Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-15 00:00:00

В листопаді 2009 року позивачі звернулися до суду із позовом, в якому стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] на їхню користь суму боргу за договором позики в розмірі 153 623 грн., штрафні санкції у розмірі 42 722,85 грн., судові витрати в сумі 1700 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн. В обґрунтування своїх вимог позивачі вказали на те, що 14.07.2008 року відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] взяли в борг у позивачів грошові кошти в сумі 233 623 грн., про що ними, від їхнього імені була видана розписка. Згідно з умовами виданої ними розписки, відповідачі взяли на себе зобов'язання повернути борг в строк до 31.12.2008 року. 19.11.2008 року відповідачі частково повернули борг позивачам в сумі 80 000 грн., про що була зроблена відмітка на зворотній стороні розписки з підписами боржників. Таким чином, станом на 19.11.2008 року заборгованість відповідачів становить 153 623,00 грн. Але до вказаної у розписці дати повернення боргу, борг в повному обсязі відповідачами повернуто не було. Позивачі вважали, що відповідачі повинні сплатити штрафні санкції, які складають 42 722,85 грн., з яких 3 886,96 грн. - три відсотки річних від простроченої суми заборгованості, 38 835, 89 грн. - сума інфляції з урахуванням індексу інфляції. В судовому засіданні представник позивачів уточнила позовну заяву, в якій просила стягнути солідарно з відповідачів суму грошових коштів у розмірі 153 623 грн. - основного боргу, 12 481,69 грн. - штрафні санкції, 1820 грн. - судові витрати, 3 180 грн. - витрати на правову допомогу. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2011 року позо [PERSON], [PERSON] задоволено. Стягнуто солідарно із [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON], [PERSON] суму боргу за договором позики у розмірі 166104 грн.69 коп. Стягнуто солідарно із [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON], [PERSON] судовий збір у розмірі 1661,04 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн., та 3 180 грн. витрат за надання правової допомоги. В апеляційній скарзі [PERSON] ставить питання про скасування рішення суду та відмову у задоволенні позову посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено із порушенням норм матеріального права та без врахування обставин у справі. Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду скасувати із наступних підстав. Приймаючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив із того, що 14.07.2008 року відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] взяли в борг у позивачів грошові кошти в сумі 233 623 грн., про що ними була написана розписка. Згідно з умовами виданої ними розписки, відповідачі взяли на себе зобов'язання повернути борг в строк до 31.12.2008 року. 19.11.2008 року відповідачі частково повернули борг позивачам в сумі 80 000 грн. Станом на 19.11.2008 року заборгованість відповідачів перед позивачами становила 153 23 грн. Розпискою підтверджується, що відповідачі зобов'язалися повернути борг до 31.12.2008 року. Час прострочення виконання відповідачами грошового зобов'язання становить період із 01.01.2009 року, тобто наступного дня після закінчення строку виконання зобов'язання, до 08.04.2011 року, тобто по день прийняття рішення. Починаючи з цієї дати суд здійснив і розрахунок 3 % річних та індексу інфляції. А тому врахувавши позовні вимоги та посилаючись на положення ст.ст.526,625,1046,1049,1050 ЦК України суд стягнув солідарно із відповідачів на користь позивачів суму боргу із врахуванням індексу інфляції та 3 % річних, а також судові витрати. Але із такими висновками суду погодитись не можна, оскільки вони не відповідають обставинам у справі та вимогам законодавства. Із матеріалів справи вбачається, що згідно розписки від 14.07.2008 року [PERSON] та [PERSON] зобовязалися повернути позивачам суму у розмірі 233 623 грн., в строк до 31.12.2008 року. На зворотній стороні розписки зазначено про те, що повернено 19.11.2008 року - 80000 грн.(а.с.83). Текст розписки не заперечується сторонами. Заперечуючи проти позову відповідач [PERSON] вказував на те, що виниклі між сторонами правовідносини повязані із діяльністю фізичної особи приватного підприємця [PERSON], який за договорами підряду із ТОВ ВКП «Проммонтаж - реконструція» від 2007 року проводив реконструкцію промислової бази у м. Новомосковську. У звязку із виконанням цих робіт та наявністю претензій із боку замовника, була написана ця розписка [PERSON] та [PERSON] для гарантії усунення недоліків щодо реконструкції промислової бази. Відповідач надав суду договори підряду від 07 серпня, 24 листопада та 07 грудня 2007 року, які були укладені між ТОВ ВКП «Проммонтаж - реконструція» та фізичною особою приватним підприємцем [PERSON] на виконання будівельних робіт із реконструкції промислової бази ТОВ з ІІ «Дока Україна» в м. Новомосковську. (а.с.37-60). Також надано суду акт від 18.04.2008 року щодо узгодження виконаних робіт фізичною особою приватним підприємцем [PERSON] (а.с.68), а також із підписами [PERSON] розрахунок земляних робіт та розрахунок за дефектною відомістю на реконструкцію промислової бази ТОВ з ІІ «Дока Україна» в м. Новомосковську (а.с.69-70). В суді апеляційної інстанції позивачі не змогли вказати суму грошей, яку кожен із них індивідуально надав відповідачам, а вказували лише загальну суму боргу 233\~623 гривень. Також не вказали позивачі кому і в якому співвідношенні було повернуто 80\~000 гривень відповідачами. Із тексту розписки не вбачається, що позивачі попередньо передавали суму грошей для відповідачів, а зазначена лише загальна сума, яку відповідачі повинні повернути позивачам. За таких обставин суд вважає, що відсутні достовірні докази про те, що позивачами передано у власність відповідачам (позичальникам) грошові кошти, визначені родовими ознаками, та про те, що відповідачі брали в борг у позивачів саме грошові кошти. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей, визначених родовими ознаками., як того вимагає ст.1046 ЦК України. Представлена розписка не посвідчує передання позикодавцями визначеної грошової суми позичальникам, як того вимагає ч.2 ст. 1047 ЦК України. Відповідно до вимог ч.1 ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти насправді не були одержані ним від позикодавця. Із врахуванням наданих доказів та пояснень сторін суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини із приводу виробничої діяльності фізичної особи приватного підприємця [PERSON], а саме: виконання ним підрядних робіт за договорами від 07 серпня, 24 листопада та 07 грудня 2007 року, які були укладені із ТОВ ВКП «Проммонтаж - реконструція». А тому відсутні підстави для висновку про наявність зобовязання між сторонами, як фізичними особами, саме за договором позики. В звязку із чим рішення суду першої інстанції необхідно скасувати та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позову про стягнення боргу за договором позики, оскільки наявні підстави, передбачені ст.309 ЦПК України.

Outcome: dismissed