Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-03 00:00:00

В травні 2011 року ПАТ «Акцент-Банк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] (після зміни прізвища [PERSON]) про стягнення заборгованості за кредитним договором в якому вказував, що 19 серпня 2008 року між ЗАТ «Акцент-Банк» (правонаступником якого є позивач) та відповідачкою був укладений кредитний договір №AB3XRX27700014, відповідно до якого банк надав останній кредитні кошти в розмірі 4\~743,18 грн. на строк до 19 серпня 2010 року включно, а відповідачка зобовязалася вчасно повернути суму кредиту шляхом внесення щомісячних платежів, а також сплачувати проценти за користування ним в розмірі 12 % річних від суми залишку заборгованості та щомісячну комісію в розмірі 113,84 грн. від суми виданого кредиту. Наслідками порушення договору в частині своєчасного виконання зобовязань позичальником є право позивача стягувати з неї неустойку (штрафи та пеню). Проте позичальник умови договору в частині вчасного повернення кредиту та сплати процентів за користування ним та комісії виконувала не належним чином в звязку з чим станом на 09 березня 2011 року виникла заборгованість по кредитному договору на загальну суму 37\~572,75 грн., в тому числі: - заборгованість по кредиту 4\~570,13 грн.; - заборгованість по процентам 586,98 грн.; - заборгованість по комісії 2\~618,32 грн.; - нарахованої пені в розмірі 27\~531,95 грн.; - нарахованих штрафів в загальному розмірі 2\~265,37 грн. Вказану заборгованість позивач просив стягнути з [PERSON] в повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним в позові. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, судом вважається належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи через друковані засоби масової інформації, причину неявки суду не повідомила. Суд вважає за необхідне ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема судом встановлено, що 19 серпня 2008 року ЗАТ «Акцент-Банк» (правонаступником якого є позивач) уклав у письмовій формі з [PERSON] (після зміни прізвища [PERSON]) кредитний договір №AB3XRX27700014 в якому сторони узгодили всі його умови. Договір складається з письмової заяви позичальника з відмітками банку, а також Умов надання споживчого кредиту фізичним особам (далі Умов). Відповідно до договору банк зобовязався видати, а в подальшому видав позичальнику на споживчі потреби кредит в розмірі 4\~743,19 гривень на строк до 19 серпня 2010 року включно. Зі своєї сторони позичальник зобовязалася щомісячно рівними частинами повертати отриманий кредит, сплачувати проценти за користування ним в розмірі 1,0 % на місяць від суми залишку заборгованості по кредиту, а також сплачувати щомісячну винагороду за надання фінансового інструменту (комісію) в розмірі 113,84 грн., а всього вносити 337,49 грн. щомісячно. Згідно заяви позичальника в разі порушення нею умов договору щодо своєчасного виконання зобовязань вона зобовязана сплатити банку пеню в розмірі, передбаченому п. 5.1 Умов, тобто 0,5 % від суми непогашеної заборгованості, але не менше 1 грн. за кожний день прострочення платежу. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1050 ЦК України позичальник зобовязаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обовязку виконання зобовязання та повинен сплатити суму боргу в розмірі, передбаченому договором. Крім цього, положення ст.ст. 546, 548-551 ЦК України вказують на те, що сторони зобовязання можуть домовитися про забезпечення його виконання. Виконання зобовязання забезпечується неустойкою (штрафом, пенею), порядок та форма забезпечення встановлюється в законі або договорі. З матеріалів справи вбачається те, що позичальник дійсно порушила умови договору в частині вчасного повернення кредиту, а також сплати відсотків за користування ним та внесення комісії. В звязку з цим на 09 березня 2011 року виникла заборгованість по кредитному договору, зокрема: - заборгованість по кредиту 4\~570,13 грн.; - заборгованість по процентам 586,98 грн.; - заборгованість по комісії 2\~618,32 грн., що повністю підтверджується наданим розрахунком боргу, а тому вказана сума на підставі ст.ст. 526, 530 ЦК України підлягає стягненню з [PERSON] в повному обсязі. Що стосується неустойки, то суд виходить з того, що банк безпідставно здійснював нарахування боржнику пені за ставкою 1,25 % за кожен день прострочення платежу (а.с. 4-5), а не 0,50 %, як передбачено умовами договору, що призвело до неправильного визначення її розміру. З врахуванням вищевказаних обставин, розміру боргу за кредитом, який є значно меншим за суму нарахованої пені, приймаючи до уваги положення ч. 3 ст. 551 ЦК України суд вважає за необхідне зменшити розмір пені до 7 000 грн. Однак не може бути стягнутий нарахований відповідачці штраф, оскільки наслідком порушення позичальником умов кредитного договору сторони цього договору узгодили виключно можливість стягнення пені (заява позичальника, п. 5.1 Умов), водночас стягнення за одне й те ж порушення позичальником умов договору одночасно штрафу та пені вказує на застосування позикодавцем подвійної відповідальності за одне й те ж порушення, що не допускається законом. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідачки (згідно розміру задоволених вимог) також підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду, а саме 47 грн. витрат з інформаційно технічного забезпечення розгляду справи, а також 147 грн. державного мита.

Outcome: partial