Jurisdiction: civil
Date: 2011-08-18 00:00:00

14 липня 2011 р. позивачка звернулася до суду з позовом, в якому вказала, що наказом відповідача №107-к від 27.06.11. була звільнена з посади водія 1-го класу. Вважає цей наказ незаконним, просить поновити її на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду в розмірі 30000 грн.. Позов мотивувала тим, що службова записка не може бути підставою для скорочення, їй не запропонували переведення на іншу роботу на підприємстві, не враховане переважне право при звільненні. Також, вважає звільнення наслідком упередженим ставлення адміністрації підприємства до неї. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала, дала пояснення, аналогічні викладеному у позові. Доповнила, що моральна шкода в неї виникла внаслідок незаконного звільнення і неможливості прожити на одну пенсію. Представник відповідача позов не визнала. Суду пояснила, що звільнення було запланованим у зв'язку з переданням обслуговування внутрішньодомового обладнання на баланс ЖЕКів. Звільнення було погоджено з профспілкою, переважне право було надано іншому водію, з більшим стажем роботи на підприємстві. Інші вакансії позивачці не пропонувалися, бо в неї немає відповідної кваліфікації. До того ж, деякі вільні місця повинні були надаватися за квотою інвалідів. У судовому засіданні були досліджені інші докази: витяги з наказів №70-к від 13.05.98., №25-к від 09.02.05., №113 від 11.03.11., №43-к від 17.03.11., №52-к від 31.03.11., №60-к від 14.04.11., №85-к від 23.05.11., №107 від 27.06.11; службова записка від 01.02.11.; попередження про звільнення; витяг з протоколу засідання профспілки і №21 від 02.06.11.; письмові заперечення проти позову; рішення виконкому Лисичанської міськради №08 від 11.01.11.; клопотання перед профспілкою; протокол засідання профспілки №13 від 10.03.11.; накази №№112 і 113 від 11.03.11.; заяви позивачки про надання відпустки; довідки про вакансії; витяг зі штатного розпису; постанова про відмову у порушенні кримінальної справи; звіти про наявність вакансій; листки непрацездатності позивачки; відповідь про порушення режиму лікування; довідка про середній заробіток позивачки. Суд, вислухавши пояснення позивачки, представника відповідача, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що позивачка наказом від №25-к від 09 лютого 2005 р. була прийнята на роботу до відповідача на посаду водія 1-го класу автотранспортної служби. Рішенням виконавчого комітету Лисичанської міської ради №08 від 11 січня 2011 р. обов'язок технічного обслуговування внутрішньодомових інженерних мереж водопостачання був покладений на ЖЕКи м. Лисичанська. Службовою запискою начальника автотранспортної служби від 01 лютого 2011 р. було запропоновано провести скорочення штату у кількості 6 працівників, у т.ч. позивачки. Наказом №113 від 11 березня 2011 р. посада позивачки була виключена зі штатного розпису. 26 квітня 2011 р. позивачка була попереджена про звільнення у зв'язку зі скороченням штатів з 27 червня 2011 р. 02 червня 201 р. згідно протоколу №21 профспілкою була надана згода на звільнення позивачки. Параграфом 1 наказу №107-к від 27 червня 2011 р. позивачка була звільнена з посади водія 1-го класу автотранспортної служби на підставі ст.40 п.1 КЗпП України - у зв'язку зі скороченням штатів Згідно довідки відповідача та звітів про наявність вакансій за період з квітня по 28 червня 2011 р. на підприємстві-відповідачі були наявні вакансії на посади слюсарів відновлювальних робіт, газозварників, машиніста екскаватора тощо. В порушення ст.49-2 ч.3 КЗпП України позивачці вказані вакансії запропоновані не були, тому наказ №107-к від 27 червня 2011 р. в частині звільнення позивачки є незаконним, і вона підлягає поновленню. У зв'язку з цим підлягають задоволенню вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 28 червня 2011 р. по день винесення рішення суду, що за 5-ти денним графіком робот позивачки складає 39 робочих днів. Розмір середнього заробітку позивачки згідно довідки 110,55 грн.. Тому на користь позивачки підлягають стягненню 4311,45 грн. Разом з тим, суд не приймає посилання позивачки на звільнення з особистих мотивів, бо наказ №113 відповідача про скорочення, зокрема, посади позивачки був прийнятий 13 березня 2011 р., тобто за 10 днів до її звернення до прокуратури м. Лисичанська з приводу нібито крадіжки на підприємстві (як це вбачається з постанови про відмову у порушенні кримінальної справи). Не приймає суд і посилання на порушення відповідачем положень ч.2 ст.49-2 КЗпП України щодо не надання позивачці переважного права при звільненні, оскільки таке право наказом №85-к від 23 травня 2011 р. було надано [PERSON], стаж роботи якого у відповідача складає 13 років. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України на користь позивачки стягненню підлягає моральна шкода. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходить з тяжкості порушення -незаконного звільнення. Разом з тим, враховуючи нетривалий строк порушення прав позивачки, те, що перед звільненнями позивачка практично кожного місяця хворіла, порушуючи при цьому режим лікування, чи знаходилася у відпустці, суд вважає заявлений розмір моральної шкоди явно надмірним і таким, що не відповідає принципам розумності та справедливості, а тому стягує з відповідача на користь позивачки 1000 грн. 3 відповідача на підставі ст.88 ЦПК України на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 8,5 і 51 грн. за задоволенні вимоги майнового та немайнового характеру, а всього 59, 5 грн.. Також стягненню підлягає 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. На підставі викладеного,

Outcome: partial