Jurisdiction: civil
Date: 2012-01-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача –ДП «Виробниче об’єднання «Знамя»про стягнення заборгованості з нарахованої але не виплаченої заробітної плати у сумі 10133 гривні 67 копійок та відшкодування моральної шкоди у сумі 5000 гривень (а.с. 1). Свої позовні вимоги обґрунтовує наступним чином. Вона працювала у ДП «Виробниче об’єднання «Знамя»з 03 січня 1979 року по 11 жовтня 2010 року і звільнена з роботи на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, за угодою сторін. На день її звільнення відповідачем нарахована але не виплачена їй заробітна плата у сумі 10133 гривні 67 копійок. Дії відповідача вважає незаконними, так як згідно з вимогами ч. 1 ст. 116 КзПП України, виплата усіх сум, що належать працівнику від підприємства чи установи, проводиться у день звільнення. Діями відповідача їй також завдано значної моральної шкоди, оскільки заробітна плата є для неї єдиним джерелом існування. Внаслідок неотримання заробітної плати вона була змушена позивати кошти у сторонніх людей на невизначений термін, шукати додаткового заробітку, знайти який дуже складно. Все це негативно вплинуло на її життя та соціальні зв’язки, змушує перебувати у нервовому напруженні. Розмір завданої їй моральної шкоди оцінює у 5000 гривень. У судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала, прохала задовольнити у повному обсязі. Пояснення надала аналогічні тексту позовної заяви. Пояснила, що звільнилася з роботи у жовтні 2010 року, а до суду звернулася у квітні 2011 року, так як не знала вимог чинного законодавства про працю. Представник відповідача позов визнала частково - у повному обсязі у частині стягнення заборгованості із заробітної плати та не визнала позовні вимоги у частині відшкодування моральної шкоди у зв’язку з пропущенням позивачем строку позовної давності, встановленого нормами КЗпП України. Заслухавши пояснення учасників процесу та перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, суд приходить до висновку про те, що позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що з 03 січня 1979 року по 11 жовтня 2010 року [PERSON] працювала у ДП «Виробниче об’єднання «Знамя»і звільнилася з роботи на підставі п. 1 ст. 36 КзПП України, за угодою сторін (а.с. 3-4). Відповідно до довідки ДП «Виробниче об’єднання «Знамя» від 28 лютого 2011 року за № 425, заборгованість із заробітної плати перед [PERSON] становить 10133 гривні 67 копійок, а її середньомісячна заробітна плата становить 885 гривень 75 копійок (а.с. 4). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов’язаний у день звільнення працівника видати працівникові належно оформлену ним трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно у робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів. [PERSON] з вимогами ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата усіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться у день його звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені ні пізніше наступного дня після пред’явлення звільненим працівником вимог про розрахунки. Відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки на день фактичного розрахунку. Відповідно до вимог ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися до суду із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного суду у тримісячний строк зо дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення –в місячний строк зо дня, вручення копії наказу про звільнення чи зо дня видачі трудової книжки. З наведених норм чинного цивільного законодавства України та фактичних обставин справи випливає наступне. Позивач має право на отримання невиплаченої їй заробітної плати на день свого звільнення, яку вона не отримала з вини відповідача [PERSON] з наданими суду відповідачем документом, його заборгованість перед позивачем становить 10133 гривні 67 копійок. Право позивача на отримання заробітної плати у встановлені законом строки та на компенсацію за затримку з виплати заробітної плати відповідачем порушено, а тому підлягає захисту. З цих підстав позовні вимоги у частині стягнення заборгованості із заробітної плати підлягають задоволенню у повному обсязі. Суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог у частині відшкодування позивачеві завданої їй моральної шкоди внаслідок пропуску строку на звернення до суду, передбаченого ст. 233 КЗпП України, про застосування якого при вирішенні спору заявила представник відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial