Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом про звільнення самовільно зайняту земельну ділянку [PERSON], що знаходиться на перехресті шляхів Київ-Вишгород-Димер площею 0,01га шляхом знесення споруди-кафе швидкого харчування за рахунок Вишгородської міської ради з подальшою компенсацією витрат, повязаних із знесенням за рахунок [PERSON] Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач займає дану земельну ділянку без належних документів, які посвідчують права на земельну ділянку, що призводить до порушення вимог ст.ст. 125, 126 Земельного Кодексу України. Таким чином позивач просить відповідно до ст. 212 ЗК України повернути земельну ділянку як самовільно зайняту. Представник позивача у судовому засіданні, підтримала обставини зазначенні в позовній заяві та просила позовні вимоги задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, про час, день та місце розгляду справи були повідомлено належним чином, про причини своєї неявки, суд не повідомив, клопотань та заяв суду не надходило. У судове засідання третя особа не зявилася, про час, день та місце розгляду справи були повідомлено належним чином, про причини своєї неявки, суд не повідомив, клопотань та заяв суду не надходило. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають правове значення для розгляду справи і вирішення спору по сутті, суд приходить до наступного. Вишгородська міська рада відповідно до ст. 189 Земельного Кодексу України, здійснює контроль за використанням та охороною земель. Земельна ділянка на перехресті Київ-Вишгород-Димер в м. Вишгороді площею 0,01га використовується [PERSON] під розміщення кафе швидкого харчування самовільно без правовсгановлюючих документів про, що підтверджує акт перевірки дотримання стану використання земельної ділянки від 18.05.2011 року. Дані обставини підтверджується висновком Управління Держкомзему у Вишгородському районі Київської області № 14 від 29.06.2011 року та висновком інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області від 15.06.2011 року. Відповідно до ст.ст. 125, 126 ЗК України, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документів, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації, а право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документів. Що посвідчує право на неї та державної реєстрації забороняється. Як вбачається з рішення Верховного суду України від 11.02.2009 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання право власності на нерухоме майно, предметом спору являється обєктом містобудування-кафе швидкого харчування на перехресті шляхів Київ-Вишгород-Димер. Даним рішенням, було встановлено, що будівництво спірного обєкту було розпочато сторонами без отримання дозволу виконавчого комітету Вишгородської міської ради та при відсутності відповідних документів на право власності чи оренду земельної ділянки. Документ, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, та докази його державної реєстрації відсутні. Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 60 ЦПК України, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 ЦПК України. Доказування не повинно ґрунтуватися на припущеннях. Доказами в розумінні ст. 57 ЦПК України є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 61 ЦПК України, обставини, встановленні судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили. Гне доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно п. 1,2 ст. 212 ЗК України, самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Таким чином позовні вимоги є необґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі ст.ст. 189, 125, 126, 212, ЗК України,

Outcome: approved