Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-18 00:00:00

02.02.2012 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом у якому просить зобовязати Комунальне підприємство Новоград-Волинської міської ради «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» застосувати до неї тариф за спожите водопостачання і водовідведення встановлений для населення і зробити їй перерахунок за спожите водопостачання і водовідведення починаючи з 12.01.2009 року по даний час. Свої вимоги мотивуючи тим, що вона є власником нежитлового приміщення за адресою: вул. Соборності, 3, м. Новоград-Волинський, де вона здійснює нотаріальну діяльність, оскільки є приватним нотаріусом. Між нею та відповідачем 12.01.2009 року укладено договір про надання послуг з постачання води і водовідведення, відповідач надає їй послуги за тарифами, встановленими органами місцевого самоврядування для госпрозрахункових підприємств та приватних підприємців. Оскільки вона не відноситься до субєктів господарювання, то звернулася до відповідача з питанням перерахунку оплати за надані послуги, в чому їй було відмовлено. А тому для захисту свого права змушена звернутися до суду. В судовому засіданні позивач позов підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити. Представник відповідача, [PERSON] позов не визнала, додатково пояснила, що відповідно до рішення Виконкому Новоград-Волинської міської ради «Про встановлення тарифів на послуги з водопостачання та водовідведення» від 07.10.2009 року № 347 тарифи на послуги з постачання холодної води і водовідведення формуються для трьох категорій споживачів: населення, бюджетних установ та організацій, госпрозрахункових підприємств та приватних підприємців. Окремої категорії «Нотаріуси» не існує, приватного нотаріуса не можна віднести до категорії населення, приміщення, де позивач здійснює нотаріальну діяльність, є нежитловим, позивач його використовує з метою одержання прибутку, а тому вона повинна оплачувати комунальні послуги за тарифами, які встановлені для субєктів підприємницької діяльності. Суд, заслухавши пояснення позивачки [PERSON], представника відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи та давши їм належну оцінку приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, судом встановлено, що позивачка [PERSON] є приватним нотаріусом Новоград-Волинського міського нотаріального округу. З матеріалів справи вбачається, що позивачка є власником нежилого приміщення, що знаходиться за адресою: вул. [PERSON] (Соборності), 3, м. Новоград-Волинський, площею 27,7 кв.м, що слідує з копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 17.01.2006 року та копії витягу з реєстру про реєстрацію права власності на нерухоме майно Державного комунального підприємства Новоград-Волинське міжміське бюро технічної інвентаризації (а.с. 4, 5). За зазначеною адресою позивачка здійснює нотаріальну діяльність. Крім цього встановлено, що 12.01.2009 року між позивачкою та відповідачем було укладено договір про надання послуг з постачання холодної води і водовідведення, копія якого є в матеріалах справи, і з цього часу відповідачем нараховується позивачці оплата за послуги з водопостачання за тарифами встановленими для госпрозрахункових підприємств та приватних підприємців, відповідно до рішення Виконкому Новоград-Волинської міської ради «Про встановлення тарифів на послуги з водопостачання та водовідведення» від 07.10.2009 року № 347. Заперечуючи проти позову, представник відповідача посилається в суді на те, що позивачка є приватним нотаріусом, здійснює нотаріальну діяльність з метою одержання прибутку, а тому в даному випадку при нарахуванні їй оплати за послуги з водопостачання необхідно застосовувати положення, що регулюють відносини субєктів господарювання. Але вказані твердження спростовуються наступним. Згідно зі ст. 3 Господарського Кодексу України, під господарською діяльністю розуміється діяльність субєктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Субєктами господарювання відповідно до ст. 55 цього Кодексу, визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обовязків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобовязаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством. Субєктами господарювання є: господарські організації юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; - громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці. Що стосується приватного нотаріуса, то відповідно до ст. 3 Закону України «Про нотаріат», нотаріус не може перебувати в штаті інших державних, приватних та громадських підприємств і організацій, займатися підприємницькою і посередницькою діяльністю, а також виконувати іншу оплачувану роботу, крім тієї, яка передбачена абзацом другим статті 4 цього Закону, а також викладацької і наукової у вільний від роботи час. Отже, відповідно до Закону нотаріус не має права займатися підприємницькою діяльністю. Про те, що приватний нотаріус не є субєктом підприємницької діяльності, свідчить і встановлений Законом «Про нотаріат» спеціальний порядок реєстрації приватної нотаріальної діяльності. Відповідно до ст.24 Закону, реєстрація приватної нотаріальної діяльності провадиться управліннями юстиції Ради Міністрів Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій за заявою особи, яка має свідоцтво про право на заняття нотаріальною діяльністю. В Законі України «Про податок з доходів фізичних осіб» розяснено, що незалежна професійна діяльність - це діяльність, яка полягає в участі фізичних осіб у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, так само як діяльності лікарів (у тому числі стоматологів, зубних техніків), адвокатів, приватних нотаріусів, аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів та помічників зазначених осіб або осіб, зайнятих релігійною (місіонерською) діяльністю, іншій подібній діяльності, за умови якщо такі особи не є найманими працівниками чи субєктами підприємницької діяльності, які згідно з абзацом другим пункту 1.8 цієї статті прирівнюються до найманої особи. А відповідно до п. 1.19 цього Закону, самозайнята особа платник податку, який є субєктом підприємницької діяльності або здійснює незалежну професійну діяльність та не є найманою особою у межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Отже, приватний нотаріус є самозайнятою особою, яка здійснює незалежну професійну діяльність, і згідно з нормами вказаного Закону прирівнюється в оподаткуванні до фізичних осіб. Прирівнюється приватний нотаріус до фізичних осіб і за ставками збору на обовязкове державне пенсійне страхування. Так, в ст.1 Закону України «Про збір на обовязкове державне пенсійне страхування» визначено, що платниками цього збору є /в тому числі/: фізичні особи субєкти підприємницької діяльності, які не використовують працю найманих працівників, а також адвокати, їх помічники, приватні нотаріуси, інші особи, які не є субєктами підприємницької діяльності і займаються діяльністю, повязаною з одержанням доходу. Законом України «Про нотаріат» та іншими нормативно-правовими актами встановлено певні вимоги щодо організації роботи приватного нотаріуса. Так, згідно зі статтею 25 Закону України Про нотаріат приватний нотаріус повинен мати своє робоче місце в межах нотаріального округу, а відповідно до статті 52 цього Закону використовувати у своїй роботі реєстри для реєстрації нотаріальних дій, нотаріальні свідоцтва та посвідчувальні написи на правочинах і нотаріально засвідчуваних документах за встановленими формами. Відповідно до Положення про вимоги до робочого місця приватного нотаріуса та здійснення контролю за їх дотриманням, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.06.1998 № 36/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 12.06.1998 за № 376/2816, приміщення, яке є робочим місцем приватного нотаріуса, має складатися з двох і більше кімнат, належати нотаріусу на праві власності або бути орендованим. Як встановлено судом і вказано вище в рішенні, позивач як приватний нотаріус має своє робоче місце приміщення, що знаходиться за адресою: вул. Соборності, 3, м. Новоград-Волинський. Діюче законодавство не містить норм, які б визначали розмір тарифів на комунальні послуги саме для приватних нотаріусів. Наявність прибутку від здійснення своєї діяльності (господарської, підприємницької, професійної тощо) споживачем не є визначальним фактором для застосування ціни на водопостачання. Таким чином, виходячи з аналізу вищенаведених правових норм, можна зробити висновок про те, що позивачці як споживачу, надається відповідачем послуга з водопостачання саме для задоволення потреб у забезпеченні води у її офісному приміщенні з використанням внутрішньобудинкових систем, оскільки належне позивачці на праві власності приміщення знаходиться в житловому будинку. Відповідно до рішення виконавчого комітету Новоград-Волинської міської ради від 07.10.2009 року № 347, на яке вказано вище, було визначено три групи споживачів: населення, бюджетних установ та організацій, госпрозрахункових підприємств та приватних підприємців. А тому суд вважає, що оплату за водопостачання та водовідведення необхідно вносити саме за тарифами, встановленими органами місцевого самоврядування для категорії «населення». Позивачка просить суд зобовязати відповідача провести їй перерахунок оплати за надані послуги за тарифами, встановленими для населення, за період з 12.01.2009 року по теперішній час. Суд вважає за можливе з врахуванням всього наведеного вище, зобовязати відповідача провести перерахунок позивачці за надані послуги за тарифами, встановленими для населення за період з 12.01.2009 рік по дату звернення до суду, а саме по 02.02.2012 рік. Аналогічної думки з такого питання дійшов Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй ухвалі від 13.07.2011 року № 6-18170ск11.

Outcome: approved