Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-27 00:00:00

В жовтні 2010 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить ухвалити рішення про розірвання шлюбу та визначення місця проживання старшої дитини з ним. Вимоги про розірвання шлюбу мотивує відсутністю порозуміння з дружиною, яка ухиляється від виконання своїх обовязків матері та дружини. ЇЇ інтереси обмежуються лише переглядом телевізора. Діти представлені самі собі. Дружина часто конфліктує із старшою донькою, займається рукоприкладством, проявляє байдужість до її виховання. По причині несумісності характерів, вважає збереження сімї неможливим Після чергового скандалу, забравши із собою старшу дитину, пішов із сімї. Виходячи із інтересів дитини, місце проживання доньки просить визначити з ним. В судовому засіданні позивач позов підтримав повністю з підстав, викладених в позові. Відповідач позов не визнала. Суду показала, що з приїздом матері відповідача, яка оселилась у знятій по сусідству квартирі, у відношеннях із чоловіком почалися ускладнення, оскільки свекруха увесь час втручається у внутрішні справи її сімї. Позивач заперечує проти задоволення позову, посилаючись на необхідність збереження сімї та забезпечення обом дітям належних умов для виховання. Представник третьої особи - органу опіки та піклування - [PERSON] позовні вимоги в частині визначення місця проживання дитини вважає необґрунтованими. Підтримує позицію відповідача щодо необхідності збереження для дітей належних умов виховання та їх духовного розвитку. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 28 лютого 1997 року (а.с. 5). Від шлюбу мають двох дітей доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] (а.с. 6,7), який є інвалідом з дитинства, в звязку з чим відповідач перебуває на обліку в УПСЗН та отримує пенсію по уходу за дитиною-інвалідом (а.с. 64,65). Позивач працює, старша дитина навчається в ЗОШ № 6. Сімя забезпечена житлом 3 кімнатною квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS]. (а.с. 47). Як пояснив суду позивач, через неможливість спільного проживання з дружиною, 20 серпня 2010 року забрав із собою старшу доньку і пішов проживати до матері в орендовану нею однокімнатну квартиру [ADDRESS]. Згідно з актом обстеження житлово-побутових умов, проведеним після відкриття провадження у згаданій справі, у сімї позивача створені всі умови для життя і розвитку дитини, [PERSON] добросовісно виконує батьківські обов'язки щодо неповнолітньої доньки [PERSON], обстановка в сімї охарактеризована, як доброзичлива. (а.с. 40). Як пояснив суду позивач, у згаданій квартирі він проживав спільно з матірю та донькою до лютого 2011 року, після чого повернувся у власну квартиру через неможливість нести витрати по утриманню двох квартир. З поверненням в сімю стосунки з дружиною не відновились. На разі між ними визначений порядок користування жилою площею, вони не ведуть спільне господарство і не мають спільного бюджету. Збереження сімї вважає неможливим. Вимога щодо визначення місця проживання старшої дитини заявлена ним з огляду на майбутню перспективу. Зі слів позивача, його мати на даний час придбала у приватну власність квартиру, в яку після проведення ремонту вони з донькою мають намір переїхати. Допитана судом неповнолітня [PERSON] проти задоволення позову не заперечує і виявляє бажання разом із батьком переїхати проживати до бабусі, посилаючись на відсутність порозуміння з матірю. Провівши аналіз представлених по справі доказів з огляду на законодавчо закріплену процедуру щодо рівності прав сторін на подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, суд дійшов висновку щодо неможливості подальшого збереження сімї сторін, та відсутності підстав для задоволення позову в іншій частині заявлених позовних вимог виходячи з таких підстав: Сама відповідач підтвердила суду, що на даний час між нею та чоловіком припинені подружні стосунки і визначений порядок користування жилою площею. Чоловік щоразу демонструє зневажливе відношення до неї та відповідним чином настроює доньку. Створивши для неї комфортні умови з найменшим колом обовязків, позивач в такий спосіб маніпулює відношенням дитини по відношенню до неї. Крім того, певною мірою загостренню відносин в сімї за посиланням відповідача сприяє свекруха, з якою у неї склалися тривалі неприязні відносини (а.с. 74). Разом з тим, заперечуючи проти позову, відповідач водночас не наводить можливих дієвих заходів, які б сприяли збереженню сімї. Робота з сімєю [PERSON] проводилась також фахівцями міського Центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді., за наслідками проведення якої було зясована причина розриву відносин між сторонами дисгармонія подружніх стосунків та міжособистістий конфлікт, який виник внаслідок недостатнього досвіду та знань щодо побудови гармонійних стосунків, невміння конструктивно вирішувати конфліктні ситуації, розподіляти сімейні обовязки, небажання іти на компроміс та невдоволення один одним, що на думку суду сторони демонструють навіть під час розгляду справи в суді, що є безумовним свідченням того, що подальше сумісне життя і збереження сімї є неможливим і таким, що не має подальшої перспективи. Обгрунтовуючи вимоги в іншій частині, позивач надав суду письмові докази, які характеризують дитину, та інформацію навчального закладу про виконання батьками своїх батьківських обовязків відносно неповнолітньої доньки. (а.с. 43,44). Відповідач не заперечила зміст наданої інформації і підтвердила суду, що дійсно, жодного разу не була на батьківських зборах, оскільки практично весь час зайнята доглядом за меншим сином (в т.ч. в звязку із перебуванням на стаціонарі), і на її пропозиції приділити час синові, за умови, що вона приділить увагу доньці, чоловік завжди відповідає відмовою. За відсутності можливості залишити дитину, яка потребує постійного стороннього догляду , її увага весь час прикута до нього. Як пояснила суду допитана в якості спеціаліста психолог Цетру [PERSON] , яка працювала із сімєю [PERSON], дисгармонія подружніх стосунків негативно відобразилась на розвитку та вихованні дітей. Донька почала маніпулювати батьками, обираючи сімю батька та бабусі без свідомого врахування наслідків та бачення перспектив. В такий спосіб дитина штучно обирає для себе більш комфортніші умови з найменшим колом обовязків. Ситуація в сімї створює потенційну загрозу наслідування моделі поведінки батьків дітьми. Роздільне проживання дітей, на думку психолога знизить можливість вільного спілкування між ними та створить труднощі матері по догляду за дітьми, враховуючи, що менша дитина є дитиною з особливими потребами. Аналогічної думки і як наслідок відповідного висновку підтримується орган опіки та піклування виконкому Комсомольської міської ради (а.с. 62-63), з огляду на що вважає за доцільне обох дітей залишити проживати з матірю. Отже, розглядаючи з огляду на завдання цивільного судочинства, суд, виходячи насамперед із інтересів дітей сторін та їх прихильності один до одного, приймаючи до уваги положення ст.155 СК України, відповідно до якої здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини, суд, за відсутності даних, які б свідчили про доцільність «розділення» дітей між батьками та наявність для того беззаперечних підстав, які б були зумовлені виключно інтересами цих дітей, вважає позов в частині визначення місця проживання дитини необґрунтованим, а обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, недоведеними. На підставі викладеного,

Outcome: partial