Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-18 00:00:00

26 липня 2010 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська звернувся позивач через свого представника із вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого представник позивача в позовній заяві та в судовому засіданні послався на наступне. Позивач є єдиним власником домоволодіння по [ADDRESS] та єдиним спадкоємцем свого брата [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина, що складається в тому числі з частини земельної ділянки, на якій знаходиться зазначене домоволодіння. Позивачу листом нотаріуса Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 26 вересня 2009 року було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину\\~частину земельної ділянки, що належала брату позивача, із посиланням на неможливість видачі відповідного свідоцтва без виділення (визначення) частки померлого у спільному майні. Посилаючись на викладені обставини, вказуючи, що право власності померлого на земельну ділянку підтверджується Державними актами, а чинне законодавство, зокрема норми ст.49 Закону України «Про нотаріат», не передбачає можливість відмови у вчиненні нотаріальної дії за зазначеної нотаріусом підстави, положення ст.ст.370, 372 ЦК України встановлюють рівність часток співвласників у праві спільної сумісної власності, представник позивача просив суд визнати незаконною відмову державного нотаріуса у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частину земельної ділянки по [ADDRESS] та зобов`язати відповідача видати позивачу свідоцтво про право на спадщину за законом на відповідну земельну ділянку. Також представник позивача просив суд покласти судові витрати на відповідача. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні в повному обсязі на викладених у позові підставах. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, 15 вересня 2011 року подав заяву про розгляд справи за своєї відсутності. Враховуючи дані обставини, суд вважає за можливе на підставі ст.ст.169 ч.4, 224 ЦПК України здійснити розгляд даної цивільної справи в заочному порядку відповідно до Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України. Вислухавши пояснення представник позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що позивач успадкував домоволодіння по [ADDRESS] , а саме: Ѕ зазначеного домоволодіння в порядку спадкування після смерті свого батька [PERSON] , який помер [INFO] , та Ѕ домоволодіння після смерті свого брата [PERSON] , який помер [INFO] . Викладені обставини підтверджуються копіями свідоцтв про право на спадщину за законом від 12 травня 2007 року та від 29 липня 2009 року. Також судом встановлено, що земельна ділянка площею 0,0880 га, на якій розташоване вищезазначене домоволодіння, належить на праві спільної сумісної власності позивачу та [PERSON] , про що свідчать копії Державних актів на право власності на земельну ділянку серія ЯЗ №303574, серія ЯЗ №303575 від 29 травня 2009 року. 26 вересня 2009 року позивач звернувся до Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори із усним запитом про видачу свідоцтва про право власності на спадщину за законом на частину земельної ділянки по [ADDRESS] після брата [PERSON] , померлого [INFO] . Розглянувши даний запит, нотаріусом був надісланий позивачу лист від 26 вересня 2009 року, в якому зазначено про відмову нотаріуса у вчиненні відповідної нотаріальної дії із посиланням на положення п.224 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, згідно якої нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення (визначення) частки померлого у спільному майні. В зв`язку із викладеним, позивачу було рекомендовано звернутись до суду. Дані обставини підтверджуються копією листа Державного нотаріуса Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 26 вересня 2009 року №4415/02-14. Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Закону України «Про нотаріат», Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженою Наказом Мінюсту України 03 березня 2004 року №20/5. Так, відповідно до положень ст.49 ч.1 Закону України «Про нотаріат`нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії у випадках, визначених зазначеною нормою закону, яка не містить вичерпного переліку підстав для відмови. Згідно п.224 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення (визначення) частки померлого у спільному майні. Частиною 4 ст.49 Закону України «Про нотаріат`визначено, що на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову. Згідно ст.50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті викладених норм діючого законодавства, суд приходить до висновку, що до суду дійсно може оскаржуватись відмова нотаріуса у вчиненні певної нотаріальної дії. При цьому така відмова має бути оформлена нотаріусом у вигляді відповідної постанови, яка і є в такому разі предметом оскарження в судовому порядку та є належним підтвердженням наявності відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії. В той же час, позивачем, його представником до матеріалів справи не долучено постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Натомість в матеріалах справи є лист Державного нотаріуса Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 26 вересня 2009 року №4415/02-14, який у відповідності до ст.ст.49, 50 Закону України «Про нотаріат`не може бути предметом оскарження до суду та належним доказом, що підтверджує факт відмови відповідача у вчиненні нотаріальної дії. За таких обставин суд приходить до висновку про відсутність доведення факту порушення нотаріусом прав позивача, що в свою чергу зумовлює відмову в задоволенні позову. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст.88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, вважає за необхідне судові витрати у справі покласти у вигляді судового збору (державного мита) в розмірі 51 гривні, витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 37 гривень, а також у вигляді понесених позивачем витрат на правову допомогу, покласти на позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed