Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до комунального підприємства «Теплоелектроцентраль» про стягнення нарахованої але не виплаченої заробітної плати, на суму 2023 грн. 34 коп., компенсації втрати частини заробітної плати в звязку з затримкою її виплати на суму 1767 грн. 40 коп. станом на 1 січня 2011 р. та відшкодування моральної шкоди на суму 3000грн. Свої вимоги позивач мотивує тим, що він перебував в трудових відносинах з КП «Теплоелектроцентраль». Під час роботи на підприємстві заробітна плата виплачувалась нерегулярно та не в повному обсязі. В день звільнення всупереч встановленим вимогам закону підприємство не здійснило з ним повного розрахунку. Він вправі також розраховувати на отримання компенсації в звязку з порушенням термінів виплати заробітної плати , як це передбачено ст. 34 Закону України «Про оплату праці», та на відшкодування моральної шкоди, яка йому спричинена відповідачем тривалою невиплатою заробітної плати, внаслідок чого він змушений був докладати додаткових зусиль для гідного існування. Позивач в судове засідання не зявився, надіславши заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача, належно повідомлений про день, час та місце розгляду справ , в судове засідання також не зявився, причин неявки не повідомив. Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем. Заробітна плата виплачувалась позивачеві нерегулярно та не в повному обсязі. При звільненні позивача відповідач не здійснив з ним повний розрахунок, заборгувавши нараховану, але не виплачену заробітну плату. Відповідно до ч.1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Як передбачено частиною ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Отже, відповідач не дотримався трудового законодавства, а тому має сплатити позивачеві заборговану заробітну плату, а також компенсацію втрати частини заробітної плати в звязку з затримкою термінів її виплати, оскільки це відноситься до обовязку роботодавця, передбаченого ст.34 Закону України «Про оплату праці». Розмір заборгованої заробітної плати та компенсації за затримку її виплати підтверджується довідкою відповідача. Разом з тим, позивач має довести наявність моральної шкоди та вини у відповідача у її заподіянні. У справі відсутні будь які докази на обґрунтування цієї частини вимог. Більш того, ч.1 ст. 233 КЗпП України передбачає строк звернення до суду щодо вимог про відшкодування моральної шкоди, зокрема, працівник може звернутися до суду із заявою про вирішення цього спору в тримісячний строк з дня, коли дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Позивач пропустив строк звернення до суду, поважних причин його пропуску не навів і клопотання про поновлення пропущеного строку не заявив, а тому підстав для задоволення позову в цій частині немає. Судовий збір, від якого позивач звільнений за законом, підлягає стягненню з відповідача. На підставі ч. 1 ст. 115, ч.1 ст. 116, ч.1 ст. 233 КЗпП України, ст.34 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995р. №108/95-ВР,

Outcome: partial