Jurisdiction: civil
Date: 2011-08-08 00:00:00

До суду з позовом звернувся позивач, в якому просить суд визнати за ним право власності на спадщину за законом після померлоїї 25 лютого 1998 року [PERSON], а саме на житловий будинок із господарськими приміщеннями, що знаходиться в м. Олевськ по вул. Пушкіна, 90 Житомирської області, мотивуючи свої вимоги тим, що його баба мала у приватній власності зазначений житловий будинок, однак позивачу було відмовлено в оформлені спадщини на будинок у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів. Позивач в судове засідання не зявився, але до суду надійшла заява з проханням розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. Представник [PERSON] відділення Лугинської міжрайонної державної податкової інспекції в судове засідання не зявився, від нього на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без їх участі. Заперечень проти позову не мають. Представник відповідача [PERSON] міської ради Житомирської області в судове засідання не зявився, до суду надійшла заява з проханням розглядати справу без участі представника. Представник КП Коростенське міжміське бюро технічної інвентаризації в судове засідання не зявився, до суду надійшла заява з проханням розглядати справу без участі представника. Від Відділу регіонального розвитку, містобудування та архітектури [PERSON] районної адміністрації Житомирської області надійшла заява з проханням розглянути справу без їх участі та прийняти рішення згідно закону. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до технічного паспорту на житловий будинок, витягу із рішення від 15 грудня 1994 року слідує, що за [PERSON] рахується житловий будинок № 90 площею 28,0 кв. м. по вул. Пушкіна в м. Олевськ Житомирської області та під будівництво зазначеного будинку у 1994 році виділялась земельна ділянка площею 1000 кв. м. Відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] померла 25 лютого 1998 року. Та обставина, що [PERSON] є бабою позивача стверджується копією паспорту, копією свідоцтва про народження, копією запису акта про народження. При звернені в [PERSON] державну нотаріальну контору про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] позивачу було відмовлено із-за відсутності правовстановлюючих документів, які б доводили належність майна померлому спадкодавцю, що стверджується постановою про відмову у вчинені нотаріальної дії. Також позивач звертався до КП Коростенського міжміського бюро технічної інвентаризації щодо первинної реєстрації зазначеного будинку за померлою [PERSON] та видачею на її імя свідоцтва на право власності, але позивачу було відмовлено у звязку з тим, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності, на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна власнику повинно вирішуватися лише в судовому порядку. Інших спадкоємців за законом, які б предявили своє право на спадщину, не має. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд вважає, що дані правовідносини врегульовані ст.ст. 328, 392, 1216, ч. 1 ст. 1222, ч. 1 ст. 1261, ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України, з яких слідує, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа , який засвідчує його право власності. Спадкуванням є перехід прав та обовязків ( спадщини) від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця та народжені живими після відкриття спадщини. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті , той з подружжя, який його пережив та батьки. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК України 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1. якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2. якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04 жовтня 1991 року Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на жилий будинокправо власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній йому в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Під час розгляду справи було встановлено, що позивач є спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] на житловий будинок, що знаходиться по по вул. Пушкіна, 90 в м. Олевськ Житомирської області, подав до державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, але йому було відмовлено в отриманні свідоцтва про право на спадщину за законом із-за відсутності правовстановлюючих документів, які б доводили належність даного будинку померлій [PERSON], інших спадкоємців, які претендують на прийняття спадщини судом не встановлено, тому суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Також відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають до стягнення з відповідача судові витрати.

Outcome: approved