Jurisdiction: civil
Date: 2011-08-09 00:00:00

30.05.2011 року позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів, в якому зазначила, що відповідач є батьком її сина [PERSON], [INFO], матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, у звязку з чим вона вимушена звернутись до суду. Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 1\\4 частки всіх його доходів щомісячно, починаючи з дати звернення до суду та до повноліття дитини. Представник позивачки [PERSON] в суді позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] до суду не зявився, надавши письмові заперечення проти позову, в яких не заперечував свого батьківства щодо сина [PERSON] та згодний сплачувати аліменти на його утримання. Разом з тим, заперечував проти викладених позивачкою в заяві фактів, зокрема, не визнав факту їх спільного проживання та факту його відмови надавати допомогу на утримання дитини, посилаючись на те, що він та його батьки з моменту народження дитини приймали активну участь в утриманні та вихованні дитини, придбали продукти харчування, одяг , іграшки для дитини. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] фактично визнавши позов, заперечувала проти викладених в ньому обставин, якими позивачка обґрунтовувала свої позовні вимоги. Однак при цьому не заперечувала проти обовязку відповідача сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] у визначеному позивачкою розмірі. Суду пояснила, що відповідач та вона з чоловіком з моменту народження дитини надавали позивачці допомогу на утримання дитини, придбали для дитини продукти харчування, одяг тощо, що підтверджується відповідними чеками. Окрім того, відповідач неодноразово передавав позивачці грошові кошти у визначеному нею розмірі, сплачував за орендовану нею квартиру, в якій вона мешкала разом із сином та за проханням позивачки організовував оздоровлення дитини за кордоном. Сам відповідач в зареєстрованому шлюбі не перебуває, інших дітей не має, жодних утримань з його доходу не здійснюється та він займається приватною стоматологічною практикою. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] висловив аналогічну позицію щодо предмету спору. Суд, вислухавши представників сторін та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обовязок утримувати неповнолітню дитину є рівною мірою обовязком як матері, так і батька. За свідоцтвом про народження 1-НО № 209424, виданого 29.08.2008 року Жовтневим відділом РАГС Маріупольського міського управління юстиції, [PERSON] народився 03.06.2008 року, його батьками є відповідач [PERSON] та позивачка [PERSON] (а.с.5) Як встановлено судом та визнано представниками сторін в судовому засіданні, з моменту народження та до теперішнього часу дитина мешкає разом із матірю позивачкою [PERSON] Таким чином, відповідно до ст.181,182, 183 Сімейного кодексу України, враховуючи стан здоровя та матеріальний стан платника аліментів та дитини, відсутність у відповідача на утриманні інших дітей або непрацездатних осіб, суд вважає можливим стягнути з відповідача аліменти на користь позивачки на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1\\4 всіх видів його доходів щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовом 30 травня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття. При цьому надання в минулому відповідачем та його батьками позивачці допомоги на утримання дитини не звільняє його від обовязку в подальшому утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття або зміни обставин. Відповідно до ст..88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати: судовий збір на користь держави в розмірі 51 гривні та збір за інформаційно-технічне забезпечення в розмірі 120 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved