Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-28 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовною заявою до відповідачів в якій просила визнати протиправними та такими, що виходить за межі компетенції дії відповідачів при виготовленнні, реєстрації та видачі [PERSON] державного акту на право власності на земельну ділянку, площею 0,1625 га, кадастровий номер 3223186801:01:012:0078. Крім того, просила визнати нечинним державний акт відповідача і зобовязати Київську обласну філію Державного підприємства Центр Державного земельного кадаструскасувати його реєстрацію. В обгрунтування позовних вимог зазначила, що перебуваючи в шлюбі з відповідачем в 1995 році придбали житловий будинок в с.Підгірці по вул.Гагаріна 12 за яким згідно господарської книги було закріплено три земельні ділянки: площами 0,1282 га біля будинку; 0,0924 по вул.Гагаріна та 0,0701 га по вул.Васильківській в с.Підгірці Обухівського району. За домовленністю між подружжям відповідач взявся оформляти правовстановлюючі документи на будинок та землеьні ділянки, однак приховав, що все майно оформив на себе. Оскільки при передачі у власність земельних ділянок за спірним державним актом [PERSON] сільска рада, а згодом і інші відповідачі, не перевірила волевилення іншого подружжя щодо приватизації земельної ділянки та ряд інших обставин, внаслідок яких були порушені її права, які вона просить захистити в судовому порядку В судовому засіданні позивачка та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали з підстав, наведених у позовній заяві та просили задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] щодо позову заперечили, посилаючись на його необгрунтованість та законну реалізацію права відповідача на безоплатну приватизацію. Представники відповідачів [PERSON] сільської ради, управління Держкомзему у Обухівському районі Київської області, Київської обласної філії Державного підприємства Центр Державного земельного кадаструв судове засідання на розгляд справи повторно не зявились, про час розгляду справи були повідомлені належним чином. Вислухавши сторони, їх представників, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підялгають з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з лютого 1989 року по листопад 2007 року, що підтверджується матеріалами справи. На підставі рішення [PERSON] сільської ради від 29 грудня 1997 року № 9 відповідачу було виготовлено, зареєстровано та видано оспорюваний Державний акт на право приватної власності на землю відносно земельних ділянок на території [PERSON] сільської ради в с.Підгірці Обухівського району Київської області площею 0,1625 га для ведення особистого селянського господарства, яка складається з двох відокремлених ділянок площею 0,0924 га та 0,0701 га, що підтверджується державним актом. Рішенням Обухівського районного суду від 21.05.2010 року та ухвалою судової колегії в цивільних справах Апеляційного суду Київської області від 10.02.2011 року поділено майно подружжя, а саме будинок та земельну ділянку на якій він розташований, площею 0,1282 по вул.Гагаріна 12 в с.Підгірці Обухівського району по Ѕ за кожним. В задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання за нею права власності на Ѕ частину земельних ділянок площею 0,0924 га та площею 0,0701 га відмовлено. Позивачка в обгрунтування позовних вимог посилалась на порушення її прав відповідачами, зокрема не прийняття до уваги, що на час прийняття рішення, яке стало підставою для видачі оспорюваного державного акту, на час його реєстрації вони з відповідачем перебували у шлюбі, придбали будинок за спільні кошти. Однак з такими доводами суд погодитись не може, виходячи з наступного. Згідно п.п. „а,б ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності. Згідно ч.1 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані обєкти, що підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Як вбачається зі змісту вказаних норм законодавства набуття права власності відповідачем внаслідок використання ним свого права на безоплатну передачу спірних земельних ділянок з державної власності шляхом участі в приватизації державного майна як громадянина України, аналогічного до того права, яке має і позивач, має правовий статус саме набуття у його особисту приватну власність як фізичної особи. Згідно ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності відповідача на спірні земельні ділянки підтверджується державним актом, зареєстрованим у встановленому законом порядку. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивачка не довела та під час розгляду справи судом не встановлено неправомірності дій відповідачів, порушення ними прав позивачки при виготовленні, реєстрації та видачі державного акту [PERSON] Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed