Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-05 00:00:00

17.06.2011 року позивач ПАТ КБ Приватбанкзвернувся до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення. В обгрунтування своїх позовних вимог вказав, що відповідно до укладеного договору № DN81AR03110091 від 10.08.2007 року відповідач [PERSON] отримав кредит в розмірі 54450,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 9,00% на рік на суму залишку заборговності за кредитом з кінцевим терміном повернення 09.08.2014 року. У порушення умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, у звязку з чим станом на 18.05.2011 року має заборгованість -31396,91 грн., яка складається з наступного : 26200,23 грн. заборгованість за кредитом, 4971,51 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 190,98 заборгованість по коміссії за користування кредитом, 34,19- пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договром. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором ПАТ КБ Приватбанк і відповідач [PERSON] 10.08.2007 року уклали договір застави рухомого майна, згідно якого відповідач надав в заставу автомобіль ВАЗ модель 21214 126-20, рік випуску 2007, тип ТЗ: Легковий джип-В, № кузова/шасі: ХТА21214071859527, реєстраційний номер : АН 4040СН, щоналежить на праві власності відповідачу [PERSON] В порушення умов договору відповідач зобовязання за кредитом не виконує, предмет застави в заклад банку не передав. Тому позивач просить суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DN81AR03110091 від 10.08.2007 року в сумі 31396,91 грн. звернути стягнення на предмет застави: автомобіль ВАЗ модель 21214 126-20, рік випуску 2007, тип ТЗ: Легковий джип-В, № кузова/шасі: ХТА21214071859527, реєстраційний номер : АН 4040СН, щоналежить на праві власності відповідачу [PERSON], шляхом продажу вказаного автомобілябанком з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ Приватбанквсіх повноважень, необхідних для здійснення подажу, стягнути з відповідача судові витрати- державне мито 313,97 грн. та витрати на інформаціно-технічне забезпечення розгляду справи- 120 грн. [PERSON] надав до суду зустрічну позовну заяву до ПАТ КБ Приватбанкпро визнання незаконною підвищення процентної ставки за користування кредитом, зобовязання провести перерахунок . В обгрунтування своїх позовних вимог вказав, що 10.08.2007 року між ним та відповідачем ПАТ КБ Приватбанкбув укладений кредитний договір № DN81AR03110091 , відповідно до якого банк видав кредит у сумі 54450 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 9,00% на рік на суму залишку заборговності за кредитом з кінцевим терміном повернення 09.08.2014 року. З 01.02.2009 року ПАТ КБ Приватбанкодноособово збільшив процентну ставку за вищевказаним кредитним договором з 9% до 21%, і само собою збільшився відсоток за користування кредитом при порушенні позичальником зобовязань по погашенню кредиту з 3% до 5%, про що раніше йому не було відомо. [PERSON] вважає, що ПАТ КБ Приватбанкгрубо поршує його права та просить визнати незаконним збільшення ПАТ КБ Приватбанкпроцентної ставки за користування кредитним договором № DN81AR03110091 від 10.08.2007 року, визнати п. 2.3.1 Кредитного Договору недійсним, зобовязати ПАТ КБ Приватбанк перерахувати проценти за договором у попередній сумі з 01.02.2009 року,стягнути понесені судові витрати. В судовому засіданні представник позивача ПАТ КБ Приватбанкпідтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні, зустрічні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] позовні вимоги ПАТ КБ Приватбанкне визнав, просив відмовити в їх задоволенні, позовниі вимоги [PERSON] просив задовольнити. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги ПАТ КБ Приватбанкне визнав, просив відмовити в їх задоволенні, позовниі вимоги [PERSON] просив задовольнити. Заслухавши позивача, представників відповідача, зясувавши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до укладеного кредитного договору DN81AR03110091 від 10.08.2007 року [PERSON] отримав кредит в розмірі 54450,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 9,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 09.08.2014 року ( а.с. 8-10). Згідно розрахунку, наданого Банком відповідач станом на 18.05.2011 року має заборгованість 31396,91 грн., яка складається з наступного: 26200,23 грн. заборгованість за кредитом, 4971,51 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 190,98грн. заборгованість по комісії за користування кредитом, 34,19 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором (а. с. 4-5). Відповідно до ч.2 ст. 1054 та ч.2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення Боржником зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором ПАТ КБ ПриватБанкі відповідач [PERSON] 10.08.2007 року уклали договір застави рухомого майна, згідно якого відповідач надав в заставу автомобіль ВАЗ, модель: 21214 126-20, рік випуску: 2007, тип ТЗ: Легковий джип-В, № кузова/шасі: ХТА21214071859527, реєстраційний номер: АН4040СН, що належить на праві власності відповідачу [PERSON] (а.с. 11-13). