Jurisdiction: civil
Date: 2012-01-30 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], третя особа без самостійних вимог: Костилівська сільська рада, Рахівського району, Закарпатської області про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, шляхом повернення самовільно захопленої земельної ділянки та знесення самочинно збудованого фундаменту під огорожу. Позов мотивує тим, що вона проживає у власному будинку в [ADDRESS] та користується належною їй земельною ділянкою, яка в 1982 році була відпущена їй та її покійному чоловіку її батьками - матір`ю [PERSON] та батьком [PERSON] ЇЇ земельна ділянка межує із земельною ділянкою відповідачки [PERSON], межові знаки між їхніми земельними ділянками із-за постійних спірних питань до цих пір не встановлено. По питанню встановлення межових знаків вона неодноразово зверталася у виконком Костилівської сільської ради, однак це питання до цих пір не вирішено, із-за чого вона змушена була звертатися в інші органи, в тому числі і правоохоронні, звідки отримувала відповідь та рекомендації про необхідність звернення по даному питанню до районного суду. Захопивши самовільну частку її земельної ділянки, відповідачка [PERSON] в 2001 році збудувала під`їзну дорогу до свого будинку, а в травні місяці 2010 року розпочала будівельні роботи по встановленню огорожі, яка проходить по законно належній їй земельній ділянці. Не отримавши законного вирішення питання самовільного захоплення земельної ділянки відповідачем [PERSON] з боку виконкому сільської ради в особі землевпорядника та голови села, вона звернулася в управління Держкомзему у Рахівському районі, спеціалісти якого зробили обстеження її та відповідачки земельних ділянок і згідно вимірів, які проводилися спеціалістами УДЗК в Рахівському районі було встановлено, що ширина земельної ділянки [PERSON] повинна становити 16 метрів, в дійсності становить 20,6 метрів і є збільшеною на 4,6 метрів, про що свідчить акт обстеження земельної ділянки від 21 квітня 2010 року. Таким чином, вона вважає, що відповідачка [PERSON] порушує її право на користування земельною ділянкою, законно переданою їй для користування її батьками. Тому просить суд, винести рішення, яким зобов`язати відповідачку, [PERSON], не чинити їй перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом повернення їй самовільно захопленої нею земельної ділянки шириною 4,6 метрів та зобов`язати її знести самовільно збудований фундамент під огорожу, збудований на захопленій земельній ділянці. Стягнути з відповідачки в її користь судові витрати по справі. У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та показали суду, що [PERSON] неодноразово зверталася до Костилівської сільської ради, щоб встановити межу між її дворогосподарством та дворогосподарством [PERSON], бо вважає, що відповідачка самовільно захопила належну їй земельну ділянку. Просять задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідачка - [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та показали суду, що проти заявленого позову заперечують, оскільки позивачка [PERSON] пред`являє претензії на ту частину земельної ділянки, яка їй ніколи не належала, на яку в неї ніколи не було і на даний час не має ніяких документів, так як вказана ділянка є у загальному користуванні (дорога) та відноситься до земель запасу сільської ради.Насправді [PERSON] має земельну ділянку, яку їй виділила від себе її матір - [PERSON], на яку вона не має правовстановлюючих документів і яка фактично між ними не розділена. Їі суміжник користувачем є [PERSON] а не [PERSON], оскільки з потічком межує будинок [PERSON], а будинок належний [PERSON] знаходиться далі. Їхні з [PERSON] земельні ділянки розділяє потічок. По межі зазди проходив пліт, але з тої сторони, потічка яка знаходиться від позивачки. Коли пліт прийшов у непридатний стан, відповідачка його змінила на новий, але вже з їхньої строни відносно потічка, таким чином ширина земельної ділянки у позивачки збільшилась на ширину потічка. Але їй цього замало, оскільки вона самовільно розпочала будувати гараж чи автомайстерню і їй потрібно ще більше землі вона хоче, щоб вони відділи їй дорогу яка веде до їхнього будинку, по якій вони ходять і підвозять все необхідне для проживання. Будинок відповідачки розташований на пагорбі і іншої дороги до їхнього будинку не має. Дорога відноситься до земель загального користування і звичайно, що на неї немає ніяких документів. Натомість, позивачка сама захопила частину земельної ділянки із земель запасу сільської ради, та самовільно, без будь-якого дозволу розпочала будувати гараж чи майстерню по ремонту автотранспорта, і з цією метою вирила котлован, що може привести до зсуву грунтів та будівель. Також, тільки власник або належний землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю. Вважають, що [PERSON] своїм позовом намагається незаконно розширити межі своєї ділянки для самочинного будівництва. Окрім того, матір позивачки - [PERSON], яка насправді межує з [PERSON], жодних претензій до відповідачки не має. Вважають даний позов безпідставним та просять відмовити в задоволенні позовних вимог позивачки. Представник Костилівської сільської ради - Сметанюк О.