Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-05 00:00:00

Позивачка 03 лютого 2011 року звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON], треті особи: орган опіки та піклування Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради, прокурор Ленінського району м. Дніпропетровська про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів (а.с. 4-5). В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона, відповідно рішення Виконавчого комітету Ленінської районної у місті ради від 20 серпня 2010 року № 454 призначена піклувальником над малолітньою унукою [PERSON], [INFO], яка проживає разом із нею та знаходиться на її повному утриманні. ЇЇ донька, [PERSON], [INFO], не проживає з нею з березня 2010 року, вихованням та утриманням своєї малолітньої дитини не займається, бродяжить, на даний час її місцезнаходження не відомо. Внаслідок такої бездіяльності з боку матері створились умови, які шкодять інтересам дитини. Позивачка просила позбавити батьківських прав [PERSON], у відношенні до своєї малолітньої доньки, [PERSON], [INFO]. Стягнути з [PERSON] аліменти на утримання її малолітньої доньки [PERSON], [INFO] у розмірі ? частини з усіх видів доходу на користь [PERSON]. Позивачка в судове засідання не з'явилась. Про день, час та місце судового засідання повідомлялась у встановленому законом порядку. До суду надала заяву, в якій просила суд справу розглядати без її присутності. Позовні вимоги підтримала, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідачка в судове засідання не з'явилась. Про день, час та місце судового засідання повідомлялась у встановленому законом порядку. Причини неявки у судове засідання не повідомила, письмових заяв про розгляд справи за її відсутністю до суду не надходило. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. До суду надали заяву, в якій просили справу розглядати без присутності законного представника під час розгляду справи, позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити. Прокурор Ленінського району м. Дніпропетровська в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. Причини неявки у судове засідання не повідомив, письмових заяв про розгляд справи за його відсутністю до суду не надходило. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що проживає з позивачкою в одному будинку, знайомі близько 20 років. Донька [PERSON] постійно знаходиться в бігах, дитиною не займається. Малолітню [PERSON] залишила на виховання позивачки, а сама пішла з дому у березні 2010 року та із цих пір вдома не з'являлась. Свідок [PERSON] зазначила, що її сестра в 2010 році, відповідачка по справі, пішла з дому залишивши дитину. Приблизно через місяць прийшла та забрала дитину, але знов через місяць повернула дитину. Зі слів дитини, вона була потрібна матері лише для отримання державної допомоги. З цього часу до дитини не приходила, не цікавилась її долею. Відповідно статті 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. При вирішенні спору щодо спірних правовідносин суд застосовує положення Конституції України, законів України, міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, практику Верховного Суду України. Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно статті 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. З урахуванням вимог ст.1 Закону України «Про охорону дитинства», ст.1 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» дитина, яка залишилася без піклування батьків у зв'язку з позбавленням їх батьківських прав отримує визначене відповідно до законодавства становище дитини, позбавленої батьківського піклування, яке надає їй право на повне державне забезпечення і отримання передбачених законодавством пільг. Підставою звернення позивачки до суду із позовом на захист прав та інтересів неповнолітнього є припинення особистих немайнових та майнових прав і обов'язків відповідача у відношенні до сина, що спрямовано на набуття ним правового статусу дитини, позбавленої батьківського піклування та отримання, у зв'язку із цим, особливого захисту і допомоги з боку держави. З'ясувавши обставини по справі, вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], є дочкою [PERSON] та [PERSON], що підтверджується актовим записом про її народження № 1471, складеним Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції від 01 жовтня 2008 року (а.с. 6). Мати дитини [PERSON], [INFO], є уродженкою м. Дніпропетровськ, громадянкою України (а.с. 38). За місцем своєї реєстрації [ADDRESS] не проживає (а.с. 10, 39, 47,48). Відповідно довідки від 13 січня 2011 року та згідно відповіді на запит від 04 травня 2011 року Ленінським РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області на теперішній час місцезнаходження [PERSON] не встановлено (а.с. 13, 25). Згідно довідки Управління інформаційних технологій ГУМВС України в Дніпропетровській області від 04 травня 2011 року, відповідно до проведеної перевірки за обліками персонально-довідкової картотеки УІТ ГУМВС України в області встановлено, що зазначена особа станом на 29 квітня 2011 року засудженою (за кримінальними справами) не значиться та в розшуку не перебуває (а.с. 26). Рішенням виконавчого комітету Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради № 454 від 20 вересня 2010 року [PERSON], [INFO] надано статус дитини позбавленої батьківського піклування. [PERSON] призначено опікуном над малолітньою [PERSON]. Закріплено право на користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS], за [PERSON]. Призначено [PERSON] піклувальником за станом збереження житла малолітньої [PERSON], [INFO] (а.с. 9). Згідно висновку органу опіки та піклування Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради доцільним є в інтересах дитини позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до її малолітньої дочки [PERSON], [INFO] (а.с. 12). Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров'я, фізичний та духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За ч.2,5 ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє їх від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ст.ст.3, 155 Сімейного кодексу України, дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли з ними не проживає. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Між тим, згідно вимог пункту 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. У відповідності до статті 166 Сімейного Кодексу України, особа позбавлена батьківських прав втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає право на пільги та державну допомогу, що надаються сім'ям з дітьми; не може бути усиновлювачем та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов'язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Суд, оцінивши здобуті по справі докази за внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв'язку у сукупності, розглянувши спір в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку, що мати дитини [PERSON], усвідомлюючи складні життєві умови, само усунулась від виконання своїх батьківських обов'язків: не піклується про фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя свого сина. Не забезпечує неповнолітньому необхідного харчування, медичного догляду, лікування, не спілкується із дочкою, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, тим самим дійсно ухиляється від виховання та утримання своєї дитини. Тому доводи позивача з приводу свідомого нехтування відповідачкою свого батьківського обов'язку суд вважає обґрунтованими, у зв'язку із чим позовні вимоги щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав підлягають задоволенню. Відповідно до ч.2 ст.166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів. Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.183 Сімейного Кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч.2 ст.182 Сімейного Кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про необхідність стягнути з відповідачки аліменти в розмірі ? частини із всіх видів її заробітку на утримання малолітньої дочки в судовому порядку, починаючи від дня пред'явлення позову до суду і до повноліття дитини, тому що відповідачка, будучи матір'ю дитини зобов'язана її матеріально утримувати. Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 17,00 грн. та витрати на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи в 120,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved