Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-12 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~У вересні 2010 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк»про визнання договору недійсним, відшкодування моральної шкоди. Позивач вказував на те, що 13 липня 2009 року між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено договір кредиту № SMЕ0007517-1, поручителями за яким є [PERSON] та [PERSON]. Проте умови кредитного договору є несправедливими і такими, що порушують положення Закону України «Про захист прав споживачів, оскільки перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець не повідомив споживача у письмовій формі про наявні форми кредитування, орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту, переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. В кредитному договорі банк також не зазначив детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача. Посилаючись на те, що банком не надано споживачу інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, чим введено останніх в оману при його укладенні, просили суд визнати недійсним кредитний договір. В подальшому позивачі неодноразово уточнювали свої вимоги. Вказуючи на те, що умови договору істотно обмежують права споживача, та такими неправомірними діями банку завдано моральну шкоду, просили суд визнати недійсним кредитний договір та стягнути на користь [PERSON] 5000 грн. у відшкодування моральної шкоди. В судовому засіданні представник позивачів підтримав позов, просив про його задоволення. Представник відповідача та позивачі в судове засідання не зявилися. Про час і місце розгляду справи повідомлені судом належним чином. Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. З матеріалів справи вбачається, що 13 липня 2009 року між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено договір кредиту № SMЕ0007517-1. Згідно договору банк надав [PERSON] кредит у розмірі 18496 грн. 07 коп. строком на 24 місяців. В свою чергу відповідач взяв на себе зобовязання сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 23,00 % річних та здійснення повернення кредиту щомісячними платежами відповідно графіку. Цільове призначення кредиту часткове повернення заборгованості за кредитним договором № SMЕ0007517 від 28 грудня 2007 року. В забезпечення виконання зобовязань [PERSON] перед банком було укладено договори поруки з [PERSON] та [PERSON], які поручились нести солідарну відповідальність за невиконання умов договору. Відповідно до п.3 ст.3 та ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості. Відповідно до змісту ч.1 ст.230 ЦК України правочин визнається судом недійсним, якщо одна сторона навмисно замовчує існування обставин, які мають істотне значення і можуть перешкодити вчиненню правочину. Істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч.1 ст.638 та ст.1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Згідно з текстом укладеного між сторонами кредитного договору такі умови договором передбачено. При укладенні кредитного договору від 13 липня 2009 року між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] останній був ознайомлений з його умовами та погоджувався з умовами договору. За такого, суд приходить до висновку, що зазначений кредитний договір укладений в належній формі і був спрямований на реальне настання виписаних в ньому правових наслідків, волевиявлення його учасників було вільним і відповідало їх внутрішній волі, обидві сторони у договорі мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, та договір не суперечить вимогам ст..ст.524,533,627,638,1054 ЦК України, ст..ст. 2,47,49 Закону України «Про банки та банківську діяльність»і Закону України «Про захист прав споживачів», та підстави, вважати даний договір нікчемним, відсутні. Так, виходячи зі ст.. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», до нікчемних відносяться договори здійсненні з використанням нечесної підприємницької практики. Проте позивачі не надали допустимих доказів про нечесну підприємницьку діяльність банку відносно позичальника. Крім того, у справі позивачами не надано доказів приховування банком інформації щодо суттєвих умов договору. Навпаки, в договорі зазначені умови видачі кредиту, строки його повернення, визначено розмір відсоткової ставки, а також порядок повернення кредиту. Договір та додаток до нього з графіком повернення кредиту підписані позичальником. Всі вказані документи визначають сукупну вартість кредиту. Відповідно до розділу 6 кредитного договору сторони погодились внести до договору застереження, яке є третейською угодою в розумінні ст.. 12 Закону України «Про третейські суди» про те, що судовий захист прав та законних інтересів, які мають сторони у звязку з цим договором та розгляд і вирішення всіх не вирішених сторонами шляхом переговорів спорів, які виникають або можуть виникнути між сторонами з питань виконання, зміни, розірвання ними цього договору відбувається у постійно діючому Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» у відповідності до його Регламенту. Розгляду і остаточному вирішенню у постійно діючому Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» у відповідності до його Регламенту підлягають в тому числі, але не виключно, спори, предметом яких є виконання (невиконання, неналежне виконання) договору, припинення (розірвання) цього договору, стягнення неустойки, зміна умов договору, відшкодування завданих порушенням договору збитків, недійсність договору, неукладеність договору, відновлення становища, яке існувало до порушення договору тощо. Згідно п.7 ч.1 ст.6 Закону України «Про третейські суди»від 11 травня 2004 р. №1701-IV в редакції, що діяла на час укладення сторонами кредитного договору (далі-Закон), третейські суди не можуть розглядати справи, які відповідно до закону підлягають вирішенню виключно судами загальної юрисдикції або Конституційним судом України. Відповідно до ч.3 ст.215, ч.2 ст.218, ч.2 ст.651 ЦК України, ч.3 ст.5 Закону України «Про захист прав споживачів»справи щодо визнання правочину дійсним, недійсним, розірвання договору, спори щодо захисту прав споживачів розглядаються виключно державними судами України. В силу ст.5 Закону спір може бути переданий на розгдяд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону. Таким чином, укладена при підписанні кредитного договору третейська угода, яка передбачає передачу на розгляд постійно діючого третейського суду всіх без виключення спорів, які можуть виникнути у звязку з укладенням та виконанням положень кредитного договору, суперечить вимогам цивільного законодавства. Враховуючи, що третейська угода є різновидом цивільно-правової угоди, то невідповідність її частини цивільному законодавству дає підстави вважати її недійсною у частині передачі на розгляд постійно діючого третейського суду спорів про визнання договору недійсним (дійсним), його розірвання, а також можливі спори про захист прав позивача як споживача фінансових послуг в силу ч.1 ст.203 ЦК України. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON], [PERSON] та [PERSON] до ПАТ «Альфа-Банк» підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial