Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача ПАТ "ОТП [PERSON]" про визнання кредитного договору удаваним, мотивуючи свої вимоги тим, що між ним та Банком був укладений Кредитний договір від 29.01.2008 року про надання кредиту на суму 58359, 35 доларів США для придбання автомобіля. Вказану суму Банком було перераховано на рахунок автосалону, але суму було перераховано в національній валюті в розмірі 288.936 грн. [PERSON] по Кредитному договору виражені в доларах США, що суперечить нормам чинного законодавства, оскільки [PERSON] усвідомлював, що для задоволення його потреб він зробив перерахування грошових коштів в національній валюті, а не в доларах США, в яких брався кредит. Таким чином, [PERSON] не мав права надавати кредит в доларах США, порушив при цьому діюче законодавство України. Видаючи кредит в іноземній валюті, [PERSON] усвідомлював, що цей акт носить формальний характер. Крім того, наданням кредиту в іноземній валюті [PERSON] порушив його права, оскільки він вимушений на даний час сплачувати кредит в значно більшій сумі у зв"язку із зростанням курсу долару до гривні. Таким чином, Кредитний договір є удаваним, оскільки був вчинений з метою приховати інший договір, а саме надання кредиту в національній валюті. На підставі викладеного позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просить суд: -Визнати кредитний договір від 29.01.2008 року, укладений між сторонами, удаваним; -[PERSON] застосувати до Кредитного договору розрахунки за правилами, що застосовуються до кредитних договорів в національній валюті України, а саме вважати, що кредит був наданий в розмірі 288.936 грн. на умовах, визначених в Кредитному договорі. В судовому засіданні позивач та його представник повністю підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити в повному обсязі, а саме: -Визнати кредитний договір від 29.01.2008 року, укладений між сторонами, удаваним; -[PERSON] застосувати до Кредитного договору розрахунки за правилами, що застосовуються до кредитних договорів в національній валюті України, а саме вважати, що кредит був наданий в розмірі 288.936 грн. на умовах, визначених в Кредитному договорі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Пояснила, що Кредитний договір від 29.01.2008 року повністю відповідає вимогам діючого законодавства, укладений особисто позивачем, який був ознайомлений з його змістом, підстав для визнання договору удаваним немає. На підставі викладеного просила в задоволенні позову відмовити. Вислухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 29.01.2008 року між ЗАТ "ОТП [PERSON]", правонаступником якого за всіма правами та обов"язками є ПАТ "ОТП [PERSON]", з однієї сторони, та позивачем [PERSON], з другої сторони, був укладений Кредитний договір. За умовами Кредитного договору [PERSON] надав Позичальнику кредит в розмірі 58359, 35 доларів США зі сплатою процентної ставки в розмірі 11, 99 % річних та строком повернення кредиту до 29.01.2014 року. Банк виконав свої зобов"язання за Кредитним договором в повному обсязі, відповідно до умов Договору на підставі письмової заяви Позичальника, за погодженням із Банком, здійснив видачу Кредитних ресурсів в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності в сумі 58359, 35 доларів США. В свою чергу Позичальник зобов"язався прийняти, належним чином використати та повернути Заявнику зазначені кредитні кошти у строки, передбачені Кредитним договором, а також сплатити відповідну плату за користування кредитними коштами і виконати всі інші зобов"язання, визначені Кредитним договором. Погашення відповідної частини кредиту та нарахованих відсотків повинно здійснюватись Позичальником щомісяця. В строки, передбачені Кредитним договором, Позичальник зобов"язаний здійснювати повернення суми кредиту та сплачувати відсотки у валюті, що відповідає валюті кредиту. За умовами Кредитного договору Позичальник зобов"язався своєчасно та повністю сплатити кредит, проценти за користування кредитом, але порушує зобов"язання, викладені в Договорі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов"язків є договори. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов"язків. Згідно із ст. 525, 526 ЦК України зобов′язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов′язання не допускається. Згідно із ст. 629 ЦК України Договір є обов"язковим для виконання сторонами. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов"язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати достроково повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Банківський кредит це будь-яке зобов"язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов"язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов"язання боржника щодо повернення заборгованості суми, а також на зобов"язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Основними ознаками кредиту є строковість, платність і зворотність. Відповідно до вимог ст. 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини Банку з клієнтом регулюються законодавством України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Згідно із ст. 14 ЦК України цивільні обов"язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов"язковим для неї. Кредитний договір вважається укладеним з моменту досягнення згоди між сторонами за всіма істотними умовами, а набирає чинності з моменту першої видачі Кредитних ресурсів і діє до повного виконання Сторонами прийнятих на себе зобов"язань. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1056 ЦК України Позичальник має право відмовитись від одержання кредиту частково або у повному обсязі, повідомивши про це кредитора до встановленого договору строку його надання. Також відповідно до п. 6 ст. 11 Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про захист прав споживачів" споживач має право протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Слід звернути увагу на той факт, що позивач [PERSON] не відмовився від виконання умов Кредитного договору, а [PERSON], в свою чергу свої зобов"язання за кредитним договором виконав в повному обсязі. Оскільки Договір є обов"язковим для виконання сторонами, позивач зобов"язаний виконувати взяті на себе зобов"язання за всіма існуючими умовами Кредитного договору від 29.01.2008 року та виконувати їх належним чином у встановлений строк. В своїх позовних вимогах [PERSON] посилається на норми вимог закону щодо проведення операцій з валютою. Але слід зазначити, що законодавством України при проведенні операцій з валютою передбачено певний порядок її використання. Так, згідно із вимогами ст. 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність" банки мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті, отримання відсотків від позичальників за такими кредитами на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу [PERSON] банку України на здійснення операцій з валютними цінностями, зокрема залучення і розміщення іноземної валюти на валютному ринку України. Стаття 533 ЦК України передбачає, що грошове зобов"язання має бути виконано у гривнях. Але якщо у зобов"язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. І Декрет "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" та нормативно-правові акти не передбачають обмежень щодо видачі кредитів в іноземній валюті. Пунктом "в" ч. 4 ст. 5 Декрету передбачено, що НБУ видає індивідуальні ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті. Таким чином, за наявності відповідної ліцензії, надання кредитів в іноземній валюті передбачено законодавством. Так, в матеріалах справи є відповідні банківські ліцензії Банку на право здійснювати банківські операції, визначені ч. 1 та пунктами 5-11 ч. 2 ст. 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність"; Дозвіл [PERSON] Банку України на право здійснення операцій, визначених п. 1-4 ч. 2 та ч. 4 ст. 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність". Отже твердження позивача про незаконність надання та виконання Кредитного договору в іноземній валюті є такими, що не відповідають вимогам закону. Також слід зазначити, що в [PERSON] Банку України від 07.12.2009 року № 13-210\\7871-22612 "Про правомірність укладення кредитних договорів в іноземній валюті" зазначено наступне: "Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюті може використовуватися в Україні у випадках і порядку, встановлених законом. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов"язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кошти гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Згідно із ст. 345 Господарського кодексу України кредитні операції банків полягають у розміщенні від свого імені, на власних умовах та на власний ризик залучених коштів юридичних осіб (позичальників) та громадян. Кредитними визнаються банківські операції, визначені як такі законом про банки і банківську діяльність. Статті 47 та 49 Закону "Про банки і банківську діяльність" визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю". Одночасно зазначаємо, що нормативно-правовими актами [PERSON] Банку України встановлені вимоги щодо оцінки ризиків за операціями в іноземній валюті, зокрема, Інструкцією про порядок регулювання діяльності банків в України, затвердженою постановою правління НБУ від 28.08.2001 року № 368, передбачена вимога покриття капіталом валютного кредитного ризику; Положенням про порядок формування та використання резерву для відшкодування можливих витрат за кредитними операціями банків, затвердженим постановою Правління НБУ від 06.07.2000 року № 279, встановлено підвищені коефіцієнти резервування за кредитними операціями в іноземній валюті. При цьому з урахуванням особливостей діяльності банківських установ в умовах фінансової кризи, [PERSON] банк України постановою Правління НБУ від 01.12.2008 року № 406 "Про затвердження Змін до Положення про порядок формування та використання резерву для відшкодування можливих витрат за кредитними операціями банків" посилив вимоги щодо формування банками спеціальних резервів за кредитами, наданими позичальникам в іноземній валюті. З вищевикладеного вбачається, що уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті. Щодо вимог пп. "в" п. 4 ст. 5 Декрету, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то на сьогодні законодавець не визначив межі термінів і сум надання/одержання кредитів в іноземній валюті. Таким чином, операція з надання банками кредитів в іноземній валюті не потребує індивідуальної ліцензії." Слід зазначити, що під час укладання Кредитного договору Позичальник був ознайомлений в повному обсязі з умовами договору, а саме: особою та місцезнаходженням кредитора, кредитними умовами, зокрема, метою, для якої споживчий кредит може бути витрачений, формою його забезпечення, наявними формами кредитування, типом відсоткової ставки, сумою, на яку кредит виданий, варіантами повернення кредиту, можливістю дострокового повернення кредитних коштів, а також відповідальністю сторін за невиконання або порушення умов договору, та підтвердив згоду на укладення договору своїм підписом, що є повним дотримання положень ст. 11 Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про захист прав споживачів". Також слід звернути увагу на те, що позивачу були повністю відомі істотні умови Кредитного договору, так як він жодного разу не звернувся до кредитора за роз"ясненням положень договорів, які були йому не зрозумілі, тим самим погоджуючись із всіма умовами договорів. Умови договору передбачають двостороннє встановлення прав та обов"язків як Позичальника, так і Кредитора, передбачених ст. 1054 ЦК України, а саме: за кредитним договором [PERSON] або інша фінансова установа (Кредитодавець) зобов"язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник повернути кредит та сплатити проценти, та умов самого договору. Укладаючи Кредитний договір, сторони дійшли згоди щодо встановлення прав та обов"язків кожної сторони. Слід зазначити, що визнання договорів частково або повністю недійсними можливе лише в разі порушення вимог ст. 203 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог ст. 203 ЦК України, а саме: -зміст правочину не має суперечити чинному законодавству та моральним засадам суспільства; -особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідних обсяг цивільної дієздатності; -волевиявлення учасника правочину; -вчинення правочину у формі, встановленій законом; -правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків. З наведених вище письмових доказів вбачається, що укладений між сторонами Кредитний договір від 29.01.2008 року повністю відповідає вимогам діючого законодавства, підтвердженням чого є також згода на укладення даного правочину та його підписання з боку позичальника. Слід також зазначити, що ч. 2 ст. 652 ЦК України передбачено, що в разі недосягнення сторонами згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінилася, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний за наявності одночасно таких умов: 1)в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2)зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3)виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4)із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Крім того, відповідно до ст. 36 Закону України "Про [PERSON] банк України" офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється [PERSON] банком України. Валютні курси, як зазначено у ч. 1 ст. 8 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання та валютного контролю", встановлюються [PERSON] банком України за погодженням з Кабінетом Міністрів України. Поряд з цим, згідно Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого Постановою Правління [PERSON] банку України від 12.11.2003 року № 496, офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема, до долару США, установлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні о іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют за станом на останню дату. Отже, незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена. Таким чином, укладаючи спірний кредитний договір в іноземній валюті, сторони приймали на себе певні ризики, на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення договору не мали будь-яких законних підстав вважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане. Позивачем при розгляді справи не доведено, що сторони при укладенні кредитного договору були впевнені в тому, що така зміна обставин не настане. Виходячи зі змісту статей 1046, 1054 ЦК України відповідальність за валютні ризики лежить саме на позичальнику. Відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов"язання, як це передбачено ст. 617 ЦК України. Також слід зазначити, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Як встановлено при розгляді справи, [PERSON] жодним чином не намагався приховати інший правочин, укладаючи кредитний договір в іноземній валюті. Банк перед укладенням оспорюваного Договору пропонував різні умови кредитування, включаючи пропозицію укласти кредит в національній валюті гривні, що не заперечувалося і самим позивачем при розгляді справи. Натомість, позичальник при виборі валюти кредитування керувався тим, що відсоткова ставка за кредитами в іноземній валюті є суттєво меншою у порівнянні з кредитами в національній валюті. Суд не приймає до уваги твердження позивача щодо того, що, укладаючи кредитний договір в іноземній валюті, сторони фактично приховали вчинення правочину в національній валюті, виходячи з того, що [PERSON], розуміючи відсутність законних підстав у позивача, як фізичної особи, здійснити розрахунок з продавцем та придбати продукцію (автомобіль), використовуючи валюту кредиту, не приховуючи подальшої конвертації іноземної валюти в гривню, включив відповідний пункт до кредитного Договору. Так, відповідно до п. 1.7.3 Договору в разі надання кредиту в іноземній валюті Сторони, з метою дотримання положень п. 1.2 цього Договору, домовились, що на суму отриманого кредиту в іноземній валюті Позичальник здійснює купівлю національної валюти (гривні) через операційну касу Банку або на міжбанківському валютному ринку України по встановленому курсу на день здійснення операції та одразу зараховує її на свій поточний рахунок, надаючи при цьому в [PERSON] відповідне розпорядження на перерахування кредитних коштів зі свого поточного рахунку на поточний рахунок продавця, за реквізитами, вказаними в розпорядженні, якщо інше не погоджено Сторонами. А тому суд приходить до висновку, що підстав для визнання оспорюваного Договору удаваним немає, також відсутні підстави для задоволення позовних вимог з мотивів, наведених вище. А тому позовні вимоги [PERSON] є безпідставними та необгрунтованими, а тому такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed