Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-20 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 12 грудня 2010 року, після тривалої хвороби, померла її бабуся [PERSON], з якою позивачка постійно проживала більше п'яти останніх років до її смерті та доглядала за нею, оскільки внаслідок хвороби бабуся була майже в безпорадному стані останні роки свого життя. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно у вигляді земельної ділянки площею 0,0584 га, що розташована у Дніпровському районі міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області у садовому товаристві «Турбіна», вулиця №7 (сім), ділянка під номером 231 (двісті тридцять один), яка надана для ведення садівництва, яку бабуся отримала у 2005 році на праві приватної власності від [PERSON] на підставі договору дарування земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинськпго міського нотаріального округу [PERSON] 19 травня 2005 року за реєстровим № 3051. Для оформлення спадкових прав після смерті бабусі позивачка у встановлений законом строк звернулася до приватного ноаріуса Дніпродзержинського міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] з заявою про прийняття спадщини. Інші спадкоємці у встановлений законом строк до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, не зверталися, навпаки, рідна тітка позивачки [PERSON] - донька померлої, відмовилась від прийняття спадщини за законом на користь позивачки відповідно до ст. 1274 Цивільного кодексу України. Після спливу встановленого законом шестимісячного строку для прийняття спадщини після смерті бабусі, [PERSON], позивачка звернулась до приватного нотаріуса Дніпродзержинського міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак, постановою приватного нотаріуса Дніпродзержинського міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку після померлої [PERSON] Анисіини у зв'язку з тим, що для одержання свідоцтва про право на спадщину за законом необхідні документи, які підтверджують право власності померлої [PERSON] на вказану земельну ділянку - Державний акт на поаво власності на земельну ділянку. Але такого документу немає, оскільки через юридичну необізнаність, бабуся, отримавши у встановленому Законом порядку екземпляр нотаріально посвідченого договору дарування земельної ділянки у нотаріуса, до управління держкомзему у місті Дніпродзержинську Дніпропетровської області не зверталась та такий акт не отримувала. Таким чином, для прийняття спадщини позивачці необхідно визнати право власності на зазначену земельну ділянку її бабусі - [PERSON] на час відкриття спадщини, визнати право власності позивачки, як спадкоємця на цю земельну ділянку відповідно до ст. 1274 Цивільного Кодексу України та на підставі ч.3 ст.1268 Цивільного кодексу України, як такої, що постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнати позивачку такою, що прийняла спадщину, - на теперішній час, оскільки протягом строку, встановленого ст.1270 Цивільного кодексу України позивачка не заявляла про відмову від неї, подавши, навпаки, заяву нотаріусу про прийняття цієї спадщини. Отримати Державний акт на право власності на зазначену земельну ділянку на ім'я померлої [PERSON] не має можливості, оскільки видача Державних актів на право власності на земельні ділянки на ім'я померлих осіб не передбачена чинним законодавством України. Відсутність Державного акту на право власності на зазначену земельну ділянку унеможливлює отримання позивачкою свідоцтва на право на спадщину через органи нотаріату України. У зв'язку із викладеним, реалізація права позивачки на отримання спадщини від померлої бабусі, можлива лише шляхом прийняття відповідного судового рішення, через що вона і звернулася з цією позовною заявою до суду для отримання в подальшому на підставі рішення суду державного акту про право власності на зазначену земельну ділянку, який має видати управління держкомзему у місті Дніпродзержинську Дніпропетровської області, залучене до розгляду цієї справи як третя особа. Позивачка [PERSON] у судове засідання з'явилася, в судовому засіданні підтримала позов у повному обсязі, просила його задовольнити, зазначивши при цьому, що іншого способу, аніж визнати у судовому порядку за нею право власності на земельну ділянку після померлої бабусі немає, оскільки на теперішній час немає правоустановчого документу щодо належності цієї ділянки померлій. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про місце, дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, пре причини неявки суду не повідомила, ніяких заяв чи клопотань до суду не надіслала. Треті особи в судове засідання не з'явилися, надіслали до суду заяви, у яких зазначили, що заперечень щодо позову не мають, просять розгляну и справу за відсутності їх представників та ухвалити рішення відповідно до чинного законодавства. За таких обставин, суд вважає мо кливим розглянути справу за відсутності представників третіх осіб та зі згоди позивачки винести заочне рішення по справі на підставі ч.2 ст. 158 та ч.1 ст.224 ЦПК України. Вивчивши письмові докази та матеріали справи, з'ясувавши обставини справи та дослідивши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 12 грудну 2010 року, після тривалої хвороби, померла бабуся позивачки [PERSON], з якою позивачка постійно проживала більше п'яти останніх років до її смерті та доглядала за нею, оскільки внаслідок хвороби бабуся була майже в безпорадному стані останні роки свого життя. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно у вигляді земельної ділянки площею 0,0584 га, що розташована у Дніпровському районі міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області у садовому товаристві «Турбіна», вулиця №7 (сім), ділянка під юмером 231 (двісті тридцять один), яка надана для ведення садівництва, яку бабуся отримала у 2005 році на прав приватної власності від [PERSON] на підставі договору дарування земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON] 19 травня 2005 року за реєстровим № 3051. Для оформлення спадкових прав після смерті бабусі позивачка у встановлений законом строк звернулася до приватного нотаріуса Дніпродзержинського міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] з заявою про прийняття спадщини. Інші спадкоємці у встановлений законок строк до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, не зверталися, навпаки, рідна тітка позивачки [PERSON] - донька померлої, відмовилась від прийняття спадщини за законом на користь позивачки відповідно до ст. 1274 Цивільного кодексу України. Після спливу встановленого законом шестимісячного строку для прийняття спадщини після смерті бабусі, [PERSON], позивачка звернулась до приватного нотаріуса Дніпродзержинського міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак, постановою приватного нотаріуса Дніпродзержинського міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку після померлої [PERSON] у зв'язку з тим, що для одержання свідоцтва про право на спадщину за законом необхідні документи, які підтверджують право власності померлої [PERSON] на вказану земельну ділянку - Державний акт на право власності на земельну ділянку. Але такого документу немає, оскільки через юридичну необізнаність, бабуся, отримавши у встановленому Законом порядку екземпляр нотаріальне посвідченого договору дарування земельної ділянки у нотаріуса, до управління держкомзему у місті Дніпродзержинську Дніпропетровської області не зверталась та такий акт не отримувала. Зазначені факти підтверджуються доказами, дослідженими в судовому засіданні: поясненнями свідка [PERSON], який пояснив, що позивачка його знайома, йому відомо, що останні п'ять років до смерті бабусі позивачки - [PERSON], позивачка проживала з нею однією сім'єю, доглядала за нею Наприкінці свого життя, [PERSON] вела мову про те, що бажає, щоб усе майно, яке їй належить, залишилося у спадок позивачці. Земельна ділянка в садівничому товаристві «Турбіна» на. теперішній час знаходиться у фактичному користуванні позивачки, але оформити спадщину на цю земельну ділянку у нотаріуса вона не може через відсутність державного акту про право власності на неї; копією свідоцтва про смерть [PERSON] і [PERSON] (а.с.8); копією договору дарування земельнім ділянки площею 0,0584 га, що розташована у Дніпровському районі міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області у садойому товаристві «Турбіна», вулиця №7 (сім), ділянка під номером 231 (двісті тридцять один), яка надана для ведення садівництва, згідно до якого відповідачка подарувала цю земельну ділянку [PERSON] (а.с.9); копією постанови приватного нотаріуса Дніпродзержинського нотаріального округу [PERSON] про відмову у видачі позивачці Свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,0584 га, що розташована у Дніпровському районі міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області у садовому товаристві «Турбіна», вулиця №7 (сім), ділянка під номером 231 (двісті тридцять один), яка надана для ведення садівництва (а.с. 10) З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд визначив відповідні до них правовідносини: Згідно до ст.З Цивільного кодексу України одним з принципів цивільного права є справедливість, розумність та добросовісність. Згідно ч.2 ст. 1223 Цивільного кодексу України, у разі неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ч.З ст.1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 Цивільного кодексу України, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч.1 ст.1270 Цивілі.ного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч.1 ст.1272 Цивільного кодексу України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Згідно ч.2 ст.1273 Цивільного кодексу України, спадкоємець за законом або заповітом має право відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу України. Згідно п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику в справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження. Приймаючи до уваги вищезазначене, суд вважає, що вимоги позивачки є правомірними, позов підлягає задоволенню, оскільки реалізації її права на отримання спадщини після померлої бабусі можлива лише шляхом прийняття відповідного судовогс рішення та отримання в подальшому на підставі рішення суду державного акту про право власності на зазначену земельну ділянку, який має видати управління держкомзему у місті Дніпродзержинську Дніпропетровської області. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст.3, 1223,1268,1270,1272,1273 Цивільного Кодексу України,

Outcome: approved