Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-21 00:00:00

[PERSON]О та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON], в якому зазначили, що 17.10.2007 року відповідач взяв в них в борг 10000 доларів США, зобовязався повернути до 20.12.2007 року, про що склав розписку, однак борг не повернув. Просять стягнути борг в зазначеній сумі, інфляційні 21404 грн., 3% річних в сумі 2879 грн., моральну шкоду в сумі 10000 грн. та судові витрати. Після збільшення і уточнення позовних вимог позивачі просять стягнути з [PERSON] на їх користь борг в сумі 79730 грн., що еквівалентно 10000 доларам США по курсу НБУ станом на 24.06.2011 року, інфляційні кошти в сумі 38828,11 грн., 3% річних 8570,98 грн., проценти від суми позики в розмірі облікової ставки НБУ в сумі 7907,48 грн., а всього 135036,57 грн., розмір моральної шкоди залишили без змін. В судовому засіданні позивачі позов підтримали з зазначених підстав, суду пояснили, що [PERSON] знають багато років, підтримували з ним дружні стосунки, в 2007 році він звернувся з проханням позичити 10000 доларів, сума була велика, після вагань, вирішили позичити ці кошти, 17.10.2007 року в присутності сестри позивачки дали гроші [PERSON], а він написав розписку про повернення грошей через два місяці. В строк гроші не повернув, неодноразово приїздив і просив зачекати, потім не виходив на контакт, зрозуміли, що гроші він не віддасть. Відповідач в судове засідання не зявився, в справі приймає участь його представник. У попередніх судових засіданнях відповідач проти позову заперечив, мотивуючи тим, що грошей у позивачів не позичав, в 2005 році [PERSON] запропонувала придбати в неї магазин по вул.Свердлова в м.Бердичеві, 30.08.2005 року оформили договір купівлі-продажу у нотаріуса, який він не читав, але підписав, грошей в нього не було, вона порадила взяти кредит, 29.11.2006 року він взяв кредит в Банку під заставу магазину в сумі 65-77 тис. грн., передав [PERSON], потім брав ще кредити, розраховувався з нею, коли залишилось 10000 доларів, написав розписку на цю суму. В присутності [PERSON] 28.02.2008 року повністю розрахувався з [PERSON], але розписку не забрав. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до ст..60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачами надано суду розписку, від 17.10.2007 року, згідно з якою [PERSON] отримав в борг від [PERSON] та [PERSON] 10000 доларів США та зобовязався повернути до 20.12.2007 року, про що власноручно склав розписку.(а.с.9) Факт та обставини отримання позики [PERSON] ствердила свідок [PERSON], яка суду пояснила, що 17.10.2007 року в її присутності [PERSON] позичив у її сестри та чоловіка 10000 доларів, [PERSON] був проти, наполіг щоб взяти розписку, [PERSON] написав розписку, зобовязався повернути гроші через два місяці, але в строк гроші не повернув. Свідок [PERSON] пояснив, що в жовтні-листопаді 2008 року він з братом двічі-тричі їздили в магазин до [PERSON], той обіцяв продати бус і розрахуватись з боргом. Свідок [PERSON] пояснила, що 29.04.2009 року біля „Індексбанку зустріла [PERSON], до неї підійшов чоловік, який сказав їй, що зателефонує і розрахується, [PERSON] просила віддати гроші до 12 травня. Також [PERSON] просила [PERSON] повернути гроші в присутності свідків [PERSON], [PERSON] [PERSON], про що вони пояснили в судовому засіданні. Відповідач не заперечив проти показів свідків про те, що [PERSON] в їх присутності дійсно вимагала у нього повернути гроші і він обіцяв їх повернути, але стверджує, що вона вимагала відсотки. На заперечення проти позову [PERSON] надав суду копію договору купівлі-продажу від 30.08.2005 року, за змістом якого він придбав у [PERSON] нежиле приміщення, магазин по вул..Свердлова, 65 в м.Бердичеві за 94021 грн.; витяг з реєстру правочинів про державну реєстрацію цього договору; витяг з реєстру прав власності про реєстрацію магазина за [PERSON] 16.11.2006 року; копію додаткової угоди від 28.02.2008 року до договору купівлі-продажу від 30.08.2005 року про затвердження факту повного розрахунку за нежиле приміщення, магазин(а.с.86,87,105), а також копії кредитних договорів від 29.11.2006 року на суму 73950 доларів США; копію договору іпотеки від 29.11.2006 року, згідно з яким іпотечним майном є нежиле приміщення, магазин, вартість якого за домовленістю сторін становить 495539 грн.; копію кредитного договору від 22.06.2007 року про отримання [PERSON] кредиту в сумі 66000 доларів США на споживчі цілі під заставу свого житлового будинку, копію кредитного договору від 28.02.2008 року на суму 480000 грн.(а.с.93-95,96-98,101-103,106) Свідок [PERSON] пояснила суду, що в травні 2008 року в магазині „Люкс [PERSON] І [PERSON] сварились за гроші, говорили про відсотки. Свідок [PERSON] пояснив, що в лютому 2008 року [PERSON] просив позичити 5000 доларів щоб отримати кредит в банку, погасити борг перед жінкою, 28.02.2008 року біля офісу нотаріуса Ситяшенко [PERSON] передав жінці пакет з грошима і сказав, що лишився борг 10тис. доларів. Свідки [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, що їх брат купив магазин у [PERSON] за 115 тис.доларів , в 2007-2008 роках він неодноразово позичав в них гроші в сумі 3,5,7 тис. доларів та брав кредити в банку щоб розрахуватись з нею за магазин, він повністю розрахувався, але не забрав розписку, [PERSON] почала вимагати відсотки. Про це їм відомо від брата. Покази зазначених свідків не є конкретними, суперечать письмовим доказам, інформація отримана ними від [PERSON]. Вартість магазину в договорі купівлі-продажу визначена в сумі 94021 грн., договір не оспорений і є чинним, розрахунки між сторонами за цим договором стверджуються додатковою угодою, кредити в банку відповідач отримував на споживчі цілі, відповідач не довів, що ці кошти використані ним для розрахунку за магазин і в якій саме сумі. Розписок про отримання цих коштів немає. Письмовими доказами, які надані суду відповідачем (договір купівлі-продажу, кредитні договори), не спростований факт отримання ним позики від позивачів. Позивачка [PERSON] заперечує проти того, що 10000 доларів це залишок розрахунку за магазин, стверджує, що магазин продала [PERSON] в 2005 році, він з нею розрахувався в сумі 94-96 тис. доларів, за домовленістю орендувала в нього приміщення магазину, в кінці 2006 року звільнила магазин, їй відомо, що відповідач брав кредити в банку, оскільки є підприємцем. Відповідач ствердив, що отримавши кредит 29.11.2006 року він передав [PERSON] 50000 доларів і вона вклала їх на депозит у банку „Фінанси та кредит. Його пояснення спростовуються довідкою банку „Фінанси та Кредит від 29.10.2010 року про те, що [PERSON] в листопаді-грудні 2010 року депозитні рахунки не відкривались. Постановою судді Бердичівського міськрайсуду від 10.03.2010 року скасовано постанову слідчого про порушення кримінальної справи відносно [PERSON] за ст..15,ч.2 ст.190 КК України, відмовлено в порушенні кримінальної справи за ознаками цих статей за відсутністю події злочину по зверненню [PERSON]М.(а.с.110-11) На підставі досліджених доказів суд вважає доведеним факт отримання позики в сумі 10000 доларів США відповідачем. Між сторонами виникли договірні правовідносини у вигляді договору позики. За змістом ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду і якості. Відповідач в обумовлений строк позику не повернув, що свідчить про невиконання ним умов договору. Сума позики 10000 доларів США, що по курсу НБУ становить 79730 грн.(а.с.188) підлягає стягненню з нього на користь позивачів. Проте, не підлягають задоволенню вимоги позивачів про стягнення процентів за користування позикою, інфляційних коштів та моральної шкоди з наступних підстав. Частиною 1 ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів він встановлюється на рівні облікової ставки Національного банку України. Договір позики між сторонами укладений у виді розписки, в який не передбачений обовязок позичальника сплачувати проценти за користування позиченими коштами. Позивачі суду пояснили, що гроші відповідачу позичали як другу, не мали на меті отримання будь-якого прибутку. Пунктом 5 розділу Y111 прикінцевих положень Закону України „Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг передбачено, що до приведення законодавства у відповідність з цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону, якщо інше не передбачено цим Законом. Відповідно до п.6 ст. 4 Закону надання коштів (грошових) у позику є фінансовою послугою. Фінансова послуга надається з метою отримання прибутку, різновидом якого є проценти.(п.5 ч.1ст.1 Закону) Фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також фізичними особами-субєктами підприємницької діяльності, якщо це прямо передбачено законом. В інших випадках надання грошових коштів на умовах позики зі сплатою процентів не допускається. Таким чином, проценти за користування позикою не підлягають стягненню з відповідача. Відповідно до ст..625 ЦК України боржник, який прострочив виконання зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд не вважає можливим стягнення проіндексованої суми позики як вимагають позивачі. Позика була надана в іноземній валюті, а саме: в доларах США. Відповідно до законодавства України індексації підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом позики, індексації не підлягає. Індекс інфляції це показник, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари і послуги, які купує населення для невиробничих цілей. Ціни в Україні встановлюються в національній валюті, тому норма ст.625 ч.2 ЦК України в частині стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, може бути застосована лише у випадку прострочення грошового зобовязання у гривні. Позивачі просять стягнути 3% річних з простроченої суми позики в сумі 8570,98 грн. за період з 2008 року по 01.07.2011 року. В розрахунку з 01.01.2011 по 01.07.2011 року допущено помилку, сума порахована за 7 міс. замість 6-ти., таким чином: за 2008 рік: 79730 грн. х 3% = 2391,90 грн.; 2009 рік: 79730 грн. х 3% = 2391,90 грн.; 2010 рік: 79730 грн. х 3% = 2391,90 грн.; з 01.01.2011 по 01.07.2011 р.:79730 грн.х3%: 12 міс х 6 міс.=1195,95 грн., загальна сума 8371,65 грн. Зазначена сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивачів відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України. Щодо відшкодування моральної шкоди ці вимоги не можуть бути задоволені. Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі на відшкодування збитків та моральної шкоди. Тому, якщо сторони при укладенні договору передбачили таку відповідальність за порушення зобовязань, то вимога про стягнення моральної шкоди підлягає задоволенню з урахуванням положень ст..23 ЦК України. Моральну шкоду позивачі визначили в сумі 10000 грн. і повязують її з наслідками неповернення коштів відповідачем. Якщо умовами договору не визначено моральну шкоду як вид відповідальності, вона підлягає відшкодуванню лише у випадках, передбачених законом. Ст..611 ЦК не відсилає до ст.16 цього Кодексу( яка є загальною нормою) або ст.1167 ЦК, що регулює деліктну відповідальність. Тому посилання позивачів в позові на ці норми закону безпідставне. Суд вважає на необхідне стягнути з відповідача судові витрати та витрати на юридичну допомогу, що підтверджуються документально. Підлягають стягненню витрати позивачів на сплату судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог та витрати на ІТЗ. Позивачами сплачено за послуги адвоката згідно квитанції № 37 від 29.06.2011 року 5000 грн., ця сума може бути стягнута з відповідача в повному обсязі, оскільки не перевищує граничні розміри компенсації витрат, встановлені постановою КМУ від 27.04.2006 року. Також з відповідача слід стягнути витрати на ІТЗ в сумі 90 грн. (120 грн. - 30грн.) на користь УДК м.Бердичева. Не підлягають відшкодуванню на користь позивачів витрати за послуги нотконтори в сумі 300 грн., які не є судовими витратами, повязані з участю у справі представника за довіреністю.

Outcome: partial