Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. Просить визнати недійсним кредитний договір № 11363926000 від 25.06.2008 року, укладений між позивачем та відповідачем; визнати недійсним договір іпотеки № 11363909000-1 від 25.06.2008 року; визнати недійсним договір поруки № 11363926000 П/З від 25.06.2008 року; визнати недійсним договір поруки № 11363926000 П/З від 25.06.2008 року. В обґрунтування вимог зазначив, що між ним та відповідачем було укладено кредитний договір на суму 200000дол США, що є еквівалентом 969940 грн. Однак валютою України є гривня, тому договір мав укладатися в валюті України. Також зазначив, що кредитний договір укладено без відповідної ліцензії. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~У судове засідання позивач не зявився, про час і місце судового засідання повідомлений. Згідно позовної заяви просить позов задовольнити відповідно до ЗУ «Про захист прав споживачів». Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справу у його відсутності, проти позову заперечив, зазначивши, що договір укладався за власним волевиявленням сторін, без примусу. Просить в задоволенні позову відмовити. Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно зясувавши обставини справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінивши докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 212 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 1 ЦПК України, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. У судовому засіданні встановлені наступні факти, обставини та правовідносини, які регулюються ЦК України. Судом встановлено, що між боржником [PERSON] та кредитором ПАТ „Укрсиббанк укладено кредитний договір № 11363926000 від 25.06.2008 року, Загальна сума кредиту 200000 дол. США, кредит надано на споживчі цілі. Згідно банківської ліцензії № 75, дозволу № 75-2, додатку до дозволу 75-2 Ліцензії № 75 Національного банку України, додатку до ліцензії № 75 відповідач має право на вчинення операцій з валютними цінностями. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до п.2 ч.2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання провочину недійсним. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою ст. 203 ЦК України. Згідно ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін, або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах встановлених законом, такий правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний правочин). В порядку ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст. 229 ЦК України) такий правочин вважається недійсним. Відповідно до ст. 229 ЦК України, якщо особа, що вчинила правочин помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків встановлених законом. В судовому засіданні не встановлено факту вчинення правочину під впливом помилки, обману, та інших підстав, які б надавали право визнати недійсним договору кредиту. Договір укладався за власним волевиявленням сторін, без примусу, у встановленій законом формі, з необхідним обсягом повноважень, були спрямовані на реальне настання правових наслідків, сторони усвідомлювали значення своїх дій, тому суд вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. Також суд бере до уваги, що згідно ст. 6 ЦК України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Відповідно до ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, що і відбулося при укладенні кредитних договорів та визначені валюти договорів. Суд ухвалює дане рішення з урахуванням вимоги процесуального закону щодо строків розгляду цивільних справ (ст. 157 ЦПК України), ст. 1 та ст. 3 ЦПК України. Суд буре до уваги, що Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 29.09.2011 року встановлено що ЗУ «Про захист прав споживачів»не застосовується до даних правовідносин. При подачі позову позивачем не був сплачений судовий збір. На даний час сплата судового збору становить 94,10 грн., що підлягає стягненню з позивача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved