Jurisdiction: civil
Date: 2012-02-06 00:00:00

У серпні 2011 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного підприємства внутрішніх справ України «Чернігів-Інформ-Ресурси», Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області, в якому просив стягнути з Державного підприємства внутрішніх справ України «Чернігів-Інформ-Ресурси» заробітну плату в сумі 40 566 грн. 40 коп. та моральну шкоду в розмірі 5 000 грн. В обґрунтування позову [PERSON] вказував, що з 22 листопада 2002 року він працював на посаді начальника спеціалізованої монтажно-експлуатаційної дільниці по впровадженню та експлуатації технічних засобів регулювання дорожнього руху Державтоінспекції УМВС України в Чернігівській області, яка записом державного реєстратора від 30 червня 2011 року на підставі поданих ним та головою комісії [PERSON] документів була припинена як юридична особа. Проте, з січня 2011 року заробітна плата позивачу правонаступником припиненої юридичної особи не виплачувалась, в звязку з чим виникла заборгованість по заробітній платі, яку і просив стягнути позивач. 14 листопада 2011 року [PERSON] збільшив свої позовні вимоги та просив стягнути в солідарному порядку з Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Чернігів-Інформ-Ресурси», Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області заробітну плату в сумі 55 525 грн. 26 коп., 1 000 грн. витрат за надання правової допомоги та моральну шкоду в розмірі 5 000 грн. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 листопада 2011 року позовні вимоги [PERSON] задоволено частково, стягнуто з Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Чернігів-Інформ-Ресурси» на користь [PERSON] 55525,26 грн. середнього заробітку, з виплатою вказаних сум після утримання податків та інших обовязкових платежів на користь держави; стягнуто з Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Чернігів-Інформ-Ресурси» на користь [PERSON] 1000 грн. у відшкодування моральної шкоди; вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині позову відмовлено. В апеляційній скарзі Державне підприємство Міністерства внутрішніх справ України «Чернігів-Інформ-Ресурси» просить рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 листопада 2011 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову [PERSON] в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим і таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт зазначає, що ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, що є порушенням положень ст.11 ЦПК України, оскільки позивач просив стягнути заборгованість по заробітній платі, а рішенням суду стягнуто середній заробіток. Крім того, апелянт зазначає, що позивач не міг перебувати у трудових відносинах з ДП «Чернігів-Інформ-Ресурси», оскільки відповідно до п.3.2 Положення про СМЕД ДАІ УМВС начальник установи призначається і звільняється з роботи УМВС України в Чернігівській області за поданням УДАІ та згодою трудового колективу. Особова справа [PERSON] була направлена ДП «Чернігів-Інформ-Ресурси» тільки 01.08.2011 року. Із заявою про звільнення позивача з посади начальника СМЕД ДАІ УМВС України в Чернігівській області позивач звертався до обох відповідачів, а вимоги щодо виплати заробітної плати в цих заявах позивач не ставив. Апелянт наголошує, що судом першої інстанції не дана правильна юридична оцінка класифікації реорганізації СМЕД ДАІ УМВС України в Чернігівській області, оскільки вищезазначена юридична особа реорганізована шляхом ліквідації, а не припинення, як про це зазначає суд, підтвердженням чого є п.1 наказу МВС України №539 від 21.12.2009 року, наказ СМЕД ДАІ УМВС України №8 від 26.03.2010 року, відомість №1 від 30.03.2010 року про повідомлення працівників щодо ліквідації підприємства, наказ №7 від 25.03.2010 року «Про ліквідацію СМЕД ДАІ України в Чернігівській області» про створення ліквідаційної комісії. Також апелянт вказує, що в пасиві ліквідаційного балансу станом на 15.02.2011 року СМЕД ДАІ УМВС України в Чернігівській області, заборгованості по зарплаті не існувало. Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, виходячи з наступного. Частково задовольняючи позовні вимоги [PERSON] та стягуючи з Державного підприємства внутрішніх справ України «Чернігів-Інформ-Ресурси» на його користь середній заробіток у розмірі 55525,26 грн. та моральну шкоду у розмірі 1000 грн., суд першої інстанції виходив з положень ст.ст. 116, 117 КЗпП України та встановлення того, що позивач перебував в трудових правовідносинах з СМЕД ДАІ УМВС України в Чернігівській області, реорганізованим відповідно до п.2 наказу МВС України №539 від 21.12.2009 року, шляхом припинення, правонаступником якого стало Державне підприємство внутрішніх справ України «Чернігів-Інформ-Ресурси» та наявності заборгованості з виплати заробітної плати, середній розмір якої було стягнуто, та спричинення позивачу даною обставиною моральної шкоди, оціненої судом в розмірі 1000 грн. Проте, апеляційний суд не може повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції. По справі встановлено, що 22 листопада 2002 \~року [PERSON] був прийнятий на посаду начальника спеціалізованої монтажно-експлуатаційної дільниці по впровадженню та експлуатації технічних засобів регулювання дорожнього руху Державтоавтоінспекції УМВС України в Чернігівській області (СМЕД), що підтверджується витягом з наказу № 170 о/с від 22.11.2002 року (а.с.5). Відповідно до наказу Міністерства внутрішніх справ України № 539 від 21.12.2009 року, діяльність Спеціалізованої монтажно-експлуатаційної дільниці по впровадженню та експлуатації технічних засобів регулювання дорожнього руху (підпорядкованої управлінню ДАІ) УМВС України в Чернігівській області припинено шляхом її приєднання до Державного підприємства МВС України «Чернігів-Інформ-Ресурси» та визнано останнього правонаступником усіх прав і обовязків СМЕД ДАІ УМВС України в Чернігівській області (а.с. 6-7). За повідомленням державного реєстратора 30 червня 2011 року було внесено запис про проведення державної реєстрації припинення юридичної особи СМЕД ДАІ УМВС України в Чернігівській області (а.с.15). 25.07.2011 року [PERSON] подав начальнику УМВС України в Чернігівській області заяву про звільнення його з роботи в звязку з припиненням діяльності СМЕД ДАІ УМВС України в Чернігівській області (а.с.10), на яку УМВС України в Чернігівській області повідомило йому, що не уповноважене звільняти його з роботи, по причині наявності правонаступника припиненої юридичної особи - Державного підприємства внутрішніх справ України «Чернігів-Інформ-Ресурси» (а.с.12-13). 05.08.2011 року [PERSON] подав заяву про звільнення його з роботи в звязку з припиненням діяльності СМЕД ДАІ УМВС України в Чернігівській області (а.с.9), адресовану директору ДП МВС України «Чернігів-Інформ-Ресурси», на яку отримав відповідь (а.с.11) про неможливість його звільнення з роботи, оскільки штатним розписом ДП МВС України «Чернігів-Інформ-Ресурси» посада начальника СМЕД ДАІ УМВС України в Чернігівській області не передбачена. В трудовій книжці позивача [PERSON] запис про звільнення його з посади начальника СМЕД ДАІ УМВС України в Чернігівській області відсутній. Таким чином, станом на дату звернення позивача [PERSON] до суду з даним позовом він перебував у трудових правовідносинах з відповідачем УМВС України в Чернігівській області в якості начальника СМЕД ДАІ УМВС України в Чернігівській області, яка була структурним підрозділом УМВС України в Чернігівській області. Суд першої інстанції, правильно встановивши обставини справи, дійшов до невірного висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин ст.ст. 116-117 КЗпП України та в порушення положень ч.1 ст.11 ЦПК України вийшов за межі позовних вимог, про що як один із доводів, з яким погоджується апеляційний суд, зазначав апелянт. Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення на його користь невиплаченої заробітної плати, а тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми ч.1 ст.115 КЗпП України, відповідно до яких заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Наказом № 32 від 20.01.2010 року УМВС України в Чернігівській області на [PERSON], як начальника СМЕД ДАІ УМВС України в Чернігівській області було покладено обовязки по вжиттю заходів, повязаних з припиненням діяльності підрозділу (а.с.8), а відповідно до повідомлення державного реєстратора запис про проведення державної реєстрації припинення юридичної особи СМЕД ДАІ УМВС України в Чернігівській області було внесено 30 червня 2011 року. Отже, [PERSON] фактично виконував покладені на нього трудові обовязки та не отримував заробітної плати за їх виконання в період з 01.01.2011 року по 30.06.2011 року. Відповідно до ч. 2 ст. 36 КЗпП України, зміна підпорядкованості підприємства, установи, організації не припиняє дії трудового договору. У разі реорганізації підприємства (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується (ч.2 ст.36 КЗпП). Відповідно до ст. 104 ЦК України, юридична особа припиняється в результаті передання всього свого майна, прав та обовязків іншим юридичним особам правонаступникам (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або в результаті ліквідації. Отже, згідно вимог чинного законодавства після припинення діяльності СМЕД ДАІ УМВС України в Чернігівській області до Державного підприємства внутрішніх справ України «Чернігів-Інформ-Ресурси» перейшли всі його права та обовязки. Зважаючи на наведене позовна заява [PERSON] в частині вимог про стягнення заробітної плати підлягає частковому задоволенню, шляхом стягнення з \~Державного підприємства внутрішніх справ України «Чернігів-Інформ-Ресурси» на його користь за період з 01.01.2011 року по 30.06.2011 року - 20 979 грн. 48 коп. (3496,58*6міс.=20\~979,48), оскільки згідно особового рахунку [PERSON] № [NUMBER] (а.с. 86), останній всього за грудень 2010 року отримав 3496 грн. 58 коп., інших доказів щодо розміру заробітної плати суду не надано. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Апеляційний суд погоджується з доводами позивача, що останній зазнав моральних страждань, внаслідок порушення його трудових прав, однак виходячи з принципу розумності та справедливості, вважає що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, зокрема, стягненню з Державного підприємства внутрішніх справ України «Чернігів-Інформ-Ресурси» на користь [PERSON] моральної шкоди в розмірі 500 грн., що відповідатиме тим моральним стражданням, яких позивач зазнав в звязку з невиплатою йому заробітної плати. Також, згідно ст. 88 ЦПК України, пропорційно до задоволеної частини вимог, з Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Чернігів-Інформ-Ресурси» на користь державного бюджету міста Чернігова підлягає стягненню судовий збір в розмірі 74 грн. Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення про стягнення заробітної плати за один місяць в сумі 3\~496 (три тисячі чотириста девяносто шість) грн. 58 коп. до негайного виконання.

Outcome: partial