Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-20 00:00:00

12 вересня 2009 року між сторонами був укладений договір позики, за умовами якого позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 3000 грн., а відповідач зобовязався повернути зазначену суму до 15 грудня 2009 року, про що відповідачем власноручно була написана розписка. Посилаючись на вищезазначені обставини, а також на те, що відповідач у встановлений договором строк добровільно не виконав свої зобовязання та не сплатив суму боргу за договором позики, позивач в поданій заяві просить суд стягнути з відповідача на його користь суму основного боргу за договором позики у розмірі 3000 грн., а також понесені по справі судові витрати на загальну суму 471 грн. В судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач позов визнав частково, посилаючись на те, що в 2010 році він частково на суму 2300 грн. сплатив заборгованість за договором позики. Суд, заслухавши доводи сторін, дослідивши письмові матеріали справи, вважає необхідним позов задовольнити в повному обсязі з наступних підстав. Так, згідно ст.10 п.3 та ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики позикодавець передає у власність позичальникові грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. При цьому відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. В суді без заперечень з боку сторін було встановлено, що 12 вересня 2009 року між сторонами дійсно був укладений договір позики, за умовами якого позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 3000 грн., а відповідач зобовязався повернути зазначену суму до 15 грудня 2009 року, про що відповідачем власноручно була написана розписка (а.с.7). При цьому договором позики не була передбачена сплата відповідачем щомісячних процентів від суми позики, (тобто безпроцентна позика). Разом з тим відповідач стверджує, що в 2010 році він частково на суму 2300 грн. сплатив заборгованість за договором позики і на день розгляду справи в суді невиплаченою залишилась сума у розмірі 700 грн. Але суд критично оцінює такі ствердження відповідача, так як відповідач не надав на адресу суду жодного доказу на підтвердження своїх заперечень. При таких обставинах суд вважає, що позовні вимоги позивача є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи позов таким чином суд враховує, що позивачем при зверненні до суду були понесені судові витрати у вигляді держмита у розмірі 51 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільних справ у розмірі 120 грн., що підтверджується наданими квитанціями (а.с.1-2). Крім того, позивачем були понесені судові витрати у вигляді витрат на правову допомогу у розмірі 300 грн., що підтверджується відповідною довідкою адвоката на а.с.12. У звязку з чим та відповідно до вимог ст.88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати на загальну суму 471 грн. На підставі викладеного, ст.ст.1046-1050 ЦК України,

Outcome: approved