Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-23 00:00:00

У червні 2011 позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обгрунтування \\~заявлених вимог зазначив, що 27/150 частин земельної ділянки по [ADDRESS] були надані у приватну власність йому, а також по 20/150 частин тої ж земельної ділянки були надані у приватну власність його матері [PERSON] та сестрі [PERSON] , про що видані відповідні державні акти. Після смерті [PERSON] , що настала [INFO] , спадщина була прийнята її чоловіком [PERSON] , [PERSON] та позивачем у рівних частках, в тому числі [PERSON] видане свідоцтво про право на спадщину на 20/450 частин земельної ділянки по [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] , що настала [INFO] , позивач як його спадкоємець за заповітом від 20.12.2007 р. звернувся до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини з заявою про її прийняття, втім у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищезазначену успадковану [PERSON] частину земельної ділянки йому було відмовлено з посиланням на відсутність правовстановлюючого документа на неї на ім`я спадкодавця, а саме відповідного державного акту. Вбачаючи у цьому порушення свого права на спадкування, позивач просив суд визнати за ним право власності на 20/450 частин земельної ділянки по [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . У судовому засіданні позивач та його представник заявлені вимоги підтримали, на їх задоволенні наполягали. Представник відповідача Управління Держкомзему у м. Дніпропетровську Дніпропетровської обл. просила суд ухвалити рішення на власний розсуд та зазначила, що цей відповідач не є суб`єктом спірних матеріальних правовідносин. Представник відповідача Дніпропетровської міської ради проти позову заперечувала, посилаючись на відсутність порушення права позивача у спірних правовідносинах з боку цього відповідача. Треті особи явку своїх представників до суду не забезпечили, про день та час розгляду справи повідомлялися. Вислухавши пояснення осіб, що приймають участь у справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 27/150 частин земельної ділянки по [ADDRESS] були надані у приватну власність позивачеві, 20/150 частин тої ж земельної ділянки були надані у приватну власність [PERSON] , 20/150 частин тої ж земельної ділянки були надані у приватну власність [PERSON] , про що видані відповідні державні акти (а.с. 6-8). [INFO] [PERSON] померла (а.с. 12), після її смерті спадщина була прийнята у рівних частках її дочкою [PERSON] , сином [PERSON] та чоловіком [PERSON] , \\~у рівних частках (а.с. 9-11), зокрема [PERSON] видане свідоцтво про право на спадщину на 20/450 частин земельної ділянки по [ADDRESS] . Докази реєстрації успадкованого майна за [PERSON] суду не надані. Після смерті [PERSON] , що настала [INFO] (а.с. 13), позивач як його спадкоємець за заповітом від 20.12.2007 р. (а.с. 14) звернувся до Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, втім у видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено з посиланням на відсутність правовстановлюючого документа на спірну частину земельної ділянки на ім`я спадкодавця, а саме відповідного державного акту (а.с. 15). Вирішуючи заявлені у справі позовні вимоги, суд приходить до наступного. Так, ст. 1299 ЦК України визначений спеціальний порядок набуття права власності в порядку спадкування на нерухоме майно, а саме встановлений обов`язок спадкоємця зареєструвати таке майно за собою та визначено, що право власності в порядку спадкування виникає у спадкоємця з часу державної реєстрації такого нерухомого майна за ним. Оскільки з фактичних обставин справи вбачається, що спадкодавець [PERSON] , отримавши свідоцтво про право на спадщину на спірну частину земельної ділянки та набувши у зв`язку з цим право на оформлення її за собою з отриманням відповідного державного акту, таку реєстрацію не здійснив, немає підстав для висновку про те, що він набув право власності на спірне майно. Виходячи з наведеного останнє не увійшло до складу спадщини після його смерті, а отже позов є безпідставним та задоволенню не підлягає. Крім того, спірна частина земельної ділянки не зареєстрована на праві власності за позивачем, що з урахуванням змісту ч. 2 ст. 1299 ЦК України є самостійною підставою для відмови у позові. Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати у справі покладаються на сторону, проти якої ухвалене рішення, а саме не відшкодовуються позивачеві. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed