Jurisdiction: civil
Date: 2012-01-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з донькою [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що відповідач перешкоджає йому у спілкуванні з дитиною та у вихованні доньки і тому він змушений звертатись до суду за захистом своїх порушених прав батька на учать у вихованні дитини. В ході розгляду справи [PERSON] уточнив позовні вимоги, в частині їх конкретнішого викладення, та просив крім того визначити місце мешкання неповнолітньої [PERSON] з матірю, посилаючись на те, що відповідач нехтує його правами батька на участь у вихованні дитини, внаслідок чого він вимушений звертатись до суду за захистом своїх порушених прав. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] підтримали позовні вимоги у повному обсязі, зазначили суду, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 25.04.2002 року по 16.11.2009 року, мають спільну доньку [PERSON], [INFO]. Оскільки колишня дружина перешкоджає позивачу у спілкуванні і вихованні їх спільної доньки, він змушений звертатись до суду з вказаним позовом. При цьому позивач та його представник зазначили суду, що вони намагались вирішити даний спір мирним шляхом, однак відповідач не бажає укладати договір про виховання дитини, здійснення батьківських прав та виконання обовязків. В обгрунтування своїх вимог позивач та його представник пояснили суду, що обовязки матері і батька по вихованню їх спільної дитини є рівними, оскільки між колишнім подружжям постійно виникають конфлікти та непорозуміння з приводу виконання саме батьком своїх обовязків, то [PERSON] бажає в судовому порядку визначити спосіб його участі у вихованні спільної дитини. При цьому ним враховано безпосередньо інтереси малолітньої дитини, її вік та стан здоровя. Відповідач [PERSON] позов визнала частково, посилаючись на те, що після розірвання шлюбу між нею та колишнім чоловіком виникли неприязні стосунки, однак позивач має можливість спілкування з донькою і вона не перешкоджає цьому спілкуванні, а навпаки сприяє. Разом з тим, відповідач зазначила, що значна частина вимог позивача щодо способу його участі у спілкуванні і вихованні доньки, порушують не тільки її права, але й права малолітньої дитини та третіх осіб, які не мають жодного відношення до їх стосунків, а тому відповідач заперечувала щодо задоволення вимог позивача, обгрунтовуючи свою позицію тим, що всі дані вимоги є надуманими та не мають обгрунтування. Представник 3-особи: Служби у справах дітей Деснянської районної у м.Києві державної адміністрації [PERSON] зазначила суду, що служба підтримує бажання батька дитини [PERSON] у спілкуванні з донькою та покладає на розсуд суду визначення конкретного способу участі батька у вихованні дитини, оскільки [PERSON] не надав достатніх доказів щодо існування перешкод у спілкуванні з донькою. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є частково обгрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 25.04.2002 року по 16.11.2009 року, мають спільну доньку [PERSON], [INFO] (а.с.18, 19-20, 21). [PERSON] є батьком неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Відповідно до вимог ч.3 ст.10, ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Як зазначив позивач в судовому засіданні, відповідач перешкоджає йому у спілкуванні з неповнолітньою донькою, відповідачем висуваються вимоги щодо присутності третіх осіб, а саме матері відповідача, а крім того, відповідач не повідомляє позивача про організацію святкувань Днів народження доньки, публічних виступів, інших святкувань за приводами, що повязаними з їх спільною дитиною, а відтак він позбавлений права на прийняття участі у вказаних святкуваннях. Крім того, позивач зазначив, що відповідач заперечує проти того, щоб саме він проживав з донькою під час її відряджень та залишає дитину з бабусею, при цьому він має переважне право на проживання з донькою на цей період, що не заперечувала відповідач і пояснила, що дитина фактично буде проживати у двох місцях і у батька і у матері, що негативно вплине на її емоційний стан та завдасть шкоди.. Відповідач у судовому засіданні категорично заперечувала проти того, щоб судом було визначено спосіб участі батька у вихованні дитини, запропонований позивачем, з тих підстав, що позивач у своєму позові просить суд визначити порядок спілкування та виховання дитини для обох батьків із встановленням ряду обовязків для матері, що є безпідставними вимогами та суттєво порушує її права. Крім того, відповідач пояснила суду, що враховуючи малолітній вік їх спільної дитини, саме в інтересах доньки, вона залишає її з бабусею, оскільки остання більш обізнана щодо режиму дня, харчування та інших обставин життя дитини, а тому вона не згодна з вказаною пропозицією позивача щодо запропонованого ним способу його участі у вихованні та спілкуванні з донькою. Таким чином, судом в ході розгляду справи було встановлено, що [PERSON] дійсно частково чинить перешкоди [PERSON] у спілкуванні з донькою. Відповідно до вимог ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобовязані піклуватись про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог ч.1, 2 ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків мають грунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно ст.157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.. Згідно ст.159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий з батьків має право звернутись до суду з позовом про усунення цих перешкод. Службою у справах дітей Деснянської районної у м.Києві державної адміністрації надано висновок №03-117 від 23.01.2012 року, згідно якого зазначено, що служба підтримує бажання батька дитини [PERSON] у спілкуванні з донькою та покладає на розсуд суду визначення конкретного способу участі батька у вихованні дитини, оскільки [PERSON] не надав достатніх доказів щодо існування перешкод у спілкуванні з донькою. Вказане рішення не оспорювалось сторонами по справі (а.с.116). Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця її проживання тощо) місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоровя дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. За таких обставин, приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд керується виключено інтересами неповнолітньої дитини, яка має право на систематичне спілкування з батьком. Суд приходить до висновку, що дане спілкування буде відповідати інтересам дитини та вимогам закону щодо права батька на участь у спілкуванні та вихованні дітей. Вирішуючи питання про спосіб участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, суд виходить з того, що [PERSON] відвідує дошкільний відділ (комплексну групу Сонечко) Центру культури та спорту при Комітеті мікрорайону Джерело, зайняття проводяться чотири рази в тиждень за розкладом: понеділок, вівторок, середа, четвер, а тому суд вважає за доцільне дозволити [PERSON] проводити час та проживати разом з малолітньою дитиною [PERSON], [INFO], за місцем проживання [PERSON] у вихідні дні, в яких субота припадає на непарне число, та дозволити [PERSON] проводити час та проживати разом з малолітньою дитиною [PERSON], [INFO], за місцем проживання [PERSON] у випадку відряджень [PERSON]. При цьому суд, приймаючи вказане рішення, виходив в першу чергу з інтересів малолітньої дитини сторін по справі, її віку, режиму дня. Крім того, суд приймає до уваги пояснення позивача в судовому засіданні щодо того, що відповідач не повідомляє йому про урочисті події, в святкуванні яких приймає участь їх донька, а тому він не має можливості теж приймати в них участь, та задовольняє частково вимоги позивача, а саме зобовязує [PERSON], до досягнення малолітньою дитиною [PERSON], [INFO], 10-річного віку повідомляти [PERSON] про організацію святкувань Днів народження доньки [PERSON], публічних виступів, інших святкувань за приводами, що повязані з [PERSON] не пізніше ніж за сім днів до їх настання (проведення), за умови обізнаності [PERSON] про зазначені святкування раніше ніж за сім днів. Визначаючи саме таким спосіб сповіщення позивача, суд в першу чергу виходив з малолітнього віку дитини, яка до досягнення 10 років, самостійно не спроможна своєчасно повідомити позивача про вищевказані святкування. Однак разом з тим, суд не вбачає підстав для зобовязання [PERSON], після досягнення малолітньою дитиною [PERSON], [INFO], 10-річного віку повідомляти [PERSON] про організацію святкувань Днів народження доньки [PERSON], публічних виступів, інших святкувань за приводами, що повязані з [PERSON], з тих підстав, що за умови систематичного спілкування батька з донькою, дитина спроможна буде повідомляти позивача про вказані святкування самостійно. Відповідно до вимог ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно Висновку Служби у справах дітей Деснянської районної у м.Києві державної адміністрації №03-118 від 23.01.2012 року, Деснянська районна у м,Києві державна адміністрація, на яку покладені повноваження органу опіки та піклування, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO] разом з матірю [PERSON] на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини (протокол №1 п.3.3. від 12.01.2012 р.) (а.с.117) Як зазначив суду позивач, він просить суд про визначення місця проживання неповнолітньої дитини разом з її матірю відповідачем [PERSON], однак при цьому саме за визначеною адресою, без права зняття дитини з реєстраційного обліку без його письмового дозволу, оскільки відповідач маючи намір без його відома змінити місце мешкання їх спільної доньки, таким чином буде мати намір перешкодити йому у спілкуванні з дитиною. Відповідач заперечувала щодо визначення конкретної адреси місця мешкання неповнолітньої дитини та щодо позбавлення її права зняття дитини з реєстраційного обліку без письмового дозволу відповідача, з тих підстав, що це суперечить вимогам чинного законодавства, а крім того порушує її права та права малолітньої дитини, визначені Конституцією України. За таких обставин, суд вважав за можливе позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково. Визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO] з матірю [PERSON], однак при цьому не вбачає підстав для визначення місця мешкання неповнолітньої дитини за конкретною адресою реєстраційного обліку та не вбачає підстав для заборони відповідачу зняття дитини з реєстраційного обліку без письмового дозволу позивача, оскільки зазначене твердження позивача, що відповідач маючи намір без його відома змінити місце мешкання їх спільної доньки, таким чином буде мати намір перешкодити йому у спілкуванні з дитиною є його особистим припущенням та носить ймовірний характер. Проаналізувавши всі докази в їх сукупності, суд не вбачає підстав, для задоволення інших вимог позову, виходячи з того, що позивачем не було надано суду достатніх доказів щодо існування інших перешкод з боку відповідача, щодо реалізації його прав на участь у спілкуванні з донькою, а також тієї обставини, що вказані вимоги переважно носять характер визначення прав та обовязків обох батьків у прийнятті участі у вихованні малолітньої дитини, а крім того не знайшли заперечень під час розгляду справи з боку відповідача та частково суперечать, як інтересам неповнолітньої дитини, відповідача, так і інтересам третіх осіб, що не приймали участь у розгляді вказаної справи. Підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 8 грн. 50 коп., витрати на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 37 грн., відповідно до вимог ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial