Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-18 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулась до Лисичанського міського суду з позовом до [PERSON] про визнання будинку спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на 1/2 частину будинку, в якому просила визнати будинок № 90, який розташований по вулиці Нагірній в місті Лисичанську Луганської області спільною сумісною власністю подружжя, визнати за [PERSON], право власності на 1/2 частину будинку № 90, який розташований по вулиці Нагірній в місті Лисичанську Луганської області, посилаючись на наступне. З 27.10.1993 року був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON], у відділі реєстрації актів громадянського стану Лисичанського міського управління юстиції Луганської області. З моменту реєстрації шлюбу вони стали жити разом в будинку матері чоловіка позивачки - [PERSON], за адресою: місто Лисичанськ, вулиця Нагірна, 90, який належав їй на праві приватної власності. 08 липня 1996 року померла свекруха позивачки [PERSON] і її будинок на підставі заповіту, посвідченого Лисичанською державною нотаріальною конторою 23 січня 1987 року і зареєстрований у реєстрі № 1-229, перейшов чоловіку позивачки [PERSON], який складається з: житлового будинку з дворовими побудовами, які знаходяться в місті Лисичанську, вул. Нагірна, № 90, колишній № 76, що міститься на земельній ділянці. На цій земельній ділянці розташовано: житловий будинок дерев'яний, житловою площею 24,60 м2, літня кухня - саманна, обкладена цеглою, сарай цегляний, та сарай - дощатий, вбиральня, сарай - шлакоблочний, цегляний, сарай - дощатий, душ - дощатий, вбиральня - дощата, огороджена, погріб - кам'яний, який належав померлій на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 19.11.1957 року Лисичанською держнотконторою по реєстру № 36/12/2, та зареєстрованого у державному комунальному підприємству "Інвентарі-затор" м. Лисичанська під № 1092. Після оформлення спадкового майна на вищевказане житло, чоловік позивачки 17.08.1999 року прописав позивачку в своє житло, на правах дружини, з правом на житло. На момент оформлення спадщини будинок 90, розташований по вул. Нагірній в місті Лисичанську, коштував 6307 грн. За період сумісного проживання за спільні сімейні кошти сторони повністю перебудували вищевказаний будинок, а саме: зруйновані стіни і отеплювально -варювальну піч в 2007 році, перенесено та викладено стіну біля печі в 2007 році, перекладено піч в 2007 році, замінено форсунки в печі, зроблено зовнішнє обтягування будинку будівельною сіткою, утеплювачем і товстою шубою в 2007 році, замінено водопровідні труби, споруджено новий санвузол з цеглини в 2009 році, в будинку та літній кухні замінені підлоги в 2008 році, замінені дерев'яні ворота на металеві в 2009 році, перекладені стіни в льосі з цегляних на камінь в 2007 році, замінено дерев'яне огородження на шиферне в 2009 році. За період з 2005 року по день смерті чоловік позивачки дуже хворів. 15 квітня 2010 року чоловік позивачки помер в місті Лисичанську Луганської області, якого поховала вона за власні кошти. Відповідачка не тільки не допомагала в похованні рідного батька, а й не прийшла на поховання. Вартість спірного будинку складає 39698 грн. Позивачка вважає, що їй належить1/2 частина спірного будинку № 90, розташованого по вулиці Нагірній в місті Лисичанську, оскільки вона постійно мешкає з 1999 року в ньому і по теперішній час, прописана в ньому. Зараз після смерті чоловіка відкрилась спадщина на вказаний спірний будинок, на яку претендує крім позивачки і відповідачка, тому позивачка вимушена звернутись до суду з вищевказаним позовом. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні обставини, викладені в позовній заяві, підтримала, просила позов задовольнити. [PERSON] пояснила, що спірний будинок належить її померлому чоловіку [PERSON] на підставі заповіту. Разом з чоловіком вона проживала з 1999 року. Потім чоловік захворів, і вона перевезла його до Росії лікуватись, а за неділю до смерті перевезла до себе. Спірний будинок був «мазанка», ремонту в ньому не було, за час сумісного проживання, обклали будинок «шубою», за роботу вона заплатила 1000 грн. Ворота замінили дерев'яні на металеві, на вулиці побудували кам'яний туалет, на побудову вийшло 3000 грн., в літній кухні замінили підлогу, в будинку перебудували піч на суму 500 грн., частково замінили водопровід, а також були зроблені внутрішні ремонтні роботи. Відповідачка участі в ремонті будинку не приймала. Ремонт робили на спільні з чоловіком гроші. Чоловік отримував пенсію у розмірі 3500 грн. - 4000 грн., а вона отримувала пенсію - 860 грн., але в той час вона ще й робила. Ремонт робила коли чоловік хворів, він нічого не робив. Ціна спірного будинку збільшилась з 6307 грн. до 39000 грн. після ремонту. Вважає, що 1/2частина спірного будинку повинна належати їй за законом, оскільки вона є законною дружиною, та витрачала гроші на ремонт будинку, а друга половина будинку померлому чоловіку. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні обставини, викладені в позовній заяві, підтримав, просив позов задовольнити. [PERSON] пояснив, що позивачкою надані докази того, що вона проживала в спірному будинку, її чоловік сильно хворів, тому не міг приймати участь у ремонті будинку. Оскільки було зроблено ремонт, вкладено гроші, тому один з подружжя має право на частину спадщини іншого. В спірному будинку було зроблено ремонт: перекладено піч, замінено водопровід, замінено ворота, крім того робився поточний ремонт. Вважає, що все що було відремонтовано входить у вартість будинку яка виросла. Ремонтні роботи були проведені в спірному будинку в 2007, 2008, 2009 роках, документального підтвердження виконаних робіт у позивачки немає. Вважає, що позивачка має право на 1/2частину спірного будинку, оскільки вона є дружиною померлого [PERSON] Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, пояснила, що спірний будинок був збудований її прадедом та прабабкою в 20-х роках, пізніше побудували сарай, переклали асфальт, ворота замінили ще коли був живий її батько, новий туалет перенесли зі старого місця, будував його її дід. Газ в будинок було проведено при житті бабці та дідуся, піч не міняли, в літній кухні поміняно поли та пічку. Будинок обкладено «шубою» не весь, воду у двір проводив її прадід, підлога замінена в літній кухні, в будинку підлога не мінялась. З батьком вона часто спілкувалась з 2007 року по день його смерті. Також їй відомо зі слів померлого батька, що ремонт в будинку робився за його кошти, він був матеріально забезпечений, лікувався він за рахунок держави, оскільки був ветераном афганської війни. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, пояснила, що в матеріалах справи є технічний паспорт на спірний будинок, в якому вказано, що будівлі були проізведені в 60-х - 70-х роках, будівлі були зроблені батьками померлого чоловіка позивачки, і передані йому за спадщиною. З тих пір практично нічого не змінилось в будівлі будинку, було зроблено незначний ремонт. Крім того, в матеріалах справи немає доказів подорожчання вартості спірного будинку, тому просила у задоволенні позову відмовити. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що відповідачка є його дружиною. Йому відомо, що в спірному будинку зроблено незначний ремонт, обкладено «шубою», збудовано новий туалет, замінені старі деревяні ворота на залізні. В літній кухні замінено форсунки на пічці. Він з дружиною часто приїжджав до тестя. Щодо ремонту підлоги в будинку йому нічого не відомо. Розмов з позивачкою щодо будівних робіт у нього не було. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що сторони знає, покійний чоловік позивачки був його другом. Покійний друг проживав [INFO] зі своєю дружиною, тобто з позивачкою. Спірний будинок він отримав у спадщину від своєї матері. Будинок був «мазанка», потім будинок почали укріпляти, коли [PERSON] хворів, ремонтом займалась позивачка, вона перекладала стіни в пічці, фарбувала підлогу. Позивачка наймала людей, і вони побудували новий туалет. Він з дружиною приходив до позивачки, і йому відомо, що більша частина грошей уходила на лікування померлого чоловіка позивачки. Спадщину [PERSON] не встиг скласти, оскільки впав у кому. Газ в будинку був, вода була, опалення в будинку було пічне. Забор був поламаний і старий. Тому його замінили на шиферний, старі ворота замінили на залізні. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що є братом померлого [PERSON]. В спірному будинку проживала мати його померлого брата, за її життя ремонт в будинку не робився, а після її смерті, туди переїхав жити [PERSON] з позивачкою. Вони разом робили в будинку ремонт, побудували новий туалет, поміняли старий забор, ворота, поштукатурили стіни на будинку. Ремонт робили за спільні гроші. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що їй відомо, те що кой до спірного будинку переїхали [PERSON], то зробили в ньому ремонт, збудували новий туалет, укріпили стіни, в будинку обклали піч плиткою, все пофарбували, поклеїли шпалери. Ремонт робили після смерті матері [PERSON], за спільні гроші. Також були замінені ворота та забор. Свідок [PERSON] в судовому засіданні, пояснив, що померлий [PERSON] проживав разом з позивачкою в спірному будинку, вони там робили ремонт, відремонтували дах, замінили забор, ворота, побудували сарай, в будинку поклеїли шпалери. Газу в будинку не було. Топили вугльом. Процес ремонту він не бачив. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що приїжджала в 2007 році до позивачки та її померлого чоловіка та коли поховали чоловіка позивачки, суттєвих змін в будівництві будинку вона не бачила. Будинок був придатний для життя. На забор вона не звертала уваги. Суд дослідив письмові докази: копія паспорта позивача /а.с.4/, копія свідоцтва про смерть /а.с.5/, копія свідоцтва про одруження /а.с.6/, копія свідоцтва про право на спадщину за заповітом /а.с.7/, копія технічного паспорта /а.с.8-10/, копії довідок /а.с11/, копія довідки ЛКП «БТІ» /а.с.12/, копії квитанцій /а.с.13-15/, копія повідомлення /а.с.16/, копія виписки з історії хвороби /а.с11, 18,19,20,21/, інформаційна довідка /а.с.31/, копія заяви /а.с.39/, довідка Лисичанської державної нотаріальної контори /а.с.42/, інформаційна довідка /а.с.43/. Заслухавши сторони, їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи із наступного. Частинами 1, 2 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Згідно з ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтвердженими певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 1 статті 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. ч. 1,3 ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. У відповідності до ст.8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод (1950 р.) кожен має право на повагу до його приватного, сімейного життя та до житла. В судовому засіданні встановлено, що з 27 жовтня 1993 року позивачка [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], що підтверджено копією свідоцтва про одруження, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Лисичанського міського управління юстиції Луганської області, актовий запис № 887 /а.с.6/. 26 квітня 2010 року [PERSON] помер, що підтверджено копією свідоцтва про смерть, виданого відділом управління РАЦС адміністрації міста Бєлгорода, актовий запис № 1298 /а.с.5/. Спірний будинок № 90 по вулиці Нагорній в місті Лисичанську, який позивачка просить визнати спільною сумісною власністю подружжя, а також визнати право власності на 1/2 частину будинку, належав померлому [PERSON], на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що підтверджено копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого Лисичанською державною нотаріальною конторою 21.03.1997 року /а.с.7/. Згідно технічного паспорта на житловий будинок № 90 по вулиці Нагірній в місті Лисичанську, його власником є [PERSON], відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, видане Лисичанською ДНК 21.03.1997 року /а.с.8-10/. 3 копії паспорта позивачки [PERSON], серія ЕМ № 317130, вбачається, що вона зареєстрована в [INFO] з 23.09.1999 року /а.с.4/. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; Відповідно до ч. 1 ст. 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Слід зазначити, що відповідно до статті 62 СК України для визнання майна, яке було власністю одного з подружжя, спільною сумісною власністю подружжя, зацікавлена особа повинна довести належними та допустимими доказами, що це майно істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат. Проте як вбачається з матеріалів справи та показань свідків, вбачається, що в спірному будинку робився незначний поточний ремонт, крім того позивачкою не надано належні та допустимі докази на підтвердження того, що за час спільного життя з померлим чоловіком будинок істотно збільшився у своїй вартості. Твердження позивачки [PERSON] про те, що перебування у шлюбних відносинах, проживання в будинку та ремонти в господарстві із залученням спільних матеріальних ресурсів є підставою для визнання за нею права власності на частину житлового будинку не підтверджені жодними доказами та не ґрунтуються на нормах матеріального права. До наданих позивачкою квитанцій щодо сплати витрат на бідівні матеріали /а.с.13-15/ суд становиться критично, оскільки в них немає даних на кого виписувались данні квитанції. Сам по собі факт спільного користування в інтересах сім'ї майном, яке є власністю одного з членів сім'ї та спільний господарський нагляд за збереженням цього майна не є підставою виникнення права спільної сумісної власності на це майно. Таким чином, зазначені позивачем в позовній заяві обставини та факт проведення ремонту будинку, не можуть бути підставами для визнання його об'єктом спільної сумісної власності та не ґрунтується на вимогах закону. Зважаючи на те, що спірний будинок належав померлому [PERSON] на підставі заповіту, і позивачка не довела ті обставини, на які посилалась, що давало б суду підстави вважати будинок спільною сумісною власністю подружжя, та не надала суду безспірних доказів того, що будинок значно збільшився у своїй вартості, тому, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову про визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину будинку № 90 по вулиці Нагірній в місті Лисичанську Луганської області. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed