Jurisdiction: civil
Date: 2012-01-09 00:00:00

Позивач ДП «Житомирський лікеро - горілчаний завод» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, процентів та судових витрат. Відповідачка [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом, у якому просить визнати договір позики недійним, визнати дії ДП «Житомирський лікеро -горілчаний завод» про покриття виявленої недостачі, шляхом зобов'язання укласти фіктивний договір позики №13/27 від 04.03.2010 року неправомірними та стягнути незаконно утриману заробітну плату. Свій позов ДП «Житомирський лікеро - горілчаний завод» обґрунтував тим, що 04.03.2010 року між ним та [PERSON] - продавцем магазину, укладено договір позики № 13/21, згідно якого надано останній позику у сумі 5500 грн. для споживчих потреб з строком погашення в строк до 01.03.2012 року за рахунок відрахувань із заробітної плати. 12.08.2010 року згідно наказу від 05.08.2010 року [PERSON] було звільнено з роботи, згідно поданої заяви. Станом на 30.11.2010 року позика відповідачем сплачена частково, залишок складає 2777, 17 грн., чим порушено вимоги п.2.3. укладеного договору. Позивач просить стягнути суму боргу з урахуванням інфляційних - 2871, 59 грн., проценти - 24, 42 грн., а всього 2 896, 01 грн. та судові витрати, У зустрічній позовній заяві та уточненнях до неї, [PERSON] свої вимоги обгрунтувала тим, що 27.02.2010 року на її зміні під час роботи на ДП «Житомирський лікеро - горілчаний завод» було скоєно крадіжку грошей з каси магазину на суму 10700 грн. 04.03.2010 року вона внесла на рахунок відповідача одним платежем 9075 грн., що підтверджено прибутковим касовим ордером, що зберігається на підприємстві. Оскільки ця сума не покривала всю величину недостачі, залишилось 5500 гривень, їй було запропоновано в рамках забезпечення вимоги, підписати безвідсотковий договір позики на цю суму та поставити свій підпис на видатково-касовому ордері № 66 від 05.03.2010 року, хоча готівку вона не отримувала. Вважає, що підписання договору відбувалося під психологічним тиском у вигляді погрози керівника відкрити проти неї кримінальну справу у випадку відмови підписати договір та просила визнати дії ДП «Житомирський лікеро -горілчаний завод» стосовно покриття виявленої недостачі шляхом зобов»язання укласти фіктивний договір позики неправомірними, визнати його недійсним, застосувати наслідки недійсності договору і стягнути на ЇЇ користь незаконно утриману заробітну плату в сумі 2722, 83 грн. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав викладених у позовній заяві, зустрічний позов не визнав, пояснив, що відповідачка сама погасила частково борг, нестача нею не оспорювалась, ні якого тиску не було і не доведена суду. Представник відповідача первісний позов не визнав з підстав повністю, а зустрічну позовну заяву підтримав повністю, просив її задовольнити, при цьому пояснив, що йому не відомий свідок, який може підтвердити про здійснення тиску на [PERSON] при укладанні договору позики та погодився, що борг 2871,59 гривень останньою не сплачено саме на таку суму. Договір позики [PERSON] підписувала. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про часткове задоволення первісних позовних вимог та у відмові в зустрічній позовній заяві. Згідно ст. 625 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частина 1 стаття 1050 цього ж кодексу вказує, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику - грошові кошти у такій самій сумі, у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що із заробітної плати [PERSON] під час її роботи частково, сплачувалась заборгованість по наданій позиці, та була погашена у сумі 2722,83 гривни. Решта 2777, 17 гривень боргу залишилась. Суд погоджується з розрахунком інфляційних, зроблених позивачем і вважає його правильним. Оскільки [PERSON] за договором позики борг не повернула, то суд стягує з неї по первісному позову борг з урахуванням інфляційних, який складає 2871,59 гривень (2777,17грн. + 94,42 грн). Так як, п.1.1 договору безвідсоткової позики №13/21 від 04.03.2010 року, вказано, що укладено його без відсотків, на суму позики проценти не нараховуються. В зв'язку з цим, нарахування позивачем по первісному позову та стягнення відсотків з [PERSON] у сумі 24,42 гривень, суд вважає безпідставними. Згідно ст. 10 ч.3 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В свою чергу, вимоги [PERSON] по зустрічній позовній заяві та уточненнях до неї (а.с. 30), суд вважає не доведеними та безпідставними. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення первісного позову та про відмову у задоволенні зустрічного позову за безпідставністю.

Outcome: partial