Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-06 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання права спільної сумісної власності на домоволодіння, визнання недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок. В обґрунтування позовних вимог посилалися на те, що перебувають у зареєстрованому шлюбі з 1965 року. Від шлюбу мають сина [PERSON], який перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] У 2008 році шлюб між ними було розірвано. Домоволодіння № 21М по вул. Аврори в м. Дніпропетровську, на яке претендує [PERSON], є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], оскільки побудовано за їхні власні кошти та їх власними силами. Позивачі просили суд визнати за ними в цілому право сумісної власності на домоволодіння № 21М по вул. Аврори в м. Дніпропетровську; визнати свідоцтво про право власності на домоволодіння за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Аврори, 21М від 10.09.1993 року, видане на імя [PERSON] недійсним. [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на ? частину домоволодіння. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що з 17.11.1984 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] 19.12.2008 року шлюб між ними було розірвано. У період шлюбу ними за спільні кошти та власною працею було побудовано домоволодіння № 21М по вул. Аврори в м. Дніпропетровську. Просила суд визнати за нею право власності на ? частину домоволодіння № 21М по вул. Аврори в м. Дніпропетровську. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 березня 2011 року цивільну справу за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на домоволодіння, визнання недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок обєднано в одне провадження з цивільною справою за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на ? частину домоволодіння. У судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, позов [PERSON] не визнали. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги [PERSON], [PERSON] визнали, позовні вимоги [PERSON] не визнали та просили відмовити в їх задоволенні. [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги [PERSON], [PERSON] не визнали, свої позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та добуті докази, вважає, що позовні вимоги [PERSON], [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а в задоволенні позовних вимог [PERSON] необхідно відмовити за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 30 січня 1965 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження VІІІ-УР № 171209. Від сумісного шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбу з 17 листопада 1984 року по 29 грудня 2008 року. Від сумісного шлюбу мають двох дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. З моменту одруження [PERSON] та [PERSON] особистого житла не мали та проживали разом з батьками. З 1985 року по 1987 рік [PERSON] проходив службу в армії, а [PERSON] разом з дитиною проживала у своєї матері. У 1986 році [PERSON] та [PERSON] придбали в [PERSON] за 2000 руб. земельну ділянку, площею 0,21 га за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Аврори, 21М, та розпочали закупівлю будівельних матеріалів та будівництво житлового будинку. Зазначені обставини підтверджуються квитанціями, чеками та накладними. В 1988 році [PERSON] та [PERSON] фактично звели споруду житлового будинку, з 1988-1993 рр. за власні кошти добудували житловий будинок, підвели до нього комунікації та впорядкували земельну ділянку. [PERSON] ніяких коштів у будівництво будинку не вкладав, допомагав лише фізично, а [PERSON] участі в будівництві не приймала, оскільки ніде не працювала та займалася вихованням малолітніх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ч. 1 ст. 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю сторін. У відповідності з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» спільною сумісною власністю є: майно, нажите подружжям за час шлюбу, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї та ін. В інших випадках спільна власність громадян є частковою. Якщо розмір часток у такій власності не було визначено і учасники спільної власності при надбанні майна не виходили з рівності їх часток, розмір частки кожного з них визначається ступенем його участі працею й коштами у створенні спільної власності. [PERSON] та [PERSON] дали згоду на офіційне оформлення домоволодіння № 21М по вул. Аврори в м. Дніпропетровську на сина [PERSON], оскільки на той час [PERSON] та [PERSON] визнавали спірне домоволодіння спільною власністю [PERSON] та [PERSON] Рішенням виконавчого комітету Ленінської районної Ради народних депутатів від 16 липня 1993 року № 244/14 визначено право власності, узаконено та затверджено акт прийняття в експлуатацію житлового будинку № 21М по вул. Аврори в м. Дніпропетровську за [PERSON] На підставі зазначеного рішення [PERSON] 10 вересня 1993 року Ленінським відділом комунального господарства було видано свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок № 21М по вул. Аврори в м. Дніпропетровську. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у праві. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. [PERSON] не надала суду доказів, які б підтверджували факт будівництва за власні кошти разом з [PERSON] домоволодінні № 21М по вул. Аврори в м. Дніпропетровську. Зважаючи на вищевикладене, суд вважає позовні вимоги [PERSON] недоведеними, необґрунтованими та безпідставними, а, отже, неможливим їх задоволення.

Outcome: partial