Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання недійсними договорів дарування житлового будинку з надвірними спорудами та земельної ділянки по Залізничному проїзду, 15 в м. Черкаси, які було укладено між позивачкою та відповідачкою 23.12.2008 року та посвідчені нотаріусом Першої Черкаської державної нотаріальної контори. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 23.12.2008 року вона подарувала [PERSON] належні їй на праві власності житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані по Залізничному проїзду, 15 в м. Черкаси. Вважає, що договори дарування нею було укладено в наслідок помилки, оскільки, укладаючи договори була впевнена, що відповідачка бере на себе зобовязання доглядати за нею, тобто укладається договір довічного утримання. Після укладення договорів вона вважає себе власником будинку, несе витрати по утриманню будинку. На час укладання договорів дарування позивачці було 76 років. В 2001 році вона перенесла інсульт головного мозку. З того часу постійно хворіє, проходить стаціонарне лікування. З 12.02.2003 року позивачка [PERSON] являється інвалідом 1 групи, в звязку з інвалідністю непрацездатна та потребує стороннього догляду. У судовому засіданні позивачка [PERSON] пояснила, що спочатку відповідачка доглядала за нею та обіцяла робити це і в майбутньому, але з листопада 2010 року обіцянки по догляду не виконує. Усвідомивши, що між нею та відповідачкою фактично були укладені договори дарування, а не договір довічного утримання, просить суд визнати їх недійсними, так як вона не мала наміру дарувати належне їй майно, а бажала укласти договір довічного утримання. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов визнала. Пояснила суду, що дійсно 23.12.2008 року між нею та позивачкою [PERSON] було укладено договір дарування житлового будинку з надвірними спорудами та договір дарування земельної ділянки по Залізничному проїзду, 15 в м. Черкаси. Дійсно між нею та [PERSON] була домовленість про здійснення догляду за останньою. Доглядала вона за [PERSON] до листопада 2010 року. Так як відносини між нею та [PERSON] погіршились, вона припинила догляд. Представник третьої особи Першої Черкаської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, направив листа про розгляд справи без їхнього представника. Заслухавши позивача, відповідачку, адвоката, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. У ході розгляду справи встановлено, що 23.12.2008 року між позивачкою [PERSON] та відповідачкою [PERSON] було укладено два договори: договір дарування житлового будинку з надвірними спорудами та договір дарування земельної ділянки по Залізничному проїзду, 15 в м. Черкаси. На час укладання договорів дарування позивачці було 76 років. У 2001 році вона перенесла інсульт головного мозку. З того часу постійно хворіє, проходить стаціонарне лікування. З 12.02.2003 року позивачка [PERSON] являється інвалідом 1 групи, в звязку з інвалідністю непрацездатна та потребує стороннього догляду. Укладаючи договори дарування вважала, що обдарована бере на себе певні обовязки по догляду за нею, тобто укладаючи оспорювані договори вважала, що укладає договори довічного утримання. Дані обставини не заперечує і відповідачка. Відповідно до ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилялася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судоми недійсним. Відповідно до ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Суд приходить до висновку, що позивачка [PERSON], укладаючи з відповідачкою [PERSON] договори дарування, помилялася щодо обставин правочину, і тому вважає за необхідним визнати їх недійсними.

Outcome: approved