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Статтею 1056-1 ЦК України передбачено, що встановлений кредитним договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною. Закон України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порякувід 12.12.2008 року, яким ЦК України було доповнено ст. 1056-1, набрав чинності з 10 січня 2009 року. Згідно з п. 3.5 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року за № 541/13808, банки мають право змінювати процентну ставку за кредитом лише в разі настання події, не залежної від волі сторін договору, яка має безпосерденій вплив на вартість кредитних ресурсів банку. Однією з таких підстав є підвищення облікової ставки Національного банку України та нестабільність курсової політики. Згідно з ч. 3 ст. 653 ЦК України у разі зміни договору зобовязання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями ст.ст. 207, 640 ЦУ України та уклали кредитний договір, у якому передбачили умови підвищення процентної ставки, то вони мають виконуватись і вважаються такими, що момент досягнення домовленості настав. Тобто, спочатку відбувається зміна відсоткової ставки, а потім надсилається повідомлення про це. В судовому засіданні встановленоПАТ КБ Приватбанкпідвищив процентну ставку на підставі розпорядження № Э.40.0.0.0/1-20 від 25.12.2008, згідно з яким підвищена доходність по кредитах активів, виданих у гривні бізнесів Іпотечне кредитуваннята Авто в кредит до 30% річних . Згідно листа Приватбанкувід 25.12.2008 року банк повідомив позивача про підвищення процентної ставки згідно кредитного договору № DN81AR03110091 від 10.08.2007 року . Однак, Банк не надав доказів того, що такий лист надсилався відповідачу саме [PERSON] за місцем його проживання, за адресою: с. Гродівка Красноармійського району Донецької області, а також доказів про те, що відповідач отримав таке повідомлення. Враховуючи вищевикладене, а також поведінку відповідача [PERSON] щодо його незгоди зі вказаними змінами до кредитного договору суд приходить до висновку про відсутність домовленості між сторонами стосовно щодо підвищення процентної ставки за користування кредитом та неприйняття відповідачем пропозицій банку. За таких обставин суд вважає за необхідне визнати незаконним з 01.02.2009 року збільшення банком процентної ставки за користування кредитом за кредитним договором № DN81AR03110091 від 10.08.2007 року та зобовязати відповідача перерахувати проценти за договором у попередній сумі з 01.02.2009 року. Що стосується вимог [PERSON] про визнання недійсним п.2.3.1 Кредитного договору, то суд виходить з наступного. Як в позовній заяві [PERSON], так і в судовому засіданні його представники просять визнати недійсним п. 2.3.1 Кредитного договору саме з моменту дії Закону України № 661 від 12.12.2008 року, при цьому посилаються на ст. 1056-1 ЦК України. В даному випадку суд вважає непотрібним визнавати п. 2.3.1 Договору недійсним в судовому порядку, оскільки згідно ст. 1056-1 ЦК України умови договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемними. Відповідно до ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом ( нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання п. 2.3.1 кредитного договору недійсним. Вимоги ПАТ КБ Приватбанкщодо звернення стягнення на предмет застави не підлягають задоволенню з наступних підстав. За загальним правилом ч. 1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 24 Закону України Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяженьзвернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим законом. На підставі ст. 11 вказаного Закону обтяження рухомого майна реєструється в Державному реєстрі в порядку, встановленому цим Законом. Згідно зі ст. 25 вказаного Закону позивач, який звертається до суду з вимогою звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобовязаний до моменту подання відповідного позову до суду письмово повідомити всіх обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження цього ж рухомого майна, про початок судового провадження у справі про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна та копії письмових повідомлень всіх обтяжувачів в матеріалах справи відсутні. Згідно зі ст. 589 ЦК україни у разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволенні, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобовязання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у звязку із предявленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Позивачем не було надано суду відомостей щодо загального розміру вимог та всіх його складових, що підлягають сплаті заставодержателю з вартості предмета застави без підвищення з 01 лютого 2009 року відсоткової ставки за кредитом. У звязку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ Приватбанкдо [PERSON] про звернення стягнення задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з ПАТ КБ Приватбанкна користь [PERSON] підлягають стягненню понесені судові витрати : судовий збір у розмірі 8,50 грн., та витрати на інформаційне - технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 37 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial