Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] і просить\~ суд\~ стягувати з відповідача на її користь аліменти у розмірі 1/3 частки від його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], починаючи з грудня 2010 року до досягнення ним повноліття. У позовній заяві позивач посилається на те, що перебувала у шлюбі з відповідачем з 15.12.2005 р. по 09.03.2011 р. Від даного шлюбу у них з відповідачем є неповнолітній син [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею і перебуває на її утриманні. Відповідач ухиляється від свого обовязку щодо виховання та утримання дитини, хоча його стан здоровя та матеріальне становище дозволяє йому надавати допомогу його дитині. Вона працює поваром в ПТУ №50, отримує не велику заробітну плату, а тому не в змозі утримувати сина самостійно. Аліменти відповідач більше нікому не сплачує. В судовому засіданні позивач підтримує позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві і просить суд задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнає частково і згоден сплачувати аліменти на дитину у розмірі 1/3 частина його заробітку щомісяця, на користь позивача, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України, одним із способів виконання батьками обовязку утримувати дитину є стягнення коштів за рішенням суду. Відповідно до ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) батьків, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Зі свідоцтва про народження серії 1-КЕ №024798 вбачається, що відповідач дійсно є батьком [PERSON], [INFO] (а.с. 5) і цей факт не заперечується сторонами. З рішення Карлівського районного суду від 09.03.2011 р. вбачається, що позивач та відповідач перебували у шлюбу. 09.03.2011 р. шлюб було розірвано і після розірвання шлюбу їхній спільний син [PERSON] залишився проживати з матірю. (а.с. 14) З довідки №880/02-25 виданої Ланнівською сільською радою вбачається, що [PERSON] дійсно проживає та зареєстрований в [INFO], разом зі своєю матірю [PERSON] (а.с. 3) Таким чином суд приходить до висновку, що [PERSON] дійсно перебуває на повному матеріальному утриманні позивача. З довідки про доходи [PERSON] вбачається, що її заробітна плата за березень-серпень 2011 року становить 7530, 51 грн., тобто заробітна плата позивача є не значною, а тому вона сама не в змозі утримувати дитину. Відповідач не надає матеріальної допомоги своєму синові у добровільному порядку, тому суд вважає за можливе стягувати з нього аліменти у розмірі 1/3 частина його доходу (заробітку) щомісяця, на користь позивача, на утримання сина [PERSON]. Позивач просить суд стягувати аліменти починаючи з грудня 2010 року. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у звязку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більше як за три роки. Позивач не надала суду доказів того, що вживала заходів задля отримання аліментів від відповідача. Позовні вимоги в цій частині нічим не обґрунтовані, а тому суд вважає за можливе присудити стягнення аліментів від дня предявлення позову, відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України. Враховуючи викладене,

Outcome: partial