Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-04 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом до відповідача про визнання нікчемним договору відступлення права вимоги, посилаючись на наступні обставини: 26.07.2011 року між ним та відповідачем було укладено договір фінансового кредиту №243, згідно з яким йому були надані у тимчасове користування грошові кошти (кредит) у сумі 986,40 грн. на строк до 17.08.2011 року зі сплатою 211,70% річних. У якості предмета закладу відповідачу було надано ювелірний виріб, а саме: золотий ланцюг 585 проби, загальною вагою 6,05г. 31.08.2011 року між відповідачем і [PERSON] було укладено договір відступлення права вимоги, згідно з яким [PERSON] набуває право (замість ПТ «Климчук і Компанія «Ломбард Капитал») вимагати від нього належного виконання за договором фінансового кредиту №243 від 26.07.2011р., а саме: повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом; звернення стягнення у порядку, передбаченому Договором закладу на майно, що належить боржнику. Вважає, що зазначений договір відступлення права вимоги має бути визнаний нікчемним, оскільки суперечить положення чинного законодавства в наступному: укладений між відповідачами [PERSON] фактично є договором факторингу. Згідно з положенням ст. ст. 1077, 1079 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобовязується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобовязується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Поняття факторингу, як фінансування під відступлення права грошової вимоги, визначається також Законом України «Про банки і банківську діяльність», «Про податок на додану вартість», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг». Зокрема, згідно з п. 1.10 Закону України «Про податок на додану вартість»факторинг операція з переуступки першим кредитором прав вимоги боргу третьої особи другому кредитору з попередньою або наступною компенсацією вартості такого боргу першому кредитору, а відповідно до положень ст. ст.4, 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг»факторинг відноситься до фінансових послуг, які надаються, зокрема, фінансовими установами. Відповідно до п. 4.1 Договору від 31.08.2011 року [PERSON] сплачує ПТ «Климчук і Компанія «Ломбард Капитал»за відступлене право вимоги грошові кошти у розмірі 1 112,26 грн. Отже, відповідно до оспорюваного договору, у первісного кредитора виникло право вимоги до нового кредитора у сумі 1 112,26 грн., а новий кредитор зобовязався протягом 1 календарного дня після набрання чинності Договору виконати зобовязання перед первісним кредитором. Таким чином, правовідносини сторін за оспорюваним договором є правовідносинами з надання [PERSON] фінансової послуги відповідачу у формі факторингу, які відповідно до чинного законодавства мають право надавати фінансові установи, до яких [PERSON] не відноситься. Крім цього, оспорюваний договір не містить необхідних реквізитів нового кредитора. За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, а особа, яка вчиняє право чин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, тобто особи, які укладають угоду, мають враховувати межі її дозволу і призначення в суспільстві, дотримуватися вимог цивільного законодавства та мати достатню дієздатність, не обмежену законом або установчими документами. Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 3 ст. 203 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин), якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Просить суд визнати нікчемним договір відступлення права вимоги від 31.08.2011 року, укладений між ПТ «Климчук і Компанія «Ломбард Капитал»і [PERSON] У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, надав пояснення, аналогічні викладеним у позові, просив позов задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача позов не визнав та просив у задоволенні позову відмовити, надав суду заперечення, в яких зазначив, що укладений договір про відступлення права вимоги не є договором факторингу, має всі необхідні за законом реквізити. У відповідності до вимог ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобовязання здійснюється без згоди боржника лише з письмовим повідомлення його про заміну кредитора, що і було виконано шляхом направлення [PERSON] телефонограми, яка була ним отримана 01.09.2011р., факт чого ним не заперечується. В звязку з зазначеним відсутні підстави для визнання договору про відступлення права вимоги нікчемним. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні, 26.07.2011 року між сторонами було укладено договір фінансового кредиту №243, згідно з яким [PERSON] були надані у тимчасове користування грошові кошти (кредит) у сумі 986,40 грн. на строк до 17.08.2011 року зі сплатою 211,70% річних. У якості предмета закладу відповідачу було надано ювелірний виріб, а саме: золотий ланцюг 585 проби, загальною вагою 6,05г. 31 серпня 2011 року між ПТ «Климчук і компанія «Ломбард Капитал»та [PERSON] був укладений [PERSON] відступлення права вимоги, відповідно до якого Первісний кредитор здійснює відступлення (передає) право вимоги, а Новий кредитор набуває (приймає) право вимоги виконання зобовязань Кредитора до [PERSON], до Нового кредитора переходять права Первісного кредитора у зобовязані в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, Новий Кредитор набуває право (замість Первісного кредитора ПТ «Климчук і компанія «Ломбард Капитал») вимагати від Боржника [PERSON] належного виконання зобовязань за договором фінансового кредиту №243 від 26.07.2011 року, а саме: повернення кредиту в сумі 986,40 грн., сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 211,70% річних; звернення стягнення у порядку, передбаченому Договором закладу на майно, що належить боржнику. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобовязані може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв, ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Тобто сторони при укладанні договору не звязані лише тільки нормами, які регулюють відносини факторингу та мають право укладати інші правочини, які передбачають заміну кредитора у зобовязані, якщо вони не суперечать нормам закону. З Договору відступлення права вимоги не вбачається, що волевиявлення сторін було направлено саме на укладання договору факторингу. Посилання позивача як на підстави для визнання правочину нікчемним платність Договору відступлення права вимоги є не достатнім, оскільки окрім платності договором факторингу передбачений спеціальний субєктивний склад сторін договору. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Оскільки [PERSON] відступлення права вимоги укладений між ПТ «Климчук і компанія «Ломбард Капитал»та [PERSON] відповідно до закону та моральним засадам суспільства, у суду немає підстав для визнання його нікчемним. Крім того, пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року за № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановлено, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частина перша та друга статті 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Суду не надано доказів того, що укладений між ПТ «Климчук і компанія «Ломбард Капитал»та [PERSON] договір про відступлення права вимоги від 31 серпня 2011 року порушує права та законні інтереси саме [PERSON] позивача по справі. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року за № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»роз'яснено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 Цивільного процесуального кодексу України. На основі повно і всебічно зясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний звязок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність відмовити [PERSON] в задоволенні позову. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~На підставі ст. ст. 203, 215, 512, 627 ЦК України,

Outcome: dismissed