Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-28 00:00:00

Позивач - Публічне акціонерне товариство [PERSON] Аваль в особі Харківської обласної дирекції [PERSON] Авальзвернувся до суду з позовом до Комінтернівського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, [PERSON], [PERSON] про звільнення майна з під арешту посилаючись на те, що 14.02.2007 року Комінтернівським відділом державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження по справі № 2-350/06 про стягнення з [PERSON] грошової суми у розмірі 112 600,00 гривень (сто дванадцять тисяч шістсот грн. 00 коп.) на користь [PERSON]. Вказане виконавче провадження відкрито на підставі заяви [PERSON] 20.02.2007 року постановою Комінтернівського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції накладено арешт на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS], яка на підставі свідоцтва про право власності належить [PERSON] Вказана квартираа предметом договору застави нерухомого майна № 014/02-1/7164/1-03 від 19.12.2003 року, укладеному між Акціонерним поштово-пенсійним банком Аваль(правонаступником за всіма правами та обов'язками якого є Публічне акціонерне товариство [PERSON] Аваль) в особі Харківської обласної дирекції та [PERSON]. Накладення арешту на квартиру [ADDRESS], та примусове виконання судового рішення від 11.09.2007 року створює загрозу припинення дії договору застави нерухомого майна № 014/02-1/7164/1-03 від 19.12.2003 року та невиконання боржником кредитного договору № 014/02-1/7164-03 від 19.12.2003 року, тим самим порушує законне право кредитора, оскільки, у відповідності до ст. 572 ЦК України кредитор, тобто [PERSON], має переважне право перед іншими кредиторами одержати задоволення своїх вимог за рахунок заставного майна. Крім того, позивач вважає, що [PERSON] на певний строк отримав від [PERSON] право власності на належне їй майно квартиру [ADDRESS], а тому квартира належить Банку - як заставодержателю, та має бути звільнена з-під арешту, оскільки дії відділу державної виконавчої служби Комінтернівського району м. Харкова посягають на законні права та інтереси Банку. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовну заяву, просив її задовольнити. Представник відповідача - Комінтернівського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції до судового засідання не зявився надавши суду заяву з проханням слухати справу за їх відсутністю. Відповідачка [PERSON] до судового засідання не зявилась, про день та час слухання справи повідомлена належним чином у встановленому Законом порядку, причини не явки до суду не повідомила. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] проти позовних вимог заперечував. Зазначав, що припущення позивача щодо належності квартири [ADDRESS] зроблені в порушення диспозиції правової норми частини 1 статті 8 ЦК України. Відсутність у Банку належним чином оформленого витягу з державного реєстру прав на нерухоме майно спростовує його необґрунтовані та безпідставні припущення стосовно нібито тимчасової належно йому права власності на квартиру. Належне Банку право застави є акцесорним (додатковим) забезпечувальним зобовязанням щодо забезпечення виконання основного зобовязання повернути грошові кошти. При цьому право власності до моменту відчуження нерухомого майна належить заставодавцеві. Крім того, вважав позовні вимоги такими, що не відповідають положенням ст. 54 Закону України Про виконавче провадження. Заявлені Банком позовні вимоги щодо виключення майна з-під арешту створюють суттєві перешкоди виконанню судового рішення, порушують право [PERSON] отримати присуджену судом суму боргу. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 14.02.2007 року Комінтернівським відділом державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження на підставі заяви [PERSON], додатком до якої є виконавчий лист, виданий на підставі рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11.09.2007 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики в сумі 112\~600 грн. 20.02.2007 року з метою забезпечення виконання рішення суду постановою Комінтернівського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції накладено арешт на зазначену квартиру (т. 1 а.с.8). Квартира [ADDRESS] є предметом договору застави нерухомого майна № 014/02-1/7164/1-03 від 19.12.2003 року, укладеному між Акціонерним поштово-пенсійним банком Аваль(правонаступником за всіма правами та обов'язками якого є Відкрите акціонерне товариство [PERSON] Аваль) в особі Харківської обласної дирекції (далі - [PERSON]) та гр. [PERSON] у забезпечення виконання останньою зобов'язань за кредитним договором № 014/02-1/7164-03 від 19.12.2003 року (т. 1 а.с.7). Відповідно до ч.3 ст. 54 Закону України Про виконавче провадження для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Згідно ч.6 ст. 54 Закону України Про виконавче провадження За рахунок коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, здійснюються утримання, передбачені статтею 43 цього Закону, після чого кошти використовуються для задоволення вимог заставодержателя. У разі якщо заставодержатель не є стягувачем у виконавчому провадженні, йому виплачуються кошти після належного підтвердження права на заставлене майно. У разі задоволення в повному обсязі вимог заставодержателя залишок коштів використовується для задоволення вимог інших стягувачів у порядку, встановленому цим Законом. Таким чином, Законом України Про виконавче провадження чітко визначений порядок звернення стягнення на заставлене майно боржника, вимоги заставодержателя підлягають першочерговому задоволенню, а тому порушень законних прав та інтересів Банка не існує. Крім того, твердження представника позивача про належність спірної квартири Банку є таким, що не ґрунтується на законі, адже відповідно до ч.2 ст.1 Закону України Про іпотеку іпотека - вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у в о л о д і н н і і користуванні і п о т е к о д а в ц я, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Підстави виникнення (набуття), припинення та переходу права власності на обєкт нерухомого майна (в даному випадку - квартири) врегульовані ст. 182 ЦК України, згідно якої право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відсутність у Банку належним чином оформленого витягу з державного реєстру прав на нерухоме майно спростовує його необґрунтовані та безпідставні твердження стосовно тимчасової належності йому права власності на спірну квартиру. Суд, розглянувши справу повно, всебічно, обєктивно, неупереджено, в межах заявлених вимог, дійшов обґрунтованого висновку відсутності правових підстав у вимогах позивача, у звязку з чим вони є незаконними та безпідставними, а тому задоволенню не підлягають. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed