Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-25 00:00:00

В 06.10.2010 р. позивач [PERSON] звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про виділ в натурі Ѕ частки квартири, зобов'язання не чинити перешкод в користуванні власністю. В ході судового розгляду справи [PERSON] змінив предмет позову в порядку ст. 31 ЦПК України, та просить суд стягнути з відповідача на його користь грошову компенсацію в розмірі 181\~961,00 грн. за частку у спільній власності квартири [ADDRESS]. В якості обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилається на те, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 18.11.2008 року було задоволено його позов до відповідача про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності. За [PERSON] було визнано право власності на Ѕ частику [ADDRESS]. Рішення суду набрало законної сили. Позивач посилається на те, що відповідач перешкоджає йому у користуванні належною йому часткою квартири. [PERSON] зазначає, що спірна квартира складається з трьох житлових кімнат, площею відповідно 10,8 кв.м., 11,0 кв.м. та 16,5 кв.м., кухні площею 6,9 кв.м., ванної кімнати площею 2,8 кв.м., туалету площею 1,4 кв.м., та вбудованих шаф розміром 0,4 кв.м., 0,8 кв.м. та 0,4 кв.м. Житлова площа квартири становить 38,3 кв.м., загальна площа становить 57,8 кв.м. В своїй заяві від 30.08.2011 року про зміну підстави позову, позивач посилається на те, що згідно висновків будівельно-технічної експертизи від 23.02.2011 року поділити вищезазначену квартиру у відповідності до часток співвласників не має можливості, також експерт дійшов висновку про неможливість визначення порядку користування співвласниками цим майном, та на підставі цього позивач фактично позбавлений можливості володіння, користування та розпорядження своєю власністю. Позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь грошової компенсації в розмірі 181\~961,00 грн. за частку у спільній власності [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача наполягав на задоволенні позову в повному обсязі. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала, заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на те, що дійсно їй та [PERSON] належить по Ѕ частки спірної квартири за рішенням суду. В даній квартирі проживає та зареєстровані вона та її донька [PERSON], яка є повнолітньою, та [PERSON] Вона та їх спільна донька [PERSON] за усною домовленістю з [PERSON] проживають у житловій кімнаті площею 16,5 кв.м. Друга житлова кімната, площею 11,2 кв.м. належить [PERSON], та ні вона, ні донька [PERSON] жодного разу не перешкоджали [PERSON] користуватись належною йому кімнатою, їх речей в цій кімнаті немає, кімната відкрита та у [PERSON] є ключі від квартири. [PERSON] пояснила що \~наданий суду [PERSON] технічний паспорт, в якому зазначено, що квартира складається з трьох житлових кімнат, не відповідає дійсності, так як спірна квартира складається з двох житлових кімнат, площею 11,2 кв.м. та 16,5 кв.м. В технічному паспорті, який було надано [PERSON] не зазначено, що «житлова кімната площею 10,7 кв.м.»є самочинно збудованою верандою, площею 10,7 кв.м. З травня 2007 року [PERSON] не несе обов'язків щодо своєчасного внесення квартирної плати та плати за комунальні послуги, всі ці розходи вона несе сама. [PERSON] з травня 2007 року мешкає в належному йому на підставі права власності житловому будинку. Також [PERSON] вказала, що вона має невеликий дохід, який фактично має розмір мінімального прожиткового розміру, їй залишилось декілька місяців до пенсії, та у неї відсутні кошти, щодо сплати компенсації за належну [PERSON] частку квартири, та категорично заперечує проти задоволення позову, так як вимушення її продати спірну квартиру фактично позбавлять її та їх донку права власності, яке гарантується Конституцією України. \~\~ Суд, вислухавши думку, пояснення та доводи сторін, ознайомившись та дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. \~\~\~ Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями Цивільного Кодексу України у редакції 2003р., що діють на момент розгляду справи та ухвалення рішення. Судом встановлено, що згідно рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 листопада 2008 року за [PERSON] та [PERSON] було визнано право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] за кожним. Рішення суду набрало законної сили. Згідно технічного паспорту від 29.01.2009 року, наданого суду [PERSON], виданого КП «ОМБТІ і РОН»[ADDRESS] складається з трьох житлових кімнат, площею відповідно 10,8 кв.м., 11,0 кв.м. та 16,5 кв.м., кухні площею 6,9 кв.м., ванної кімнати площею 2,8 кв.м., туалету площею 1,4 кв.м., та вбудованих шаф розміром 0,4 кв.м., 0,8 кв.м. та 0,4 кв.м. Житлова площа квартири становить 38,3 кв.м., загальна площа становить 57,8 кв.м. Відповідно ордеру на житлове приміщення в будинку житлово-будівельного кооперативу № 1036 в [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 701/2018 від 23.02.2011 року розділити квартиру [ADDRESS] в частках по Ѕ часки, а також з відступленням від частки з організацією окремих входів в складі житлових та підсобних приміщень технічно не виявляється можливим, так як згідно п. 2.1 СНиП 2.08.01-89 «Житлові будинки»квартири в житлових спорудах слідує проектувати виходячи із умов заселення однією сім'єю. Також не представляється можливим розділити квартиру з відступленням від ідеальних часток співвласників та вказана квартира не може бути предметом розподілу. Сума грошової компенсації, яка причитається [PERSON] за неділиму в натурі Ѕ частку [ADDRESS] складає 181\~961,00 грн., що еквівалентно 22\~917 доларів США. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості. Відповідно до вимог ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності, є спільною частковою власністю. Статтею 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю. Згідно ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Згідно вимог ст. 364 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (неподільна річ), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Відповідно до ст. 367 ЦК України, майно, що є спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. Тому, суд приходить до висновку, що у разі задоволення вимог [PERSON] щодо сплати грошової компенсації на належну йому частку Ѕ частини спірної квартири порушить право власності [PERSON], гарантоване їй Конституцією України, так як на думку суду, відповідач довела суду про існування домовленості між нею та [PERSON] про порядок володіння та користування спірною квартирою, що є їх спільною частковою власністю, надала суду докази щодо її участі у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, та довела до суду щодо відсутності у неї матеріальної можливості сплатити позивачу грошову компенсацію за Ѕ частку спірної квартири, при цьому суд враховує той факт, [PERSON] та їх спільна донька ніколи не перешкоджали [PERSON] користуватись та розпоряджатись належною йому часткою квартири, замки від вхідної двері квартири не були змінені жодного разу, та суспільної необхідності щодо позбавлення [PERSON] права власності на належну їй частку [ADDRESS] немає, а також те, що за твердженням [PERSON] йому на підставі права власності належить житловий будинок, який знаходиться за межами м. Одеси, в якому він проживає зі своєю сім'єю з 2007 року, та той факт, що при примусовому продажі спірної квартири [PERSON] майже не зможе разом з повнолітньою донькою придбати квартиру, яка б відповідала нормам та стандартам, встановленими державою для гідного проживання людини. \~ На підставі цього, суд вважає, що в задоволені позову [PERSON] повинно бути відмовлено. \~

Outcome: dismissed