Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-13 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про звернення стягнення. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 24 квітня 2008 року між ними та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № СУВНАКЗ9450204, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 19 850,58 доларів США із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04 % річних з кінцевим терміном повернення 23 квітня 2015 року. В якості забезпечення виконання зобов'язань за даним договором було укладено договір застави рухомого майна, відповідно до якого [PERSON] передав в заставу автомобіль [NUMBER] кузов № У6О0ТОР697Х011421 2007 року випуску, що належить йому на праві власності. Відповідач свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, а тому станом на 20 вересня 2011 року заборгованість по кредитному договору становить 146 752,84 грн. Позивач просить суд в рахунок погашення заборгованості в розмірі 146 752,84 грн. звернути стягнення на рухоме майно, а саме: автомобіль марки «Ореl Аstra», реєстраційний номер [NUMBER], кузов № У6О0ТОР697Х011421 2007 року випуску з наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. В судове засідання представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» не з'явився, однак надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує повністю, просить позов задовольнити і справу розглянути у відсутності їх представника. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи і не заявив суду клопотання про відкладення розгляду справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши пояснення учасників процесу та, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Так, із кредитного договору № СУВНАК39450204 від 24 квітня 2008 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 19 850,58 доларів США, із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04 % річних з кінцевим терміном повернення 23 квітня 2015 року. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № СУВНАКЗ9450204 від 24 квітня 2008 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 18 404,61 доларів США, яка складається із заборгованості по кредиту - 14 334,02 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом - 1 787,39 доларів США, заборгованість по комісії за управління кредитом - 191,58 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 1 185,35 доларів США, штраф (фіксована частина) - 3135 доларів США, штраф (процентна складова) - 874,92 доларів США. Вказані розміри заборгованості виникли на підставі умов, передбачених кредитним договором та підтверджуються дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи. Згідно договору застави [PERSON] передав в заставу автомобіль [NUMBER] кузов № У6Б0ТОР697Х011421 2007 року випуску. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як вбачається з розділу «звернення стягнення на предмет застави» п.13.1 договору застави рухомого майна від 24 квітня 2008 року, вимоги, що задовольняються із вартості предметом застави, після настання події дефолту та спливу строку, встановленого ст. 12.2.5 зазначеного договору для добровільного погашення забезпечених вимог, предмет застави може бути використаний для задоволення з його вартості всіх забезпечених вимог у їх максимальному розмірі, що визначається на дату фактичного задоволення таких вимог. Згідно п. 13.9 звернення стягнення за вибором банку може проводитися в судовому порядку. Згідно ч.І та ч. 2 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. 4.1 та ч.б статті 20 Закону України " Про заставу" передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Відповідно до ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета застави, із застосуванням однієї з процедур, передбачених ст. 26 цього Закону, яка передбачає продаж предмета застави шляхом укладення договору купівлі продажу з іншою особою-покупцем. За таких обставин, вимога позивача щодо звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом безпосереднього продажу конкретному продавцю підлягає задоволенню. У відповідності до вимог ст. ст. 79, 88 ЦПК України суд вважає, що з відповідачем у солідарному порядку слід стягнути судові витрати у справі. На підставі викладеного, ст.ст. 203, 526, 527, 530, 536, 546, 549, 552, 572. 575. 589, 590, 610, 612, 625, 1047-1050, 1052, 1054 ЦК України, ст.ст. 19, 20 Закот України «Про заставу», ст. 25,26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»

Outcome: approved