Jurisdiction: civil
Date: 2012-01-12 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати дії відповідачів неправомірними, стягнути з відповідачів солідарно матеріальну та моральну шкоду в сумі 25 365,99 грн.. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 20.06.2003р. стягнуто з нього та [PERSON], [PERSON] в користь ЛМКП «Львівтеплоенерго»заборгованість за надані послуги теплопостачання в сумі 453,67 грн. 02.09.2003р. вказана сума заборгованості ним сплачена, проте, відповідач почав надсилати на його адресу попередження про наявну заборгованість в сумі 289,63 грн. На його заперечення викладені у скарзі, відповідачем надано відповідь про те, що у резолютивній частині рішенні суду допущено описку і сума заборгованості становить не 453,67 грн., а 743,30 грн., однак, ухвали про виправлення вказаної описки не було долучено. В подальшому, незважаючи на його скарги, відповідачем продовжувались надсилатись вимоги про сплату заборгованості. 20.06.2011р. йому надійшло попередження від [PERSON] «Універсальна колекторська група»про представництво інтересів ЛМКП «Львівтеплоенерго»та необхідність сплати заборгованості в користь останнього в сумі 289,63 грн., а також роз»яснино санкції, які будуть застосовані у випадку несплати такої. В подальшому на номер його мобільного телефону від автоматичного [PERSON] «Універсальна колекторська група»систематично почали надходити дзвінки з нагадуванням про наявність вказаного боргу. Внаслідок такого психологічного тиску у нього проявились та загострились захворювання, що мають нервову природу ( ішемічна хвороба серця, стенокардія, атеросклеротичний кардіосклероз, виразка 12палого кишківника), у зв»язку із чим він двічі лікувався у лікувальному закладі та поніс витрати на придбання медпрепаратів в сумі 365,99 грн. Крім того, протиправними діями відповідачів йому і заподіяні душевні страждання, що призвели до виникнення стресу та погіршення стану здоров»я. Вважає, що грошове відшкодування за спричинену моральну шкоду становить 25 000 грн. В судовому засіданні позивач позов підтримав, дав пояснення аналогічні змісту позовної заяви, просить позов задоволити. Представник ЛМКП «Львівтеплоенерго»в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що за рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 20.06.2003р. заборгованість позивача по оплаті послуг теплопостачання становить 743,30 грн., про що і зазначено в тексті рішення, однак, судом в резолютивній частині рішення було допущено описку. Вказані обставини роз»яснювались позивачу, йому надсилались повідомлення про необхідність сплати заборгованості, однак, така ним не була сплачена. Тому було укладено договір із [PERSON] «Універсальна колекторська група»про надання послуг (дій спрямованих на повернення заборгованості, в т.ч. і відповідачем). Вважає, що дії відповідачів були правомірними, жодної шкоди відповідачами позивачу не заподіяно, а тому заявлений позов є безпідставним. Просить відмовити в його задоволенні . Представник [PERSON] «Універсальна колекторська група»в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що 23.05.2011р. між ЛМКП «Львівтеплоенерго»та [PERSON] «Універсальна колекторська група»було укладено договір, згідно якого останній зобов»язався надати послуги щодо проведення допустимих законодавством України дій, спрямованих на повернення заборгованості боржниками, визначеними у реєстрі боржників, до такого реєстру було включено і позивача, сума заборгованості якого у реєстрі зазначена - 289,63 грн. На підставі вказаного договору позивачу здійснювались дзвінки з нагадуванням про необхідність сплати вказаної заборгованості, що не заборонено законодавством. Вважає дії відповідача [PERSON] «Універсальна колекторська група»правомірними, а позов безпідставним. Заслухавши пояснення позивача, представників відповідачів, з"ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 20.06.2003р., ухваленим в цивільній справі №2-2897/2003, частково задоволено позов ЛМКП «Львівпеплоенерго»стягнуто з [PERSON], [PERSON], [PERSON] в користь ЛМКП «Львівтеплоенерго» заборгованість за надані послуги теплопостачання в сумі 453,67 грн. Вказане рішення не оскаржувалось та набрало законної сили. 02.09.2003р. позивачем зазначена сума заборгованості оплачена, що стверджується копією квитанції №6319/103. Враховуючи те, що позивачем заборгованість за надані послуги теплопостачання оплачена згідно рішення суду, дії відповідача ЛМКП «Львівтеплоенерго»щодо надіслання позивачу вимог про оплату заборгованості по оплаті послуг теплопостачання в сумі 289,63 грн. є неправомірними, оскільки зобов»язання позивача було припинене його виконанням (ст.599 Цивільного кодексу України). Суд не приймає до уваги покликання представника ЛМКП «Львівтеплоенерго» на те, що сума заборгованості позивача становить 743,30 грн. (яка зазначена у мотивувальній частині рішення) та про описку у резолютивній частині рішення, оскільки відповідно до ст.215 ЦПК України висновок суду по суті позовних вимог викладається саме у резолютивній частині рішення, відтак, рішення підлягає виконанню у відповідності до резолютивної частини рішення. Питання про виправлення описки в рішення суду (в порядку передбаченому ст.219 ЦПК України) відповідачем не ініціювалось. Як встановлено судом, 23.05.2011р. між ЛМКП «Львівтеплоенерго»та [PERSON] «Універсальна колекторська група»було укладено договір №05/11-215, предметом якого стало надання останнім надання послуг щодо проведення допустимих законодавством України дій, спрямованих на повернення заборгованості боржниками, визначеними у реєстрі боржників. Згідно поданого ЛМКП «Львівтеплоенерго»(який згідно п.1.2 гарантував дійсність відомостей про існуючу заборгованість) реєстру боржників, до такого включено і позивача на суму заборгованості - 289,63 грн. Відповідно до умов вказаного договору, позивачу здійснювались дзвінки з нагадуванням про необхідність сплати вказаної заборгованості. З огляду на те, що відповідач [PERSON] «Універсальна колекторська група»діяв відповідно до умов договору про надання послуг, який є чинним, ніким не оспорений та недійсним не визнавався, суд приходить до висновку, про відсутність підстав для визнання його дій неправомірними. Відповідно до ст. ст.1166, 1167 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Матеріальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (ст.22 Цивільного кодексу України). Моральною шкодою є втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди). Така може полягати у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. З огляду на зазначені положення законодавства, крім факту протиправності діяння обовязковому встановленню та доведенню в спорах про відшкодування шкоди підлягає також факт наявності матеріальної та моральної шкоди та безпосереднього причинного зв'язку між такою шкодою та діянням . Як вбачається із витягів з історії хвороби позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 08.08.2011р. по 22.08.2011р. з приводу ішемічної хвороби серця, стенокардія, атеросклеротичний кардіосклероз, та з 12.09.2011р. по 25.09.2011р. з приводу виразки деформованої цибулини 12палого кишківника. Як вбачається із копій чеків позивачем було затрачено кошти на придбання медикаментів в сумі 365.99 грн.,. Проте, зазначені кошти не підлягають відшкодуванню з огляду на відсутність доказів в підтвердження причинно-наслідкового звязку між неправомірними діями та захворюванням позивача. Відповідно до ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частина 2 статті 60 ЦПК України визначає, що докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Однак, позивачем, всепереч вказаних вимог, не подано суду жодних доказів, які б свідчили про заподіяння йому моральної шкоди. Відтак, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного статтею 11 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення матеріальної та моральної шкоди позивачем не доведені, а тому не підлягають до задоволення. На підставі ст. ст.599, 1166, 1167 Цивільного кодексу України та

Outcome: dismissed