Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом та просить стягнути з відповідача грошові суми: у розмірі 33000.00 гривень на відшкодування матеріальної шкоди; у розмірі 20000.00 гривень на відшкодування моральної шкоди; у розмірі 2650 гривень суму судових витрат. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що він з прилюдних торгів 19 березня 2010 року придбав квартиру № 26, яка розташована за адресою: місто Харків, проспект Героїв Сталінграду, 148 В, яка була реалізована Відділом державної виконавчої служби у Комінтернівському районі міста Харкова, як предмет іпотеки, для задоволення вимог АКБ «Райффаезен банк Аваль» за кредитним договором із відповідачем. 24 березня 2010 року відповідач подав до суду позов, який в подальшому 05.04.2010 року уточнювався, про визнання прилюдних торгів від 19 березня 2010 року щодо продажу вказаної квартири недійсними. На спірну квартиру 23 березня 2010 року було накладено арешт. Рішенням Комінтернівського районного суду Харківської області від 26 травня 2011 року, яке залишено в силі ухвалою від 04 серпня 2011 року Апеляційного суду Харківської області, відповідачу в задоволенні позовних вимог про визнання публічних торгів недійсними та по відміну протоколу № 219044 від 10 жовтня 2010 року та додатка до протоколу № 219044 від 10 жовтня 2010 року, про визнання недійсним акту державного виконавця про реалізацію предмету іпотеки від 16.03.2010 року та свідоцтва про придбання нерухомого майна на публічних торгах від 19.03.2010 року. Вказаними рішеннями визнано, що вимоги відповідача були безпідставними та такими, що не підтверджені доказами. Крім того, суд першої інстанції встановив, що відповідач не мав права та підстав вимагати публічних торгів недійсними, оскільки діючі Закони України «Про іпотеку», «Про виконавче провадження» не містять правових норм, які б надали право чи передбачали можливість визнання торгів недійсними. Під час судового розгляду представник відповідача заявляв чисельні клопотання про перенесення судових засідань, тоді як відповідач та члени його родини продовжували користуватися належною позивачу квартирою, що порушувало права позивача як власника нерухомого майна. Так з моменту придбання квартири, в тому числі у звязку із накладенням арешту на квартиру, позивач був позбавлений можливості передати квартиру в оренду подружжю [PERSON] та [PERSON], за 2000 гривень на місяць плюс оплата за спожиту електроенергію, що потягло втрату позивачем 28000 гривень орендної плати за 14 місяців починаючи з квітня 2010 року по травень 2011 року включно. Також у звязку із необхідністю бути присутнім у судових засіданнях та за неможливості постійно їздити із міста Первомайське, де позивач зареєстрований у місто Харків, він відсутності житла в Харкові позивач змушений був винаймати для проживання приміщення у гуртожитку, що обійшлося у 1520 гривень. Інші матеріальні витрати повязані із судовим розглядом справи склали 5000 гривень. А всього позивач поніс матеріальних збитків на суму 34520 гривень, що включає в себе також упущену вигоду. Спричинену матеріальну шкоду оцінює у 20000 гривень. Також просить відшкодувати суму судового збору, витрати на інформаційно - технічне забезпечення судового розгляду та витрати на правову допомогу у розмірі 2000 гривень. Представники позивача [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні підтримали позов свого довірителя, просили його задовольнити з підстав викладених у позові. Відповідач у судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, тому суд за згодою представників позивача ухвалив про розгляд справи за відсутності відповідача. Суд заслухавши представників позивача, дослідивши надані докази приходить до наступного. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Главою 29 Цивільного Кодексу України визначенні положення захисту прав власності, а статтею 16 ЦПК України способи захисту цивільних прав та інтересів, у тому числі і права власності, зокрема шляхом: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до ч. 3 ст. 10; ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених вимог, на підставі доказів наданих сторонами. В якості доказів по справі позивачем надано суду лист № 553/14-28 від 18 січня 2011 року Комінтернівського відділу Державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, де вказано що 29 березня 2010 року на депозитний рахунок відділу надійшла сума з ТОВ ЮНОР «за реалізацію нерухомого майна предмет іпотеки, боржник [PERSON]» у розмірі 104766,15 грн.; договір від 01 серпня 2011 року про надання позивачу правової допомоги адвокатом [PERSON] , вартість послуг якого складає 2000 гривень. Суд, проаналізувавши надані докази в їх сукупності приходить до висновку, що вимоги позивача задоволенню не підлягають за їх недоведеністю, оскільки позивачем не надано жодного доказу на підтвердження викладених у позові обставин: не доведено, що позивач є власником квартири № 26, яка розташована за адресою: місто Харків, проспект Героїв Сталінграду, 148 В; не доведено, що відбувався судовий розгляд справи та постановлені рішення місцевого суду, суду апеляційної інстанції на які посилається позивач, не доведено, що позивач мав судові витрати, які підлягають відшкодуванню, не надано доказів на підтвердження наявності упущеної вигоди із розрахунком спричинених збитків та таке інше, тому суд відмовляє позивачу в задоволенні вимог про стягнення суми матеріальної та моральної шкоди. При цьому також виходить з того, що у судовому засіданні представники позивача до початку розгляду справи по суті, як встановлено ч. 2 ст. 27 і ч. 1 ст. 131 ЦПК України, доказів на підтвердження вимог позивача також не надали, а під час розгляду справи по суті, не вказали жодної причини ненадання доказів, яка б на підставі ч. 2 ст. 131 ЦПК України судом могла бути визнана поважною несвоєчасного подання доказів, а суд за ч. 1 ст. 11 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше, як на підставі доказів наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача.

Outcome: dismissed