Jurisdiction: civil
Date: 2012-01-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу з відповідачем, зареєстрованого Калінінським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Донецька 11.01.1997 року, актовий запис № 07. Від спільного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають разом з позивачкою. Шлюбні відношення припинені у червні 2011 році, подальше спільне життя неможливе. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, дала пояснення аналогічні викладеним у позові обставинам та наполягала на їх задоволенні. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечував проти їх задоволення. Суд, заслухавши сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. З свідоцтва про одруження серії 1-НО №383715, вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Деткова) [PERSON], зареєстровано 11 січня 1997 року Калінінським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Донецька, про що в книзі реєстрації актів про одруження 11 січня 1997 року зроблено запис за № 07. Від спільного сторони мають двох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають разом з позивачкою. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, згідно припису статті 112 СК України, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з’ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Відповідно до положень статті 3 Сімейного кодексу України, сім’ю складають особи, які спільно проживають, пов’язані спільним побутом, мають спільні права та обов’язки. Сторони наполягають на розірванні шлюбу, суперечок про місце проживання дітей та розділ майна немає, примирення вважають неможливим. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верхового Суду України від 21.12.2007 року № 11, проголошена Конституцією України охорона сім’ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано у судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини у справі, оцінивши надані в силу вимог статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання позивача продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя сторін та збереження їх сім’ї неможливе і суперечить інтересам позивача, що має істотне значення, заява відповідає дійсній волі чоловіка, тому позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов’язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи. Крім того, витрати з отриманням свідоцтва про розірвання шлюбу не підлягають стягненню зі сторін, оскільки на теперішній час, відповідно до ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, і свідоцтво про розірвання шлюбу не видається. На підставі ст. ст. 105, 109, 110, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved