Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-14 00:00:00

В січні 2010 року [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON], в якому просила суд визнати договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: Чернігівська область, Бобровицький район, с. Білоцерківці, провулок Гоголя, 1, таким, що відбувся, і визнати за нею право власності на зазначений житловий будинок. Свої вимоги [PERSON] мотивувала тим, що 02 червня 2007 року секретарем Виконавчого комітету Білоцерківської сільської ради було завірено розписку [PERSON], який, отримавши від позивачки грошові кошти в розмірі 2000 доларів США за житловий будинок, розташований за адресою: Чернігівська область, Бобровицький район, с. Білоцерківці, провулок Гоголя, 1, звільнив будинок від власних речей, передав позивачці ключі від нього, тобто, фактично відбувся договір купівлі-продажу даного будинку. Даний договір відбувся в присутності свідків. Спірний будинок [PERSON] отримав у спадщину за заповітом після смерті [PERSON], яка померла в січні 2003 року. Після смерті [PERSON] [PERSON] прийняв спадщину, але не оформив права власності на спірний будинок, тому в розписці було обумовлено, що після оформлення спадщини [PERSON] погоджується оформити у нотаріуса договір купівлі-продажу спірного будинку. Але відповідач ухиляється від нотаріального оформлення договору купівлі-продажу, чим порушує її права як добросовісного покупця, оскільки вона не може переоформити на себе право власності на спірний будинок. Оскаржуваним рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області від 21 квітня 2010 року позовні вимоги [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу таким, що відбувся, задоволено. Визнано за [PERSON] право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходяться в селі Білоцерківці, провулок Гоголя, 1, Бобровицького району Чернігівської області, як такі, що перейшли по договору купівлі-продажу, нотаріально не посвідченого, але такого, що фактично відбувся. В апеляційній скарзі [PERSON] просить рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 21 квітня 2011 року скасувати та ухвалити нове рішення суду, яким відмовити в задоволенні позову повністю. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд виніс необгрунтоване рішення в звязку з неправильністю встановлення обставин, які мають значення для справи, невірним дослідженням та оцінкою доказів, порушенням норм процесуального права. Апелянт посилається на те, що судом не взяті до уваги його доводи, викладені в письмовому запереченні проти позову, які він направляв на адресу суду і в яких зазначав, що договір купівлі-продажу житлового будинку, який він успадкував після смерті своєї баби [PERSON], з [PERSON] він не укладав, грошей від неї не отримував, розписку, яка надана позивачкою до матеріалів справи, він не підписував. Позивачці ним був наданий лише усний дозвіл на тимчасове проживання в спірному житловому будинку. Також апелянт посилається на те, що він отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну частку(пай) та грошові вклади, але не зміг отримати свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок, оскільки спадкодавець при житті не отримав свідоцтво про право власності та не провів реєстрацію в органах БТІ. Коли в травні 2011 року він вирішив вчинити дії для визнання за ним права власності на спадковий житловий будинок, то зясувалося, що будинок вже належить [PERSON] Також [PERSON] вказує на те, що не подавав до суду заяву про визнання позову, яка знаходиться на а.с.21, натомість його письмові заперечення проти позову, які він направляв до суду поштою, в матеріалах справи відсутні. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши та дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню, виходячи з наступного. Відповідач [PERSON] категорично стверджує, що заяву від імені [PERSON] про визнання позовних вимог в повному обсязі (а.с.21) він не підписував та до Бобровицького районного суду не подавав. Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що є всі підстави вважати, що договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований по провулку Гоголя, 1 в с.Білоцерківці Бобровицького району Чернігівської області є таким, що відбувся 02 червня 2007 року, оскільки умови усного договору купівлі-продажу житлового будинку, вказані в розписці, позивачкою не порушені, вона є добросовісним покупцем, але оформити право власності не може через свідоме ухилення відповідача від нотаріального посвідчення цього договору. Проте, з такими висновками суду першої інстанції апеляційний суд погодитися не може з наступних підстав. Відповідно до ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Положеннями статті 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу житлового будинку укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню і державній реєстрації. Оскільки такий договір підлягає державній реєстрації, то він є вчиненим з моменту його державної реєстрації (ч.1 ст.210 ЦК України). По справі встановлено, що [PERSON] є спадкоємцем [PERSON], яка померла 13.01.2003 року (а.с.47), за життя склавши заповіт, в якому заповідала все своє майно [PERSON] (а.с.46,49). Після смерті [PERSON] її спадкоємець [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай) та грошовий вклад (а.с.48). Свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок, який належав спадкодавцю, [PERSON] не отримав, оскільки спадкодавець при житті не отримав свідоцтво про право власності на даний будинок та не провів реєстрацію права власності на будинок в органах БТІ, що підтверджується довідкою-характеристикою №314 від 10.07.2009 року, виданою Ніжинським МБТІ (а.с.10). Відповідно до ст.1299 ЦК України, якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобовязаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. При цьому право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. Таким чином, спадкоємець [PERSON] не набув права власності на зазначений будинок, а отже, не міг вчиняти жодних правочинів відносно цього нерухомого майна. Крім того, зі змісту розписки, на яку послався місцевий суд (а.с.24), не можна зробити висновок про те, що сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу, зокрема, щодо ціни. Суд першої інстанції при вирішенні справи на зазначене не звернув уваги, неправильно встановив фактичні обставини справи, неправильно застосував норми матеріального закону і внаслідок цього ухвалив необґрунтоване рішення, яке підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] Відповідно до правил ст.88 ЦПК України, оскільки апеляційний суд ухвалив нове рішення і відмовив в позові, необхідно стягнути із позивачки на користь відповідача [PERSON] фактично понесені ним судові витрати, повязані розглядом справи в апеляційній інстанції в сумі 204 грн. 36 коп. (84 грн.36 коп. сплаченого державного мита та 120 грн. витрат на ІТЗ розгляду справи).

Outcome: dismissed