В., ствердила, що [PERSON] є неналежним позивачем по даній справі. Жодних документів, які підтверджують право власності на спірну земельну ділянку у неї не має. Вказане спірне питання тягнеться давно. Фактично, сім`я [PERSON] та [PERSON] користуються одним загальним дворогосподарством яке не розділено межовими знаками ([PERSON] являється матір`ю позивачки). З відповідачкою межує не [PERSON], а [PERSON], однак жодних претензій щодо межі остання не заявляла і не заявляє на даний час. Вважає що позов є безпідставним, просить в таоку відмовити з врахуванням поданих сільською радою документів. Свідок - [PERSON] ствердив що він є депутатом сільської ради по вулиці, на якій проживають сторони, однак для проведення обстеження його відповідачка не допустила. Свідок - [PERSON], показала, що вона являється землевпорядником Діловецької сільської ради. Стверджує, що дійсно зусиллями відповідачки замінено стару огорожу, що роздялала дворогосподарство [PERSON] та [PERSON], на нову. Жодного захоплення відповідачкою не вчинено, навпаки в деяких місцях вирівнюючи огорожу, [PERSON] змістила таку в сторону свого дворогосподарства. Щодо частини огорожі, за яку фактично йде спір, то така знаходиться на землях загального користування (земельній ділянці Укравтодору) і не входить до земель позивачки, її матері, а також відповідачки. Заслухавши учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку. Звертаючись до суду із позовом про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою позивачка надала до суду витяг з рішення про виділення [PERSON] земельної ділянки площею 0,01 га.до будинку [ADDRESS]. Також в матеріалах справи містяться рішення виконкому Костилівської сільської ради народних депутатів від 04 серпня 1997 року №34 про передачу [PERSON] земельної ділянки площею 0,03 га. для обслуговування житлових будінків і господарських споруд, та запропоновано [PERSON] замовити виготовлення Державного акту на право власності на земельну ділянку в районному відділі земельних ресурсів; рішення №250 від 20 травня 2008 року "Про надання дозволу на розробку технічної документації по посвідченню право власності на земельну ділянку [PERSON]". Вимагаючи усунення перешкод, [PERSON] посилалася на статтю 152 Земельного Кодексу України. Дійсно, вказаною статтею передбачено право власника земельної ділянки або землекористувача вимагати усунення будь яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків. Однак, ст. 125 ЗК України регламентує порядок виникнення права власності та права користування земельною ділянкою. Так, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою та його державної реєстрації. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки та встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа що посвідчує право власності на неї, та державної реєстрації забороняється. Жодних із вищезазначених правовстановлюючих документів на земельну ділянку, позивачкою суду не подано. Таким чином позивачкою не доведено суду її право на звернення з даною вимогою до суду. Також, з акту від 19 жовтня 2009 року вбачається, що комісія в складі голови земельно-узгоджувальної комісії [PERSON], голови сільської ради Сметанюк О.В., спеціаліста по землекористування Романюк О.І., депутата сільської ради [PERSON], встановила, що жодна із сторін не має державного акта на земельну ділянку. Гр. [PERSON] веде спорудження огорожі в тому числі з боку сусідки [PERSON]. Комісією було проведено обміри обидвох земельних ділянок гр. [PERSON] та [PERSON] та встановлено, що їхні розміри повністю збігаються з даними попередньої інвентаризації земель села, яку проведено в 2004 році. Очевидного порушення з боку гр. [PERSON] не виявлено. Відповідно до висновку земельно-узгоджувальної комісії №1013 від 25 грудня 2009 року за громадянкою [PERSON] згідно інвентаризації проведеної у 2004 році попереднім землевпорядником Жигуц В.В. (схема додається) зареєстрована земельна ділянка площею 0,05 га. За гр. [PERSON] згідно погосподарської книги зареєстрована земельна ділянка площею 0,07 га. для обслуговування житлового будинку і 0,30 га. для ведення особистого селянського господарства, це одна суцільна ділянка. Гр. [PERSON] використовує цю ділянку 40 років. При обмірах двох вище названих ділянок на вимогу прокуратури в черговий раз, було встановлено, що обидві земельні ділянки відповідають розмірам, які зазначені в погосподарській книзі сільської ради. Конфігурація земельної ділянки гр. [PERSON] не збігається з даними архітектурного плану, якого гр. [PERSON] взагалі не має, але її площа в сумі становить 0,07 га., як записано в погосподарській книзі. Комісія не може задовільнити вимогу гр. [PERSON] про виділення їй земельної ділянки площею 0,07 га., в зв`язку з тим, що збільшення її ділянки автоматично призводить до зменшення площі земельних ділянок сусідів гр. [PERSON] та [PERSON] З показів сторін в судовому засіданні встановлено, що з відповідачкою [PERSON] фактично межує не [PERSON], а [PERSON] Дане не заперечила сама позивачка. У відповідності до положень статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, заслухавши та дослідивши пояснення сторін, суд вважає їх належними та достатніми для вирішення справи по суті, та такими, що відповідають вимогам статей 59-60 ЦПК України, згідно яких належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Враховуючи наведене та зважаючи на обставини справи, ті докази, які були здобуті судом в ході розгляду справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом повернення самовільно захопленої земельної ділянки та знесення самочинно збудованого фундаменту під огорожу, слід відмовити як у недоведених. У відповідності до ч.6 ст. 154 ЦПК України, слід скасувати заходи забезпечення позову накладені ухвалою Рахівського районного суду від 22 червня 2010 року.

Outcome: dismissed