Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом 08.07.2011 року про стягнення з відповідача ДП Ізяславський держлісгоспматеріальної шкоди в сумі 38\~447.61 грн., моральної шкоди 25\~000 грн. В судовому засіданні позивач та його повноправний представник позов підтримали та суду пояснили, що просять стягнути з ДП Ізяславський держлісгоспматеріальної шкоди у сумі 38447.61 гри., яку не отримав позивач з [PERSON] соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань за період з 1 березня 2005 р. по 21 грудня 2010 року у вигляді щомісячних грошових виплат за втрату професійної непрацездатності внаслідок нещасного випадку, повязаного з виробництвом, який стався з позивачем 23 червня 2004 року на підприємстві, так як підприємство відмовлялось визнати цей нещасний випадок повязаним з виробництвом. Після багатьох судових розглядів судом було зобовязано визнати нещасний випадок повязаний з виробництвом, скласти акт відповідної форми та направити позивача на медико-соціальну експертну комісію для визначення втрати професійної непрацездатності для отримання щомісячних грошових виплат з фонду соцстраху. Рішенням суду від 30.05.2008 року визнано нещасний випадок повязаний з виробництвом і зобовязано держлісгосп скласти акт форми Н-І. 21.12.2010 року позивачеві встановлено 85 % втрати професійної працездатності і 2-гу групу інвалідності. [PERSON], постановою від 18.04.2011 року призначено позивачеві щомісячні страхові виплати в розмірі 792.98 грн. з 21.12.2010 року безстроково. Щомісячні страхові виплати з фонду в сумі 552.05 грн. з вини підприємства позивач не отримує з 1 березня 2005 року. Строк невиплат становить 69 місяців. Разом матеріальна шкода становить 38447.61 грн. Крім того, в звязку з душевними стражданнями від протиправних дій відповідача, просить стягнути з нього 25\~000 грн. моральної шкоди. Представник відповідача позов не визнав та суду пояснив, що підприємство не є належним відповідачем по справі, після того, як судове рішення вступило в законну силу, та було примусово виконано акт форми Н-1, тільки тоді документи було направлено до [PERSON] соцстраху для встановлення щомісячних виплат на користь позивача який він їх отримує. В стягненні моральної шкоди просить суд відмовити за необгрунтовністю. Представник відділення виконавчої дирекції ФССНВПЗУ в Ізяславському р-ні, як третьої особи, суду пояснив, що з моменту звернення [PERSON] до [PERSON], зі всіма необхідними документами, йому було встановлено відповідні щомісячні виплати за висновком МСЕК від 21.12.2010 року. Потерпілому було встановлено стійка втрата професійної працездатності в розмірі 30 %, безстроково. Призначено щомісячні виплати в сумі 720.98 грн. Суд, вислухавши пояснення учасників судового засідання, свідків [PERSON], [PERSON], вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення частково тільки в частині стягнення з відповідача ДП Ізяславський держлісгоспна користь позивача [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди, частково. Так, в судовому засіданні беззаперечно встановлено, що позивач працював кранівником в ДП Ізяславський держлісгосп, 23.06.2004 року він був травмований внаслідок ДТП на території підприємства. Діагноз: травматична ампутація правої стопи. А.с.26. В звязку з травмою відповідно до висновку МСЕК 21.12.2010 р. позивачу встановлена ступінь втрати професійної працездатності 85 %, безстроково. а.с. 32. Таким чином у позивача на підставі висновку МСЕК від 21.12.2010 р., право на відшкодування моральної шкоди виникло з 21.12.2010 року, з дня встановлення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках. Відповідно до розяснень, викладених у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року (зі змінами) вказано, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності погіршення прав працівника у сфері трудових відносин (в тому числі виконання робіт у безпечних для життя і здоровя умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що положеннями п. 1, абзацу 3 п. 5, п. 9, абзацу 3 п. 10, п.11 розділу 1 Закону України Про внесення змін до Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатностівід 23.02.2007 року № 717, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок [PERSON], яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності. Проте, Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 1167 Цивільного кодексу України та ст. 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавством розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Відповідно до вимог ст.14 Про охорону праціта акту про нещасний випадок, акту про розслідування нещасного випадку, виписок МСЕК, виписки із історії хвороби позивача, суд вважає, що вищевказані докази свідчать про доведеність вини адміністрації підприємства ДП Ізяславський держлісгосп- а.с.7, 12-13, 14,15, 16-17, 18-21, 22-25, 26 31. Факт заподіяння моральної шкоди позивачу у звязку з отриманим ним трудовим каліцтвом встановлений в судовому засіданні. Позивач переніс важку травму правої ноги, довготривале лікування, знаходиться на обліку у лікарів, після отриманих травм стан його здоровя важкий, він потребує подальшого лікування і спостереження, відчуває незручності у повсякденному житті, переносить фізичні страждання, а тому суд, визначаючи розмір моральної шкоди, вважає, що розмір її відшкодування слід визначити в межах заявлених вимог, залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, судом враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили, враховуючи те, що вперше позивачу встановлено 85 % втрати працездатності, наслідків, що наступили. Отже, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що слід позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково, стягнувши з відповідача ДП Ізяславський держлісгоспна його користь - 20\~000 грн. (двадцять тисяч грн.). В іншій часині позовних вимог відмовити за їх безпідставністю. Щодо позовних вимог позивача про стягнення матеріальної шкоди з відповідача ДП Ізяславський держлісгосп, суд вважає, що в задоволенні цих вимог, слід відмовити в повному обсязі. Так, суд, відповідно до вимог ст. 33 ЦПК України за клопотанням позивача, замінює первісного відповідача належним відповідачем. Відповідно до п. З "Прикінцевих положень" Закону України від 23 вересня 1999 р. "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництв; та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", з 1 квітня 2001 р. відшкодування шкоди, медична, професійна та соціальна реабілітація особам, які потерпіли до набрання чинності цим Законом і мали право на зазначені страхові виплати та соціальні послуги, провадяться [PERSON] соціального страхування; уся заборгованість потерпілим на виробництві та членам їхніх сімей, яким до набрання чинності цим Законом підприємства, установи та організації не відшкодували матеріальної і моральної (немайнової) шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, виплачується цими підприємствами, установами та організаціями, а в разі їх ліквідації без правонаступника - фондом соціального страхування. Вирішуючи питання про стягнення щомісячних платежів на відшкодування шкоди за період з 1 березня 2005 року по 21 грудня 2010 р., позивач та його представник категорично відмовилися до залучення до участі у справі як належного відповідача [PERSON] соціального страхування, що є безумовною підставою для заміни неналежного відповідача, належним. Отже, відмову позивача предявити позов до належного відповідача по справі, суд вважає його правом і це відповідає засадам диспозитивності цивільного судочинства, а в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення матеріальної шкоди з відповідача ДП Ізяславський держлісгосп, то слід відмовити за їх безпідставністю. На підставі та

Outcome: partial