Jurisdiction: civil
Date: 2012-01-23 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до ПАТ КБ ПриватБанкі просив визнати дії відповідача по збільшенню в односторонньому порядку процентної ставки по кредитному договору №DNQ0GA0000000241 від 13.05.2008 р. з 20,04% до 24,96 % річних - неправомірними, визнати недійсними положення п.2.3.1. даного кредитного договору в частині права Банку на збільшення в односторонньому порядку розміру процентної ставки за користування кредитом, зобов'язати відповідача змінити умови п.8.1. кредитного договору та здійснити зниження процентної ставки за користування кредитом до 1,67% на місяць, що складає 20,04% річних з 01.02.2009 p., зобов'язати відповідача здійснити перерахунок суми заборгованості за кредитним договором, виходячи з процентної ставки за користування кредитом у розмірі 1,67% на місяць, тобто 20,04 % річних, зобов'язати відповідача провести всі необхідні заходи (відповідні коригування, проводки тощо) та направити суми неправомірно отриманих процентів за кредитом та пені на погашення існуючої поточної заборгованості за кредитним договором, стягнути с відповідача судові витрати по справі та витрати на правову допомогу в сумі 500.00 грн. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що 13.05.2008 року між ним та відповідачем було укладено кредитний договір №DNQ0GA0000000241, згідно з яким банком йому надано кредитні кошти в сумі 60838 грн., з яких: 53 000,00 грн. на споживчі цілі, 1 590,00 грн. на сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, 303,00 грн. страхування майна, 265,00 грн. особисте страхування, а також 5680,00 грн. на сплату страхових платежів, зі сплатою 1,67 % на місяць (20,04 % річних) на суму залишку заборгованості за кредитом, строком по 13.05.2018 року. Відповідно до п. 8.1. Кредитного договору погашення кредиту повинно здійснюватись щомісячно у сумі 1 271,50 грн. згідно Графіку погашення кредиту. В жовтні місяці 2010 року позивачу стало відомо, що в нього існує прострочена заборгованість по погашенню тіла кредиту згідно графіку у сумі 968,05 грн., прострочена заборгованість по відсоткам за користування кредитом у сумі 20013,63 грн., а також пеня за порушення кредитних зобов'язань в сумі 2796,24 грн. При ознайомленні з розрахунком заборгованості станом на 08.10.2010 року позивач з'ясував, що з 01.02.2009 року відсоткова ставка за користування кредитом була збільшена з 20,04% до 24,96% річних, повідомлень позивач про це не отримував. Позивач вважає зазначені дії відповідача не правомірними, тому звернувся з цим позовом до суду. Відповідач позов не визнав. Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2011 року позовні вимоги задоволені частково, визнані дії ПАТ КБ ПРИВАТБАНКпо збільшенню в односторонньому порядку процентної ставки по кредитному договору №DNQ0GA0000000241 від 13.05.2008 р., укладеному з [PERSON] з 20,04% до 24,96 % річних неправомірними. Визнано недійсним положення п.2.3.1. Кредитного договору № DNQ0GA0000000241 від 13.05.2008 р. в частині права Банку на збільшення в односторонньому порядку розміру процентної ставки за користування кредитом. ПАТ КБ ПРИВАТБАНКзобов'язаний змінити умови п.8.1. кредитного договору № DNQ0GA0000000241 від 13.05.2008 р. та здійснити зниження процентної ставки за користування кредитом по кредитному договору №DNQ0GA0000000241 від 13.05.2008 р. до 1,67% на місяць, що складає 20,04% річних з 01.02.2009 р., здійснити перерахунок суми заборгованості за кредитним договором № DNQ0GA0000000241 від 13.05.2008 р., виходячи з процентної ставки за користування кредитом у розмірі 1,67% на місяць, тобто 20,04 % річних, провести всі необхідні заходи (відповідні коригування, проводки тощо) та направити суми неправомірно отриманих процентів за кредитом та пені на погашення існуючої поточної заборгованості [PERSON] за кредитним договором № DNQ0GA0000000241 від 13.05.2008р. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. В апеляційній скарзі ПАТ КБ ПРИВАТБАНК просить рішення суду скасувати, як ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Задовольняючи частково позовні вимоги [PERSON], суд першої інстанції виходив з того, що 13.05.2008 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством комерційний банк ПриватБанкбуло укладено кредитний договір №DNQ0GA0000000241 (а.с.9-11). Згідно з умовами договору банком позивачу надано кредитні кошти в сумі 60838.00 грн. з яких: 53 000,00 грн. на споживчі цілі, 1 590,00 грн. на сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, 303,00 грн. страхування майна, 265,00 грн. особисте страхування, а також 5680,00 грн. на сплату страхових платежів, зі сплатою 1,67 % на місяць (20,04 % річних) на суму залишку заборгованості за кредитом, строком по 13.05.2018 року. Відповідно до умов договору погашення кредиту повинно здійснюватись щомісячно у сумі 1271,50 грн. Сторони по справі склали графік погашення кредиту, в якому помісячно зазначили суми, які підлягають виплаті (а.с.13). В жовтні 2010 року позивачу стало відомо, що з 01.02.2009 р. відсоткова ставка за користування кредитом була збільшена з 20,04% до 24,96% річних. 25.12.2008 року головою правління ПриватБанк видано розпорядження №Е.40.0.0.0/1-20 Про зміну процентної ставки по діючим кредитам бізнесу Іпотечне кредитування, Авто в кредит, виданих в гривнях, згідно якого підвищено процентну ставку позичальникам до 24.96% річних (а.с. 31-32). Відповідач на адресу позивачки направив листа від 08.01.2009 p., зміну відсоткової ставки (а.с. 26-27). Вирішуючи даний спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обємі зясував права та обовязки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку. Висновки суду підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами та поясненнями сторін. За таких обставин суд першої інстанції прийшов до висновку про задоволення позовних вимог частково, оскільки відповідач, в порушення вимог ч.4 ст.11 Закону України Про захист прав споживачів, не повідомив письмово позивача протягом семи календарних днів з дати зміни процентної ставки за кредитним договором. При вище наведених обставинах справи, суд першої інстанції, відповідно до ч. 2,3 ст. 1056-1 ЦК України, ч. 4 ст. 11 Закону України Про захист прав споживачів, ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України, прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог. Приведені в апеляційній скарзі доводи, що банк мав право змінити відсоткову ставку в односторонньому порядку, оскільки це передбачено договором та законом, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, з наступних підстав. Відповідно до п.п. 2.3.1. кредитного договору № DNQ0GA0000000241 від 13.05.2008 р. банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом при зміні конюнктури ринку грошових ресурсів в Україні. Отже, умови зміни процентної ставки дійсно були узгоджені сторонами під час укладення та підписання кредитного договору. Проте з 09.01.2009 року набрав чинності Закон України N 661-VI від 12.12.2008 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку". Підвищуючи позивачу проценту ставку за договором, згідно з наказом ПАТ КБ Приватбанк№ КТ-БТ-СП-2009-1/1 від 05.01.2009 року Про зміну процентної ставки по діючим кредитам бізнесу Іпотечне кредитування, Авто в кредит, Мікрокредитування - виданих у гривні, ЗАТ КБ "ПриватБанк", було достовірно відомо про набрання чинності 09.01.2009 року зазначеного Закону і те, що з цього часу банк буде позбавлений можливості збільшити проценту ставку за кредитним договором в односторонньому порядку. Таким чином, дії банку були зумовлені зміною законодавства, а не зміною облікової ставки НБУ. ПАТ КБ Приватбанкне надав належних доказів, які б підтверджували настання подій, які мали безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів банку та зумовили необхідність підвищення відсоткової ставки за кредитом. Крім того, фактичне збільшення процентної ставки за кредитним договором відбулося з 01.02.2009 року, тобто після набрання чинності Закону України N 661-VI від 12.12.2008 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку", а тому збільшення банком розміру процентів за кредитним договором в односторонньому порядку з 01.02.2009 року є незаконним, оскільки на той час уже була чинною стаття 10561 ЦК України про заборону таких дій. Інші доводи, приведені в апеляційних скаргах, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки вони зводяться до особистого тлумачення апелянтом норм права та до іншої оцінки фактичних обставин справи, яка відрізняється від зробленої судом першої інстанції оцінки і висновків суду не спростовують. Разом з тим, апеляційний суд вважає, що районний суд безпідставно визнав недійсним положення п.2.3.1. Кредитного договору № DNQ0GA0000000241 від 13.05.2008 р. в частині права Банку на збільшення в односторонньому порядку розміру процентної ставки за користування кредитом, оскільки домовленість між сторонами щодо права Банку на збільшення в односторонньому порядку розміру процентної ставки була до набрання чинності Закону України N 661-VI від 12.12.2008 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку", згідно з яким така домовленість є нікчемною. Таким чином, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення суду скасувати в частині визнання недійсним положення п.2.3.1. кредитного договору та відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог в цій частині. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Outcome: partial