Jurisdiction: civil
Date: 2012-02-21 00:00:00

В лютому 2012 року [PERSON] звернулася до суду з таким позовом в якому вказувала, що 12 жовтня 2007 року помер [PERSON], якому за життя позивачка надавала допомогу та здійснювала його догляд. Після його смерті відкрилася спадщина, що була прийнята, проте належним чином не оформлена відповідачами по справі, як спадкоємцями за законом. Враховуючи те, що [PERSON] понесла витрати на поховання [PERSON], а тому просила стягнути з відповідачів за рахунок отриманої ними спадщини на свою користь ці витрати в розмірі 1 903,76 грн. Також, вказуючи на поважність причин пропуску нею позовної давності, що обґрунтовувала тривалими судовими спорами між нею та відповідачами, просила поновити цей строк. В судовому засіданні позивачка [PERSON] свої вимоги підтримала в повному обсязі, надала пояснення, аналогічні викладеним в позові. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково в загальному розмірі 901,60 грн., звертаючи увагу суду на те, що в іншій частині понесені позивачкою витрати на поховання [PERSON] були їй відшкодовані Пенсійним фондом. Заслухавши пояснення позивачки, відповідачів, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, оглянувши матеріали спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON], матеріали цивільних справ за №1407/2-О-86/11 за заявою [PERSON], [PERSON], заінтересована особа: [PERSON] міська рада Миколаївської області, про встановлення факту родинних відносин та за №2-428/10 за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON], КУ «[PERSON] центральна районна лікарня», третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] державна нотаріальна контора, про визнання заповіту нікчемним, суд прийшов до наступного. Зокрема судом встановлено те, що 12 жовтня 2007 року помер [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина до складу якої входили 7/15 часток житлового будинку по вул. Рози Люксембург, 92 в м. Вознесенську Миколаївської області та відповідної частки земельної ділянки, площею 0,0924 га., розташованої за цією ж адресою, призначеної для обслуговування житлового будинку. Спадщину після смерті [PERSON] прийняли шляхом подання відповідних заяв до нотаріальної контори, проте на час розгляду справи належним чином не оформили його двоюрідні брати відповідачі по справі. Водночас [PERSON] не є спадкоємцем за законом та не має право на спадкування після смерті [PERSON] й за заповітом, оскільки складений спадкодавцем на її користь заповіт був визнаний нікчемним рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 01 червня 2010 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 05 жовтня 2010 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 грудня 2011 року. Сторонами визнана та знайшла своє повне підтвердження письмовими доказами (а.с. 5, 8-10, 25) ті обставини, що [PERSON] понесла матеріальні витрати на поховання [PERSON] в загальному розмірі 1 903,76 грн., тобто витрати в межах вартості спадкового майна, частина цих витрат в розмірі 1 002,16 грн. була відшкодована їй Пенсійним фондом в якості матеріальної допомоги на поховання спадкодавця. Відповідачі не претендують на стягнення з позивачки отриманої нею допомоги на поховання спадкодавця та не заявляли жодних вимог в цій частині. Суд приймає визнані сторонами обставини, а тому в силу ч. 1 ст. 61 ЦПК України ці обставини не підлягають додатковому доказуванню в судовому засіданні. Відповідно до ч. 1 ст. 1232 ЦК України спадкоємці зобовязані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. Разом з тим згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу її відкриття. Відповідно до ч. 1 ст. 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Таким чином обовязок по відшкодуванню понесених [PERSON] витрат на поховання спадкодавця, незалежно від оформлення спадкоємцями спадщини, підлягає пропорційному розподілу між відповідачами в розмірі Ѕ частки кожним з них. Тому з кожного з відповідачів на користь позивачки слід стягнути понесені останньою витрати на поховання спадкодавця, проте за вирахуванням витрат, відшкодованих їй Пенсійним фондом в якості матеріальної допомоги на поховання спадкодавця. Загальна сума невідшкодованих витрат становить 901,60 грн., а тому кожен з відповідачів повинен відшкодувати [PERSON] по 450,80 грн. Що стосується заяви позивачки про поновлення позовної давності, то суд виходить з того, що згідно ст.ст. 256, 257 ЦК України та п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»на вимоги про відшкодування витрат на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця дійсно поширюється загальна позовна давність тривалістю у три роки. Однак, відповідно до ст.. 267 ЦК України суд застосовує наслідки спливу позовної давності лише в тому разі, якщо про це заявлено однією зі сторін у спорі. Оскільки жодна зі сторін не заявила суду про застосування наслідків спливу позовної давності, а тому в суду немає підстав для їх застосування, а також вирішення питання про поновлення відповідних строків. В силу ст. 88 ЦПК України з кожного з відповідачів на користь позивачки також слід стягнути половину понесених останньою витрат по сплаті судового збору.

Outcome: partial