний для нього особисто та до теперішнього часу знаходиться у його користуванні. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення первісного позову, посилаючись на його необґрунтованість в частині поділу спільного майна між сторонами в рівних частках, оскільки відповідач на час укладення шлюбу мав власне житло, за рахунок продажу якого у період шлюбу з позивачкою придбав будинок, вартість якого збільшилася після проведення ремонту спільними зусиллями подружжя. Тому вважає, що позивачка має право лише на Ѕ частку від суми, на яку зросла вартість будинку, що складає 5,62%, оскільки майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, було придбано за гроші, отримані від його продажу. Тому просила здійснити розподіл відповідно до часток, в розмірі яких було зроблено внесок кожним з подружжя у придбання спільного майна. Враховуючи, що частка позивачки в квартирі є значно меншою, ніж відповідача, та не підлягає виділу в натурі, а спільне проживання сторін в квартирі та користування нею є неможливим, просила зустрічний позов задовольнити та визнати право власності за відповідачем на цілу квартиру з виплатою [PERSON] компенсації вартості її частки у спільному майні. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків та дослідивши письмові матеріали справи, вважає що первісний позов [PERSON] підлягає задоволенню частково, а зустрічний позов [PERSON] є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що з 04.01.2003 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням суду від 28.04.2011 року./а.с.3,95/ Під час перебування у зареєстрованому шлюбі сторонами придбано майно, що є предметом спору, а саме: - квартира [ADDRESS], власником якої на підставі договору купівлі-продажу від 14.12.2007 року зазначений [PERSON] /а.с.5/, - автомобіль Luminа», 1990 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], власником якого зареєстрований [PERSON] на підставі біржової угоди від 18.03.2008 року. Стаття 60 СК України встановлює, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 3 ст. 368 ЦК України також встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Виходячи з наведених вимог законодавства та встановлених судом обставин, квартира [ADDRESS] та автомобіль «Chevrolet Luminа», 1990 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], визнається спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 2 ст. 370 та ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі виділу частки або поділу майна, що є у спільної сумісної власності, вважається, що частки кожного із співвласників є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] в частині поділу майна, яке є обєктом спільної сумісної власності, суд визначає розмір частки кожного з співвласників, виходячи з наступних норм законодавства та обставин, досліджених в судовому засіданні. Пунктами 1,3 ч. 1 ст. 57 СК України встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу, або за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Крім того, відповідно до ч. 7 ст. 57 СК України, якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Відповідно до договору міни від 13.03.1999 року, зареєстрованого в реєстрі за №1053, відповідач набув право власності на квартиру [ADDRESS] шляхом передачі в обмін будинку 86 по вул. Волочаєвській в м. Маріуполі, належного йому на праві власності на підставі договору дарування від 01.08.1997 року, та земельної ділянки, де розташований зазначений будинок, яка належала йому на праві власності на підставі акту на землю від 18.03.1998 року за №87/13. Обмін нерухомого майна був здійснений без доплати. /а.с.31/ Відповідно до договору купівлі-продажу, зареєстрованого в реєстрі за №2521, 25.05.2007 року, відповідач [PERSON] продав квартиру [ADDRESS] та отримав від її продажу грошові кошти в розмірі 151500 гривень. При цьому, в тексті договору міститься вказівка, що на час його укладання осіб, які б могли предявити вимоги щодо права власності на зазначену квартиру, не має. /а.с.48/ Того ж дня, на підставі договору купівлі-продажу від 25.05.2007 року, за №2539, [PERSON] купив жилий будинок № 30 по вул. Федорова в м. Маріуполі за грошову суму в розмірі 24921 гривень, та згода дружини на його придбання за договором не надавалася. /а.с.46/ 14.12.2007 року [PERSON] продає жилий будинок № 30 по вул. Федорова в м. Маріуполі за договором купівлі-продажу № 5546. Продаж будинку вчинено за 27720 гривень та проводиться за письмовою згодою дружини [PERSON] /а.с.45/ 14.12.2007 року [PERSON] за письмовою згодою дружини [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу за №5542, купує квартиру [ADDRESS], продаж якої за договором вчинено за 6138 гривень. /а.с.5/ 18.03.2008 року на підставі біржової угоди [PERSON] придбав автомобіль Luminа», 1990 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], ринкова вартість якого на момент укладення угоди складає 20450,56 гривень./а.с.93,94/ Дійсна вартість квартири [ADDRESS] на час розгляду справи складає 146804 гривень, що підтверджується висновком незалежної оцінки обєкту нерухомості від 05.05.2011 року, та не заперечується сторонами. /а.с.77-78/ Вартість спірного автомобілю Luminа», 1990 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], визначена за погодженням сторін в розмірі 20450,56 гривень. З наведеного вбачається, що відповідач [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] за договором міни від 13.03.1999 року, до шлюбу з позивачкою, який зареєстровано 04.01.2003 року, в звязку з чим це майно є особистою приватною власністю відповідача на підставі п. 1 ч. 1 ст. 57 СК України. Тому, грошові кошти, отримані [PERSON] 25.05.2007 року від продажу цієї квартири в розмірі 151500 гривень, є коштами, що належали йому особисто. В звязку з чим, суд приходить до висновку, що будинок № 30 по вул. Федорова в м. Маріуполі, який він купив у той же день за 24921 гривень, вже під час перебування у шлюбі з [PERSON], придбаний ним за грошові кошти, що належали йому особисто, та, на підставі п. 3 ч.1 ст. 57 СК України, є також майном, що належало йому на праві особистої приватної власності. В судовому засіданні сторони підтвердили, що після придбання будинку № 30 по вул. Федорова в м. Маріуполі, вони спільно здійснили його ремонт, в результаті чого продали будинок за більшу вартість, що також підтверджується відповідними договорами, з яких вбачається, що будинок проданий за суму, більшу на 2799 гривень, ніж він був придбаний відповідачем (27720-24921=2799). Оскільки вартість належного відповідачу будинку збільшилася під час перебування у зареєстрованому шлюбі з позивачкою в результаті спільної сумісної праці подружжя, суд вважає, що грошова сума в розмірі 2799 гривень є спільним сумісним майном [PERSON] та [PERSON], набутим за час шлюбу. Також, сторонами не заперечувалось, що всі гроші, отримані від продажу будинку № 30 по вул. Федорова в м. Маріуполі, були витрачені ними на придбання спірного майна: квартири [ADDRESS] та автомобіля Luminа», 1990 року випуску. Таким чином, судом встановлено, що у придбання майна, що є спільною сумісною власністю сторін, вкладені як спільні кошти, так і кошти, належні відповідачу, що внесені за рахунок майна, а саме будинку № 30 по вул. Федорова в м. Маріуполі, придбаного ним під час шлюбу за особисті грошові кошти. В звязку з чим суд,

Outcome: partial