Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-11 00:00:00

В березні 2011 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] міської Ради Миколаївської області про визнання заяви про відмову від прийняття спадщини недійсною та визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. В позовній заяві зазначено, що 12 січня 2009 р. помер батько позивачки [PERSON] - [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина, до складу якої увійшла відповідна частка квартири №67 (шістдесят сім) у будинку №10 (десять), що розташований по вулиці Шевченко в місті Вознесенськ Миколаївської області та яка належала останньому на праві власності на підставі Свідоцтва на право власності на житло, виданого 17 січня 1994 р. Органом приватизації [PERSON] міської Ради Миколаївської області. Позивачка є спадкоємцем першої черги за законом, яка ЗО червня 2009 року подала до державної нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття спадщини на користь [PERSON]. Посилаючись на те, що таку письмову заяву написано під впливом помилки, оскільки вважала, що спадкове майно успадкує дружина її' батька [PERSON], позивачка просила позов задовольнити, визнати заяву про відмову від прийняття спадщини недійсною та визначити їй додатковий строк - 2 (два) місяці з моменту набрання рішенням суду законної сили, для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON], померлого 12 січня 2009 р. в с. Яструбинове Вознесенського району Миколаївської області. Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 01 червня 2011 р. до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучено [PERSON] державну нотаріальну контору Миколаївської області. Наступною ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 червня 2011 р. залучено до участі у справі в якості відповідача [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, на їх задоволенні наполягав. При цьому, надав пояснення, аналогічні викладеним в позові. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала, проти задоволення позову не заперечувала. Представник відповідача - [PERSON] міської Ради Миколаївської області [PERSON], в судовому засіданні позовні не визнала, посилаючись на відсутність правових підстав для визнання заяви про відмову від прийняття спадщини недійсною. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, проти задоволення позову не заперечували. Позивачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Другої [PERSON] державної нотаріальної контори Миколаївської області, в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, направив на адресу суду письмову заяву, відповідно до якої просив розглянути справу у його відсутність. Ухвалою суду справа розглянута у відсутність учасників процесу, які не зявились у судове засідання, оскільки в справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши та оцінивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, відповідно до вимог ст.11 ЦПК України, судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Так, зі свідоцтва про смерть, виданого 16 січня 2009 р. Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту [PERSON] Вознесенського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області вбачається, що 12 січня 2009 р. в с. Яструбинове Вознесенського району Миколаївської області помер [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина до складу якої увійшла відповідна частка квартири №67 (шістдесят сім) у будинку 10 (десять) по вулиці Шевченко в місті Вознесенськ Миколаївської області, яка належала спадкодавцю на праві власності на підставі Свідоцтва на право власності на житло від 17 січня 1994 р., виданого Органом приватизації [PERSON] міської Ради народних депутатів Миколаївської області. З довідки Другої [PERSON] державної нотаріальної контори Миколаївської області за №707/01-16 від 01 липня 2011 р. судом встановлено, що після смерті [PERSON] заведена спадкова справа №226/2009 р. за заявою [PERSON] про прийняття спадщини, яка зареєстрована в книгу обліку і реєстрації спадкових справ за №479 від ЗО червня 2009 р. Окрім того, позивачка [PERSON], як спадкоємець за законом, звернулася до державної нотаріальної контори з заявою про відмову від спадщини на користь [PERSON], яку зареєстровано в книгу обліку спадкових справ за №480 від ЗО червня 2009 р. Порядок та строки прийняття спадщини (відмови від спадщини) спадкоємцями передбачені положеннями глави 87 ЦК України, зокрема, ст.ст. 1268-1275 ЦК України. Так, відповідно до ст.1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст.1270 цього кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За правилами ч.ч.5,6 ст.1273 ЦК України, відмова від прийняття спадщини є безумовною та беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановлено для її' прийняття. Відповідно до ч.2 ст.1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Згідно ч.5 ст.1274 ЦК України відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених ст.ст. 225,229-231 і 233 цього Кодексу. Позивач в обґрунтування своїх вимог посилається на те, що при написанні заяви про відмову від спадщини вона помилилася щодо обставин, які мають істотне значення. В той же час в силу ч.1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Отже у статті ст.229 ЦК України розкривається зміст помилки, яка може призвести до недійсності правочину. Згідно з нею помилка - це неправильне сприйняття особою істотних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна було б вважати, що правочин не був вчинений. При цьому, не будь-яка помилка може братись судом до уваги, а лише помилка, що має істотне значення, тобто наслідки якої взагалі не можна усунути, або для усунення яких сторона, що помилилася, має нести значні витрати. Разом тим, обставини, на які посилається позивачка в обґрунтування своїх вимог, суд не приймає до уваги, оскільки при вирішенні питання про істотне значення помилки, за обставин, визначених у ст.229 ЦК України, потрібно виходити з істотності тієї чи іншої обставини для конкретної особи з врахуванням її становища, стану здоровя, характеру діяльності, значення правочину, тощо. При цьому, суд вважає, що не може розцінюватися як помилка незнання стороною правочину норм законодавства (норм спадкового права відносно спадкоємців та право останніх на спадкування). Окрім того, причини помилки (помилкове тлумачення закону, дій третіх осіб тощо) в даному випадку ролі не грають. З врахуванням наведеного та враховуючи, що письмова заява про відмову від спадщини була зроблена особою, яка усвідомлювала значення своїх дій, не знаходились під впливом обману, помилки, насильства, важкої обставини, та така заява не була відкликана протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для визнання відмови позивачки [PERSON] від спадщини недійсною, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed