Jurisdiction: civil
Date: 2011-08-22 00:00:00

У січні 2011 року позивач звернувся до суду з позовом, уточнивши який, просив стягнути з відповідача - [PERSON] заборгованість за договором позики у розмірі 10 000 грн., 3% річних у розмірі 988 грн. 20 коп., збитки від інфляції у розмірі 3 967 грн. 70 коп., інфляційні збитки по відсоткам у розмірі 57 грн. 65 коп., 800 грн. на відшкодування моральної шкоди, а також 169 грн. 42 коп. державного мита та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що 18 січня 2008 року між ним та відповідачем у простій письмовій формі було укладено договір позики, відповідно до умов якого відповідач одержав від позивача у борг 11000 грн., зі строком повернення до 25 січня 2008 року. На час звернення із позовом до суду відповідач позику не повернув, у добровільному порядку вирішити це питання відмовляється, відтак позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав за стягненням суми боргу у примусовому порядку на підставі судового рішення. Крім того, зазначає, що на підставі положень ст. 625 ЦК України за неналежне виконання зобов'язань за договором позики відповідач повинен сплатити на його користь 3% річних у розмірі 988 грн. 20 коп., збитки від інфляції у розмірі 3 967 грн. 70 коп., інфляційні збитки по відсоткам у розмірі 57 грн. 65 коп., а також 800 грн. на відшкодування моральної шкоди. У судовому засіданні позивач уточнив позовні вимоги в частині суми основної заборгованості, зазначивши, що відповідач повернув йому 1000 грн.; уточнений позов підтримав та просив задовольнити його у повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, не представив доказів проти задоволення позову, тому суд на підставі ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, за згодою представника позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 18 січня 2008 року між сторонами по справі у простій письмовій формі було укладено договір позики, за яким позичальник [PERSON] отримав від позикодавця [PERSON] грошові кошти у сумі 11000 грн., зі строком повернення до 25 січня 2008 року. На підтвердження укладення договору позики та його умов, позивачем представлена розписка позичальника - [PERSON] На день розгляду справи позичальник, відповідача по справі, грошові кошти у розмірі 11000 грн. в установлені договором строки не повернув, чим допустив прострочення, порушивши умови вказаного договору. На момент розгляду справи заборгованість за зазначеним договором позики становить 10000 грн. Відповідно до положень ст.ст. 526, 525 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з положеннями ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути пред'явлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частина 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України зобов'язує позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення суми основної заборгованості за договором позики є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Враховуючі зазначені положення ЦК України стягненню з відповідача також підлягають 3% річних у розмірі 988 грн. 20 коп. та збитки від інфляції у розмірі 3 967 грн. 70 коп. Що стосуються позовних вимог в частині стягнення з відповідача інфляційних збитків по відсоткам у розмірі 57 грн. 65 коп., то суд не знаходить підстав для їх задоволення, оскільки їх нарахування не передбачено чинним законодавством. Крім того, не підлягають задоволенню вимоги позивача в частині відшкодування моральної шкоди у розмірі 800 грн., оскільки відповідно до чинного законодавства відшкодування моральної шкоди можливо у випадках, передбачених законом, за наявності наступних умов: наявність шкоди; протиправність діяння її заподіювана; наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням; наявність вини заподіювана шкоди. Таким чином, обов'язок відшкодувати моральну шкоду виникає в разі порушення законних прав потерпілої особи за умови, якщо обов'язок з відшкодування такої шкоди передбачений законодавством. Крім того, потерпіла особа має довести наявність шкоди та причинний зв'язок між шкодою та протиправним діянням. Як зазначено в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. В даному випадку позивач не вказав розрахунок моральної шкоди та не вказав, з яких міркувань він виходив, визначаючи цей розмір. Враховуючи те, що вимоги відповідача не відповідають жодній з умов відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що підстави для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди відсутні. В порядку ст. 88 ЦГІК України, суд стягує з відповідача на користь позивача державне мито у розмірі 150 грн. 70 коп. та 106 грн. 74 коп. витрат на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial