Jurisdiction: civil
Date: 2012-02-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся із позовом до Святошинського районного управління освіти м. Києва, про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди ( а.с.3-4). Згідно заяви про уточнення позовних вимог (а.с.25-27,39-42) позивач просив суд стягнути середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 30.10.2009 року до 22.07.2011 року у розмірі 15571 грн. та моральної шкоди у розмірі 10000 грн, посилаючись на те, що згідно рішення Апеляційного суду м. Києва від 22.07.2011 року рішення Святошинського районного суду м. Києва від 17.02.2011 року скасовано та постановлено нове рішення, згідно якого позовні вимоги [PERSON] задоволено частково. Поновлено його на роботі на посаді вартівника Дошкільного навчального закладу №789 починаючи з 30 жовтня 2009 року у задоволенні решти позовних вимог відмовлено, оскільки не підлягали задоволенню позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, оскільки позов було пред»явлено не до тієї юридичної особи, яка мала відповідати за позовом. Позивач просить у порядку ст. 235 КЗпП України позов задовольнити. В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені уточнені позовні вимоги та просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] освіти Святошинської районної в м. Києві Державної адміністрації у судовому засіданні позов не визнали, посилаючись на його необґрунтованість, та зазначали, що відповідач працював в [PERSON] освіти Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації, такий органі ліквідований з утворенням нового органу без встановленням правонаступництва, як [PERSON] освіти Святошинської районної в м. Києві Державної адміністрації, ліквідаційна комісія [PERSON] освіти Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації,під час розгляду справи припинила свою діяльність в відповідач не має відповідати за позовом. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, представників третьої особи, дослідивши матеріали справи, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах із відповідачем з 2004 року до 29.06.2011 року, що станом на 15.07.2011 року їй було нарахована заробітну плату, але не виплачено на загальну суму 13636,89 грн. (а.с.5-7). Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган,який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці у заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш ніж за один рік, Якщо заява про поновлення на роботі розглядалась більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Судом встановлено, що згідно рішення Апеляційного суду м. Києва від 22.07.2011 року (а.с.6-8) рішення Святошинського районного суду м. Києва від 17.02.2011 року скасовано та постановлено нове рішення, згідно якого позовні вимоги [PERSON] задоволено частково. Поновлено його на роботі на посаді вартівника Дошкільного навчального закладу №789 починаючи з 30 жовтня 2009 року у задоволенні решти позовних вимог відмовлено, оскільки не підлягали задоволенню позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, оскільки позов було пред»явлено не до тієї юридичної особи, яка мала відповідати за позовом. Судом встановлено, що трудовий спір розглядався судами більше спливу одного року з дня пред»явлення позову. Судом встановлено, що згідно Розпорядження Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації від 05.10.2010 року №1058 (а.с.22) припинено шляхом ліквідації [PERSON] освіти, затверджено склади ліквідаційної комісії. Судом встановлено, що згідно Розпорядження Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації від 30.06.2011 року №1309 ( а.с.45-49) затверджено ліквідаційний баланс [PERSON] освіти Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації. Судом встановлено, що згідно п.3.3 Розпорядження Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації від 31.12.2010 року №29 встановлено, що з метою забезпечення сталого фінансування та виконання бюджетних зобов»язань, взятих управліннями та відділами виконавчих органів районних у м. Києві рад, що ліквідуються згідно з рішенням КМДА від 09.09.2010 року №7\\4819 «Про питання організації управління районами в м. Києві», управління та відділи районних в м. Києві державних адміністрацій, яким передаються функції ліквідованих управлінь та відділів виконавчих органів районних у м. Києві рад, є правонаступниками прав і обов»язків за бюджетними зобов»язаннями тих управлінь та відділів виконавчих органів районних у м. Києві рад, функції яких їм передаються згідно із розпорядженням КМДА від03.12.2010 року №1057 «Про затвердження рекомендаційного переліку управлінь, відділів, інших структурних підрозділів та граничної чисельності працівників районних в м. Києві державних адміністрацій»та положеннями про ці управління та відділи, затвердженими в установленому порядку. Відповідач у справі не довів суду доказами, а також не повідомив про підстави звільнення від доказування, що [PERSON] освіти Святошинської районної в м. Києві Державної адміністрації передано інші функції ніж були у ліквідованого [PERSON] освіти Святошинської районної у м. Києві Державної адміністрації, що передбачено положенням про управління, а тому суд погоджується із розрахунком середнього заробітку позивача та на думку суду позов, в частині стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу з 30.10.2009 року до 22.07.2011 року у розмірі 15571 грн,підлягає задоволенню. Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995р №4 із внесеними змінами та доповненнями «Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди зазначено, що судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237? КЗпП України за наявності порушення прав працівника і сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров»я умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв»язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов»язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форм власності, виду діяльності чи галузевої належності. Позивач у справі не довів суду доказами, розрахунку суми завданого моральної шкоди у розмірі 10000 грн, а тому

Outcome: partial