Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-28 00:00:00

Позивач у липні 2011 року звернувся до суду з позовом до [PERSON], ВАТ НАСК «ОРАНТА»про стягнення страхової виплати в розмірі 2032,95 грн та відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі 600 грн, в наслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 14 жовтня 2010 року в м. Чернігові по вулиці Музикальна,1. З позову виходить, що винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, за постановою суду, визнано відповідача [PERSON], який застрахував свою цивільно-правову відповідальність у співвідповідача. За висновком експерта вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля становить 4502,48 грн, однак НАСК «ОРАНТА»відшкодувала тільки 2032,95 грн. Крім того завдяки неправомірним діям відповідача [PERSON] завдано моральної шкоди, яка полягає в тому, що позивач змушений був тривалий час здійснювати зусилля для відновлення попереднього стану транспортного засобу і це викликало у нього психотравматичні фактори, що спричинили негативні емоції і переживання, а відтак призвели до моральних с страждань і втрат душевного спокою. Посилаючись на приписи ЦК України та Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»позивач просить задовольнити висунуті позовні вимоги. У судовому засіданні представник позивача підтримав позов [PERSON], просив його задовольнити, виклав факти зазначені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, причини не явки не повідомив, про час та місце його проведення повідомлявся належним чином. /а.с.41/ Представник співвідповідача у судовому засіданні предявлені до НАСК «ОРАНТА»позовні вимоги визнала та пояснила, що дійсно предявлені позивачем документи свідчать про те, що витрати на відновлювальний ремонт його автомобіля склали більшу суму ніж йому була виплачена страховою компанією. Заслухавши пояснення сторін, які брали участь у судовому засіданні, зясувавши усі обставини, на які сторони посилаються та дослідивши докази, якими вони обґрунтовують свої позовні вимоги та заперечення, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Під час судового засідання встановлено, і цей факт не оспорювався сторонами, що [PERSON] 14.10.10 р. об 1200 год. по вулиці Музикальна,1 у м. Чернігові, керуючи автомобілем [NUMBER] порушивши пункт 10.11 Правил дорожнього руху, та рухаючись по дворовій території по рівнозначній дорозі, де відсутня очередність проїзду, не надав переваги у русі транспортному засобу марки «ВАЗ-2104» р.н. Х1970ВС, під керуванням [PERSON], який рухався з правої сторони, внаслідок чого сталося зіткнення і транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Наведене підтверджується дослідженою у судовому засіданні постановою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 11.11.2010 р. з якої встановлено, що [PERSON] визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, притягнуто до адміністративної відповідальності по ст.124 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу розміром 340 грн. /а.с.8/ Відповідно до положень ч.4 ст.61 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. За таких підстав, суд дійшов до обєктивного висновку, що з вини відповідача [PERSON] сталася дорожньо-транспортна пригода, в наслідок якої позивачу було завадо шкоди у вигляді механічного пошкодження автомобіля. Згідно ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до вимог ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. У відповідності до приписів п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно положень ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З дослідженого судом полісу №ВЕ/6827614 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів встановлено, що [PERSON] застрахував свою цивільну відповідальність у НАСК «ОРАНТА»на період з 06.10.10 р. до 05.10.11 р. /а.с.9/ Таким чином, між позивачем та співвідповідачем по справі виникли відносини регламентовані Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»від 01.07.2004 р. N1961-IV, який передбачає виплату страховою організацією страхового відшкодування потерпілому у звязку з пошкодженням транспортного засобу і відшкодування витрат, повязаних з відновлюваним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу. Згідно положень ст.979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобовязується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Як випливає зі ст.988 ЦК України, страховик НАСК «ОРАНТА»зобовязаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору. З наданого позивачем висновку №43 експертного авто товарознавчого дослідження від 27 жовтня 2010 року встановлено, що матеріальний збиток заподіяний позивачу, в результаті пошкодження при ДТП автомобіля марки «ВАЗ-2104»р.н.Х1970ВС, складає 4502,48 грн. /а.с.13-22а/ Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Дослідивши висновок експерта, суд рахує його належним доказом, оскільки він містить в собі інформацію що предмета доказування. Згідно положень п.9.2 ст.9 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»від 01.07.2004 р. N1961-IV, обов'язковий ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 25500 гривень на одного потерпілого, а згідно ч.2 п.22.3 ст.22 названого Закону, якщо судом встановлено відшкодувати потерпілому моральну шкоду, передбачену пунктами 3, 4 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України, таке відшкодування у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. У відповідності до приписів ст.29 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»від 01.07.2004 р. N1961-IV, у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. З заяви про видачу готівки №1767863/1 від 08.04.2011 р. вбачається, що сторона співвідповідача виплатила позивачу 2469,53 грн, в рахунок страхового відшкодування. /а.с.10/ А тому, в такому випадку з НАСК «ОРАНТА»на користь [PERSON] слід стягнути 2032,95 грн., як страхового відшкодування, із розрахунку 4502,48 грн. матеріального збитку 2469,53 грн. сплаченої страхової виплати. Вирішуючи позов про відшкодування завданої моральної шкоди, суд прийшов до висновку, що в цій частині він підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Як зазначалось вище, згідно ч.2 п.22.3 ст.22 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо судом встановлено відшкодувати потерпілому моральну шкоду, передбачену пунктами 3, 4 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України, таке відшкодування у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до положень п.3 ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. У відповідності до положень ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно розяснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. За позовними вимогами [PERSON] просив суд стягнути на його користь з відповідача [PERSON] моральну шкоду у розмірі 600 грн обґрунтовуючи це тим, що був змушений тривалий час здійснювати зусилля для відновлення попереднього стану транспортного засобу і це викликало у нього психотравматичні фактори, що спричинили негативні емоції і переживання, а відтак призвели до моральних с страждань і втрат душевного спокою. Приймаючи до уваги той факт, що позивачу дійсно відповідачем було завдано майнової шкоди, і останній винний у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, позивачу прийшлось витрачати час і зусилля на поновлення попереднього стану автомобіля, враховуючи характер та обсяг душевних страждань, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що позов в частині відшкодування завданої моральної шкоди підлягає частковому задоволенню на суму 500 грн, яка є достатньою грошовою компенсацію душевних страждань [PERSON] Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з відповідачів слід стягнути судові витрати по справі пропорційно до розміру задоволених позовних вимог позивача, а саме судовий збір в сумі 51 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн. Суд не відносить до судових витрат 394 грн /а.с.12/, витрачені позивачем на сплату послуг по проведенню експертизи, оскільки в силу положень ч.2 ст.79 ЦПК України до судових витрат належать витрати повязані із проведенням судових експертиз, а дана експертиза не призначалась судом в межах розглянутої справи. На підставі викладеного й у відповідності із ст.ст.23, 979, 988, 1166-1167, 1187-1188, 1194 ЦК України, ст.ст.9, 22-23, 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»від 01.07.2004 р. N1961-IV,

Outcome: partial