Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до ТзОВ «Український прогресивний Альянс»про визнання договору № 003389 від 06 грудня 2011 року недійсним, стягнення коштів та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 06 грудня 2011 року уклала з ТзОВ «Український прогресивний Альянс»договір, предметом якого є надання їй як Учаснику програми послуг спрямованих на придбання товару, вартість якого становить 100 000, 00 грн. Відповідно до положень Додатку № 1 вищевказаного договору сплатила на користь відповідача адміністративні витрати в розмірі 3 250, 00 грн. Вважає, що правочин укладений між нею і ТзОВ «Український прогресивний Альянс»відповідно до ч. 5 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів»здійснений з використанням нечесної підприємницької практики, тому просить визнати спірний договір недійсним, в порядку ст. 216 ЦК України стягнути з відповідача на її користь 3 250, 00 грн. сплачених нею адміністративних витрат. Окрім того вказує, що неправомірними діями відповідача їй заподіяно моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях та переживаннях, порушенні нормального способу життя, тому просить стягнути з відповідача на її користь 900 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. В судовому засідання представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не зявився, причини енявки суду не повідомив, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином. Зі згоди представника позивача, суд відповідно до ст.224 ЦПК України ухвалює рішення при заочному розгляді справи В своїх запереченнях представник відповідача [PERSON] вказує, що ТОВ «Український прогресивний альянс»на здійснює господарську діяльність згідно з вимогами діючого законодавства та на умовах, що містяться у засновницьких документах. Правомірність надання грошових коштів в якості безвідсоткової позики не фінансовими установами передбачено Розпорядженням комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 31.03.2006 року № 5555 «Про можливість надання юридичними особами-субєктами господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, фінансових послуг з надання коштів у позику та надання поручительства». Відповідно до п.4.5 договору укладеного між [PERSON] та «Український прогресивний Альянс»підписання договору є свідченням того, що сторони дійшли повного розуміння і визначили, що договірні умови є зрозумілими і обовязковими для виконання Сторонами. Щодо доводів позивача про визнання правочину недійсним на підставі ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідач зазначає, що [PERSON] не подала доказів використання нечесної підприємницької практики ТОВ «Український прогресивний Альянс»при здійсненні своєї діяльності, тому просить суд відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази по справі, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. Судом встановлено, що 06 грудня 2011 року між [PERSON] та ТОВ «Український прогресивний Альянс»укладено договір № 003389, згідно якого ТОВ «Український прогресивний Альянс»(Адміністратор), зобовязується вчинити від імені та за рахунок позивача певні юридичні дії, спрямовані на придбання Товару, зазначеного у додатку № 1, на умовах діяльності Програми фінанс»(додаток № 2). Відповідно до п. 2.1.1. Договору позивач зобовязаний одноразово сплатити Гарантійний платіж та не пізніше 15 числа кожного місяця сплачувати Загальний платіж. Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Як вбачається з матеріалів справи при укладенні спірного договору зазначено у договорі всі істотні умови договору, а [PERSON] була належним чином ознайомлений з усіма умовами та за власним волевиявленням прийняла пропозицію і як наслідок підписала договір та не існувало ніяких інших умов, які б примусили позивача прийняти ці умови на вкрай не вигідних для себе умовах. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Тому вказівка позивача на те, що правочин вчинений нею під впливом обману є безпідставною, так як нею такий факт не доведено. Твердження [PERSON] про те, що діяльність відповідача заборонена згідно положень п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно яких забороняються види діяльності, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми не відповідає дійсності, оскільки спірним договором не передбачено отримання споживачем компенсації за рахунок залучення нових учасників. Також позивачем не подано доказів про те, що діяльність ТОВ «Український прогресивний альянс»є нечесною підприємницькою практикою. Оскільки суд не вбачає підстав визнавати недійсним договір між [PERSON] та ТОВ «Український прогресивний альянс», слід відмовити в стягненні з відповідача адміністративних витрат у розмірі 3 250, 00 грн. та моральної шкоди в розмірі 900 грн. На підставі викладеного,ст.ст. 207,627,638,652,1055,1056 ЦК України,

Outcome: dismissed