Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-15 00:00:00

Позивач з вернулась до суду з даним позовом та просить суд ухвалити рішення, яким позбавити відповідача батьківських прав та призначити [PERSON] її опікуном та піклувальником. Свій позов позивачка мотивує тим, що її покійна мама [PERSON] з відповідачем перебувала у першому шлюбі, зареєстрованому 26.02.1994 року відділом РАЦСУ Богуславської РУЮ Київської області. Вона є їх дитина, що стверджується копією свідоцтва про народження, в якому вони записані батьками. Розпочинаючи з 14.11.1997 року відповідач проживає окремо і ухиляється від своїх обов'язків по її вихованню, матеріально не підтримує. Обов'язки по її вихованню та утриманню постійно виконує бабуся. Вона вважає, що її права порушені в зв'язку з чим і звернулась з відповідним позовом до суду. Позивачка в судове засідання з'явилась, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання з'явився, позовні вимоги не визнав і просив суд відмовити в їх задоволенні. Представник органу опіки та піклування Богуславської РДА Київської області в судове засідання з'явився та зазначив, що позовні вимоги є не обґрунтовані та задоволенні позовних вимог є недоцільним та надав суду висновок органу опіки та піклування Богуславської РДА Київської області згідно якого . Прокурор Власов Є.К. в судову засіданні також заперечував стосовно задоволення позовних вимог. Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача, представника органу опіки тьа піклування, думку прокурора, свідків, повно з'ясувавши обставини справи, та перевіривши їх доказами, та з урахуванням ст. 60 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, та ст. 11 ЦПК України, згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, а тому на запитання суду про надання інших доказів, крім наданих, чи неможливості їх витребування і необхідність цієї дії судом, призначення відповідних експертиз встановлено, що всі докази надані. Протягом усього часу позивач не змінила позовних вимог, а тому суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення. Так, судом встановлено, що позивачка є донькою відповідача, що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 31.07.2009 року, яка проживає разом із бабою [PERSON] на підставі рішення № 59/6 Богуславської міської ради Київської області, яким надано [PERSON] дозвіл зареєструвати та на проживання в її квартирі [ADDRESS] з письмової згоди відповідача, що також підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON]. Відповідач створив нову сім'ю та проживає в [ADDRESS], працює сторожем в місцевому гаражному кооперативі, отримує заробітну плату, передбачену законодавством та характеризується виключно позитивно за місцем роботи і проживання, на обліку у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває. Зі своєю дочкою [PERSON], позивачкою по справі, до грудня 2011 року постійно спілкувався і брав участь у її вихованні та розвитку, надавав матеріальну допомогу грошима, зокрема і під час особистих зустрічей з нею. Останній раз це було у День народження дочки - [INFO] Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України: «Позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківські обов'язки, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного та об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей». В судовому засіданні встановлено, що дитина [PERSON] на даний час сама не бажає отримувати від батька його допомогу в додатковому матеріальному утриманні (аліменти на утримання позивачки з відповідача не стягувались) та участі у підготовці до самостійного життя. На підставі ч. 2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно міжнародної Конвенції ООН «Про права дитини», яка набула чинності та діє на території України з 27.09.1991 року, держава зобов'язується поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім'я та сімейні зв'язки, не допускаючи протизаконного втручання» (ст.9 Конвенції). Питання доцільності позбавлення батьківських прав відповідача відносно дочки [PERSON] було розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Богуславської райдержадміністрації Київської області 27.02.2012 року та прийнято рішення про його не обґрунтованість та недоцільність. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати свою дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Як зазначено в п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.07 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Позивачем в порушення ст. 60 ЦПК України не надано суду доказів на підтвердження наявності зазначених вище обставин. Навпаки, судом встановлено, що позивачка сама не бажає спілкуватися з відповідачем який в свою чергу отримуючи мінімальну заробітну сплату добровільно по мірі можливості матеріально допомагає позивачці, спілкується, та не заперечує і ніколи не заперечував стосовно того, щоб позивачка переїхала до нього на постійне місце проживання, яке в літній час без будь якого тиску вона відвідувала. Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, суд розглянувши справу в межах позовних вимог приходить до висновку що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити за недоведеністю.

Outcome: dismissed