Jurisdiction: civil
Date: 2012-01-22 00:00:00

[PERSON], що діє в інтересах [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] з приводу визнання нікчемною довіреності, що посвідчена 04.01.2007 року приватним нотаріусом Богородчанського районного нотаріального округу Івано-Франківської області [PERSON] Заявлені вимоги мотивував тим, що відповідачем при вчиненні цього правочину не було дотримано вимог ч.1 ст.203 ЦК України. Так, у виданій на імя відповідача довіреності [PERSON] 04.01.2007 року було надано право від його імені розпорядитись земельною ділянкою в смт.Богородчанах, яка на той момент ще не перебувала у його власності. Державний акт на право власності на земельну ділянку на імя [PERSON] було видано лише 10.04.2008 року. Тому вважає, що на момент вчинення правочину [PERSON] не володів передбаченою законом правоздатністю щодо можливістю розпорядитись цією земельною ділянкою. В судовому засіданні [PERSON] заявлений позов підтримав з викладених підстав. Також вказав, що при посвідченні довіреності нотаріусом допущено помилку у даті вчення правочину. Посилаючись на ст.215 ЦК України просив визнати оспорюваний правочин нікчемним. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час і місце слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку, про причини своєї неявки в судове засідання суд не повідомив. У звязку з цим судом було ухвалено провести розгляд справи порядку заочного провадження. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заявлений позов задоволенню не підлягає. Відповідно до змісту ч.2 ст.215 ЦК України нікчемними є ті правочини, недійсність яких встановлена законом. У своїй заяві позивач не вказав на жодну з підстав, перелік яких чітко визначений законом в ст.219, 220, 221, 224, 226 ЦК України. Натомість, не розмежовуючи поняття нікчемного та оспорюваного правочину, який може бути визнаний судом недійсним, фактично оспорює вчинений відповідачем правочин довіреність від 04.01.2007 року. При цьому посилається на ч.1 ст.203 ЦК України, якою визначено що зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Ніяких пояснень у чому саме вчинений правочин суперечить кодексу чи актам цивільного законодавства позивач не наводить. Посилання позивача на те, що [PERSON] посвідчив довіреність на вчинення від його імені юридично значимих дій щодо володіння користування та розпорядження земельною ділянкою, яка на момент посвідчення довіреності йому не належала, не можуть бути визнані судом обґрунтованими, оскільки у оспорюваній довіреності не йдеться про будь-яку конкретну ділянку. Більше того, сам зміст довіреності свідчить про те, що довірителем було надано повноваження представляти його інтереси при приватизації земельної ділянки, в тому числі і щодо отримання Державного акту. Крім того, відповідно до ч.3 ст.202 ЦК України односторонній правочин, яким є довіреність, може створювати обовязки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Суд прийшов до переконання, що довіреність надана [PERSON] [PERSON] жодним чином не порушувала прав позивача, оскільки не створювала будь-яких для нього обовязків поза його волею. Тому підстав вважати своє цивільне право порушеним і домагатись його захисту в судовому порядку на думку суду немає.

Outcome: dismissed