Jurisdiction: civil
Date: 2012-02-22 00:00:00

[PERSON] 16 січня 2012 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням: будинком №13 по вулиці Шкільна у с. Количівка, Чернігівського району, Чернігівської області, власником якого є позивачка, обґрунтовуючи це тим, що відповідач з 1999 року фактично не проживає за даною адресою, а з 2005 року зареєстрований [INFO], РФ. Крім того позивачка просить суд зняти відповідача з реєстраційного обліку за вказаною вище адресою. У судове засідання сторони не зявилися, позивачем подано до суду заяву з проханням справу розглянути за її відсутності та задовольнити позовні вимоги, а від відповідача надійшла поштовим відправленням з [PERSON] Федерації заява про визнання позовних вимог та з проханням справу розглянути без його участі. /а.с.24, 26-27/ Представник третьої особи Чернігівського РВ УМВС України в Чернігівській області у судове засідання не зявився, в справі мається заява начальника міліції з проханням справу розглянути без участі їх представника. /а.с.23/ Згідно положень ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У відповідності до положень частини 2 статті 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (ч.4 ст.174 ЦПК України). Дослідивши усі наявні матеріали справи, зясувавши усі обставини, на які посилається позивач, суд дійшов висновку, що визнання позову [PERSON] не суперечить закону і не порушує права, свободи і інтереси інших осіб, а тому позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. За змістом ч.1 ст.405 ЦК, яка прямо вказує на наявність права користування житлом лише у членів сімї власника, які проживають разом з ним, а згідно частини 2 названої статті член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Матеріали справи свідчать, що [PERSON] є одноосібним власником будинку №13 по вулиці Шкільна у селі Количівка, Чернігівського району, і таке право вона набула 09.02.2006 року успадкувавши будинок після смерті батька [PERSON] /а.с.5-8/ Копія паспорта відповідача, як громадянина України, свідчить, що він дійсно зареєстрований в [INFO] з 21.08.2003 року, а крім того має реєстрацію з 25.04.2001 року в м. Пушкіно, Московської області, РФ. /а.с.9/ Але, паспорт громадянина [PERSON] Федерації засвідчує, що відповідач з 22.10.2005 року є громадянином названої держави і зареєстрований [INFO]. /а.с.11-12/ З довідки №273 від 20.02.2012 р. виконавчого комітету Іванівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області вбачається, що відповідач дійсно рахується зареєстрованим [INFO]. /а.с.25/ Отже, достовірно встановлено факт не проживання відповідача з 25.04.2001 року в спірному будинку. Оскільки між сторонами не було іншої домовленості, то [PERSON] втратив право користування житлом, що належить на праві власності [PERSON] Відповідно ст.7 Закону України від 11.12.2003 р. N1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, зняття з реєстрації місця проживання автоматично здійснюється відповідним органом на підставі рішення суду про позбавлення права громадянина користування житловим приміщенням, а тому позовна вимога [PERSON] є такою, що не ґрунтується на нормах права, адже суд не може перекласти на себе функції відповідного органу виконавчої влади.

Outcome: partial