Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-08 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись до суду із заявою про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що з 11 вересня 2009 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбу, від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , для реалізації своїх прав, передбачених статтею 109 Сімейного кодексу України заявники уклали між собою договір про спільне виховання та утримання неповнолітнього сина, який нотаріально посвідчений [INFO] , в якому визначено, що дитина буде проживати з батьком, яку участь у забезпеченні умов життя дитини братиме мати, порядок участі матері у додаткових витратах на дитину, вважають, що ними виконанні всі умови, передбачені статтею 109 Сімейного Кодексу України та мають обопільне бажання розірвати шлюб. Сторони в судове засідання не з`явились, про день та час судового розгляду справи були повідомлені належним чином, однак, від сторін надійшли до суду заяви, відповідно до яких сторони підтримують позов в повному обсязі та просять суд розглянути справу у їх відсутність.(а.с. 11,12) Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до статті 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 109 цього Кодексу. Згідно з статтею 109 Сімейного кодексу України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Договір між подружжям про розмір аліментів на дитину має бути нотаріально посвідчений. Як убачається з матеріалів справи, 10.09.2011 року між сторонами укладено договір про спільне виховання та утримання неповнолітньої дитини, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анохіною В.М.. (а.с. 5) Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як убачається з матеріалів справи, заявники перебувають в зареєстрованому шлюбі з 11 вересня 2009 року, від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , 10.09.2011 року між заявниками укладено договір про спільне виховання та утримання їх спільної дитини, мають обопільне бажання розірвати шлюб, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони бажання не мають. Згідно з ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що причини, з яких заявники наполягають на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливим, оскільки сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, поновлювати сімейно-шлюбні відносини наміру не мають, тому заява [PERSON] та [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно з ч. 1 ст. 218 Цивільного процесуального кодексу України судом оголошено вступну та резолютивну частину рішення в судовому засіданні. Враховуючи наведене та

Outcome: approved