Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-14 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, у позовній заяві зазначив, що рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19.12.2007 року з нього на користь відповідачки [PERSON] стягнуто аліменти на утримання повнолітньої дочки [PERSON] у розмірі ? частини заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на весь час навчання дочки, але не більше як до 23-х років починаючи з 15.10.2007 року Згодом матеріальне становище позивача значно погіршилось, 17.01.2004 року позивач взяв шлюб з [PERSON] (після шлюбу - [PERSON]), від шлюбу в них народився син [PERSON], 28.04.1996 року. На час звернення до суду позивач працює охоронцем у філії ВАТ «Державний ощадний банк України», розміру заробітної плати не вистачає на утримання нової сімї та неповнолітнього сина. Крім цього, у постанові про відкриття виконавчого провадження вказано, що аліменти стягнуто на утримання [PERSON], у звязку з цим вважає, що донька змінила прізвище взявши шлюб, тому більше не потребує матеріальної допомоги. Посилаючись на ці обставини просить зменшити розмір аліментів шляхом припинення стягнення з нього аліментів на користь відповідачки на утримання повнолітньої дочки [PERSON] Позовною заявою від 30.06.2010 року позивач просить зменшити розмір аліментів до однієї гривні. Заявою про зміну предмета позову, поданою 28.10.2010 року, позивач просить звільнити його від надання утримання, здійснюваного стягненням аліментів на користь [PERSON] на утримання [PERSON], за відсутністю матеріальних умов. Клопотанням, поданим до суду 24.05.2011 року, підтримав у повному обсязі позовні вимоги, викладені у позовній заяві від 30.06.2010 року, просить розглянути справу без його участі. З урахуванням вищенаведеного суд розглядає позовні вимоги [PERSON] в редакції позовної заяви, поданої до суду 30.06.2010 року (а.с. 49-51). 28.10.2010 року до суду звернулась [PERSON] як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення аліментів з [PERSON] В обґрунтування позовних вимог вказано, що [PERSON] проживає з [PERSON] з кінця 1990 року, а 17.01.2004 року між ними зареєстровано шлюб. Сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] 28.04.1996 рокун., який проживає з батьками і перебуває на їхньому утриманні. [PERSON] з січня 2009 року матеріальну допомогу на утримання сина, котрий потребує лікування, не надає. Просить суд звільнити [PERSON] від обовязку сплати аліментів на користь [PERSON] за відсутності матеріальної можливості; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] до його повноліття аліменти у розмірі 40% від заробітної плати, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця; утримувати додатково наперед щомісяця з [PERSON] на користь [PERSON] 100 грн. на лікування та підтримання здоровя сина; також просить рішення суду допустити до негайного виконання. Заявою, поданою суду 24.05.2011 року, вимоги, викладені у своїй позовній заяві, підтримала у повному обсязі, просить суд розглядати справу без її участі. Первісний позивач [PERSON] клопотанням, поданим до суду 24.05.2011 року, вимоги третьої особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, [PERSON], визнав у повному обсязі, просить суд врахувати, що на цей час є безробітним, отримує у звязку з цим державну допомогу. [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не зявились, про причину незявлення суд не повідомили, письмових пояснень та заперечень суду не надали, про дату, часі і місце судового засідання були повідомлені належним чином. Враховуючи наведене, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно зі ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19.12.2007 року у справі №2-4140/07 (а.с. 5) з [PERSON] 1956 рокун., стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання повнолітньої доньки [PERSON], 21.10.1989 року щомісячно, у розмірі ? частини заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на весь час навчання доньки, але не більше як до 23-х років, починаючи з 15.10.2007 року. Рішенням встановлено, що [PERSON] має постійний заробіток і в змозі надавати матеріальну допомогу повнолітній донці, яка проживає з матірю, що повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами. Згідно з довідкою Правобережного міжрайонного центру зайнятості м. Запоріжжя від 06.05.2011 року №1238 [PERSON] перебуває на обліку як безробітний з 24.03.2011 року з доходом у березні 184,26 грн., у квітні 729,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу, причому згідно зі ст. 201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Статтею 200 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 Кодексу. У свою чергу згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст.182 СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Водночас відповідно до ч.1 ст.6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Виходячи з цього суд доходить висновку, що положення ч. 2 ст. 182 СК України не поширюються на відносини, що виникають з обовязку батьків утримувати неповнолітніх дочку, сина (гл.16 СК України), а тому мінімальний розмір аліментів на утримання повнолітньої дочки, сина законодавством не визначений. Відповідно до ст.21 Закону України «Про державний бюджет на 2011 рік»у 2011 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу з 01.01.2011 року встановлено в розмірі 941 гривень, з 01.04.2011 року по 30.09.2011 року 960 гривень. Згідно з листом Державного вищого навчального закладу «Запорізький національний університет»від 02.12.2010 р №01-10/2076 за умови виконання навчального плану термін закінчення навчання [PERSON] 30.06.2011 року Крім того, суд враховує стан здоровя платника аліментів [PERSON], який характеризується наявністю ознак захворювання дисциркуляторної енцефалопатії, що підтверджується висновком магнітно-резонансної томографії головного мозку Центру медичної візуалізації ПП «Юнімед». Суд також враховує матеріальний стан платника, що характеризується статусом безробітного з доходами, розмір яких нижче за прожитковий мінімум працездатної особи. Окрім цього, суд враховує наявність у платника іншої дитини неповнолітнього [PERSON], який спостерігається в групі ризику у лікаря кардіолога з 17.05.2010 року з діагнозом: ПМК І ст., ДХЛШ, що підтверджується довідкою КЗОЗ «Дитяча поліклініка №6». Суд також враховує розмір доходів [PERSON], які значно перевищують прожитковий мінімум для працездатної особи, що підтверджується довідками про доходи ВАТ «Мотор-Січ». За таких обставин суд вбачає підстави для часткового задоволення вимог [PERSON] і зменшення розміру аліментів, визначених рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19.12.2007 року у справі №2-4140/07. При цьому суд вважає обґрунтованим зменшення розміру аліментів до 1/6 частини заробітку (доходу), але не менше 10% прожиткового мінімуму для особи відповідного віку. Судом встановлено, що первісний позивач [PERSON] та третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, [PERSON] є батьками неповнолітньої дитини [PERSON], 28.04.1996 року, який мешкає з ними і перебуває на її утриманні. [PERSON] матеріальної допомоги на утримання неповнолітнього сина з січня 2009 року не надає. [PERSON] хворіє на ПМК І ст., ДХЛШ, у звязку з чим потребує лікування і додаткового харчування. [PERSON] позов третьої особи визнав у повному обсязі. Згідно зі ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно зі ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, а також інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Враховуючи стан здоровя і матеріальне становище [PERSON], стан здоровя неповнолітнього [PERSON], наявність в [PERSON] повнолітньої дочки [PERSON], які продовжує навчання і яку він зобовязаний утримувати, а також матеріальне становище [PERSON], суд вважає за можливе задовольнити позов частково, стягнувши з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти у розмірі ? частини усіх видів заробітку (доходу) щомісяця на утримання неповнолітнього сина [PERSON] до досягнення ним повноліття та додаткові витрати на його утримання у зв'язку з хворобою в сумі 100 грн. щомісяця. Згідно з п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Що до вимоги третьої особи звільнити [PERSON] від обовязку сплати аліментів на користь [PERSON] за відсутності матеріальної можливості, суд виходить з наступного. Згідно зі ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Відповідно до ч.1 ст.45 ЦПК у випадках, встановлених законом, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, прокурор, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи можуть звертатися до суду із заявами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб, або державних чи суспільних інтересів та брати участь у цих справах. Статтею 34 ЦПК України передбачено, що треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу до закінчення судового розгляду, пред'явивши позов до однієї чи обох сторін. Позовом є вимога до суду заінтересованої особи про здійснення правосуддя в цивільних справах на захист прав та інтересів, порушених чи оспорюваних іншою особою. Відповідач - особа, котра на заяву позивача притягається до відповідальності за порушення чи оспорення його права і охоронюваних законом інтересу. З урахуванням вищенаведеного законодавством не передбачена можливість подання позову до іншої особи в інтересах такої особи.

Outcome: partial