Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним заповіт, що посвідчений секретарем виконкому Малоданилівської селищної ради 18 березня 2005 року від імені [PERSON] на ім.*я [PERSON] посилаючись на те, що її свекрусі на праві приватної власності належало 11/300 частин домоволодіння № 35 по вул. Радянській в сел. Мала Данилівка. Згідно заповіту від 12 липня 2003 року все належне майно [PERSON] заповідала їй. 13 липня 2005 року [PERSON] померла. При оформленні спадкових прав їй стало відомо, що [PERSON] 18 березня 2005 року склала заповіт на все належне їй майно на ім.*я [PERSON]. На час складання указаного вище заповіту [PERSON] не могла усвідомлювати свої дії та керувати ними внаслідок психічного захворювання, тому позивач вважає його недійсним. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог на тій підставі, що позивач не являється спадкоємцем після смерті [PERSON], а її донька [PERSON] являється онукою померлої, тому має спадкувати. Крім того, медичні картки, на підставі яких проведена посмертна судово-психіатрична експертиза являються сфальшованими. В наданому висновку посмертної судово-психіатричної експертизи є посилання на висновок № 466 від 23 травня 2007 року, який був зроблений некомпетентною комісією, оскільки деякі експерти не внесені до державного реєстру судових експертів. У судовому засіданні позивач та представник підтримали позовні вимоги та про обставини справи пояснили, як указано вище. Представник третьої особи Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області до судового засідання не з*явився, направивши заяву, в якій просить справу розглядати за відсутності представника ( т.2 а.с. 175). Вислухавши пояснення сторін, свідків, всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, зясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази в сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Частиною 1 ст. 1234 ЦК України передбачено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Судом встановлено, що 12 липня 2003 року [PERSON] складено заповіт на все належне майно на користь [PERSON], який посвідчено державним нотаріусом Дергачівської державної нотаріальної контори за реєстровим номером 2-1925 (т.1 а.с.4). 18 березня 2005 року [PERSON] складено заповіт на все належне майно на користь [PERSON], який посвідчено вдома у зв*язку з хворобою за адресою: сел. Мала Данилівка, вул. Наукова, 55 секретарем виконкому Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області за реєстровим номером 55 (т.2 а.с.144). [PERSON] померла 13 липня 2005 року, про що мається копія свідоцтва про смерть ( т.1 а.с.5). В пункті 17 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» роз*яснено, що право на предявлення позову про недійсність заповіту виникає лише після смерті заповідача. Відповідно до вимог ч.2 ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Згідно із ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно ст. 215 ЦК України підставами недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п*ятою та шостою ст. 203 ЦК України, а також якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ч.1 ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Відповідно до п.16 Постанови №9 Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009р. „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Відповідно до роз*ясень п. 18 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоровя не усвідомлювала значення своїх дій та(або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу (стаття 145 ЦПК). Для визначення наявності такого стану на момент посвідчення заповіту 12 липня 2003 року суд, відповідно до статті 145 ЦПК зобовязаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК. У звязку з тим, що предметом судового дослідження є психічний стан особи в момент вчинення правочину, суд відповідно до вимог ст.145 ЦПК України призначив судово - психіатричну експертизу згідно ухвали Дергачівського районного суду Харківської області від 28 березня 2011 року (т.2 а.с. 46). Як вбачається з акту № 810 посмертної судово-психіатричної експертизи від 30 серпня 2011 року [PERSON] на момент складення заповіту 18 березня 2005 року виявляла стійкий хронічний психічний розлад у формі судинної деменції. За своїм психічним станом в цей період часу [PERSON] була не здатна розуміти значення своїх дій та керувати ними (т.2 а.с.154-157). В судовому засіданні 28 березня 2011 року свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що [PERSON] вела себе неадекватно, не впізнавала людей, дуже дивно себе поводила. Згідно ч.2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. 12 липня 2003 року від імені [PERSON] на ім.*я [PERSON] на все належне майно, посвідчено заповіт державним нотаріусом Дергачівської державної нотаріальної контори. Таким чином, [PERSON] являється особою, права якої порушуються зазначеним вище заповітом. Доводи відповідача щодо сфальсифікованих медичних документів, які були предметом дослідження експертів не знайшли свого підтвердження у матеріалах справи та у судовому засіданні. Як вбачається з зазначеного вище акту посмертної судово-психіатричної експертизи від 30.08.2011 року предметом дослідження експертної комісії були матеріали цивільної справи, амбулаторна карта [PERSON], амбулаторна карта № 875 із психіатричного кабінету Дергачівської ЦРБ, які не викликали жодного сумніву у експертної комісії. Таким чином, в порушення вимог частини 3 статті 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України відповідач не довела ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень, а згідно ч.4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає, що комісія експертів надавши експертне дослідження відносно психічного стану [PERSON] всебічно, повно і обєктивно дослідили всі обставини по справі, матеріали справи та медичні документи, які знаходилися в лікарнях, де перебувала на обліку та лікувалася [PERSON], та надали обєктивний медичний висновок стосовно психічного стану [PERSON] на час укладання правочину. Суд зазначає, що воля особи при вчиненні правочину в таких випадках або взагалі відсутня, або настільки спотворена, що абсолютно не відповідає тій волі, яка була б у цієї особи, якщо б вона знаходилася при здоровому розумі і твердій памяті. Виходячи з обставин справи, а також дослідження експертної комісії, яка вказала на те, що на час складання заповіту [PERSON] не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, слід визнати заповіт від 18 березня 2005 року складений на все належне майно на користь [PERSON] недійсним з підстав, передбачених ст.225 ЦК України. Згідно ч.1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі ст. 202, 203, 215, 216, 225 ЦК України, та

Outcome: approved