Jurisdiction: civil
Date: 2012-01-23 00:00:00

Позивач звернувся із вказаним позовом до суду посилаючись на те, що 05.04.2001 року між ним та [PERSON] укладено Договір купівлі-продажу квартир №22, будинку 64 по вул. Зодчих у м. Києві, за ціною 230 909 грн, що є еквівалентом 29000 доларів США. Позивач зазначав, що свої зобов»язання за вказаним договором виконав, що підтверджено фактом підписання договору, передання відповідачем всіх необхідних документів для оформлення права власності. Позивач зазначав, що з метою виконання умов договору ним було знято грошові кошти через банківську установу у розмірі 28900,00 доларів США, частину яких 22500 доларів США він поклав на рахунок в установі Банку, що підтверджено квитанцією. Позивач зазначав, що під час реєстрації договору купівлі-продажу Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об»єкти нерухомого майна було з»ясовано, що на спірну квартиру, згідно постанови слідчого, слідчого відділу Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві накладено заборону щодо проведення будь-яких цивільно-правових угод. Позивач зазначає, що як вбачається із вказаної постанови слідчого, порушено кримінальну справу по факту заволодіння, шляхом обману майном гр.[PERSON], а тому вважає, що [PERSON] не визнає його право власності на спірну квартиру, що підлягає захисту у судовому поряду. В судовому засіданні позивач, представник позивача, підтримали позовні вимоги та просили суд позов задовольнити, посилаючись на докази подані до позовної заяви. В судовому засіданні відповідач, представник відповідача позов не визнали посилаючись на його необґрунтованість, а також зазначали,що [PERSON] шляхом обману невідомі особи змусили підписати Договір купівлі-продажу, дійсно кошти за квартиру були покладено на картковий рахунок відкритий на його ім»я, але карту у нього було забрано тими ж особами після перерахування коштів за квартиру, потім його тривалий час утримували у невідомому місці у підвалі і після того як йому вдалося вибратися він звернувся до правоохоронних органів. Відповідач у справі визнав, що саме ним було підписано Договір купівлі-продажу квартири, але квартира коштує значно більше, ніж та ціна про яку зазначено у Договорі купівлі продажу, та і тих коштів за яку продано квартиру він не отримав. А також повідомив, що не звертався у судовому порядку по визнання Договору купівлі-продажу спірної квартири не дійсним та про визнання права власності на вказану квартиру у судовому порядку. Відповідно до ст.ст. 10,11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до УПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд заслухавши пояснення сторін, їх представників встановив наступне. Правовідносини що склалися між сторонами у справі регулюються нормами Кодексу про шлюб та сім»ю Української РСР, Цивільного кодексу Української РСР (редакції 1963 року та 2004 року). Відповідно до ч.2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення дій певних для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред»явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також уразі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч.ч.3,4 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об»активному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що Договір купівлі-продажу спірної квартири [ADDRESS],(а.с.5-7) підписаний сторонами цього договору, що і визнано відповідачем, до вказаних обставин суд застосовує вимоги ч.1 ст. 61 ЦПК України. Що вказаний Договір купівлі-продажу посвідчений нотаріально і позивач у справі є набувачем спірної квартири [ADDRESS], але не її власником, оскільки Договір купівлі продажу спірної квартири не пройшов державну реєстрацію. Судом встановлено, що відповідач не просив суд визнати вказаний Договір купівлі продажу квартири не дійсним, не просив визнати за ним право власності на вказану квартиру, а тому на думку суду відсутні особи, які не визнають право власності позивача на спірну квартиру. А тому на позивача, який є набувачем спірної квартири, а не власником такої квартири, не поширюються положення ст.392 ЦК України. Окрім того, ст.126 КПК України встановлено порядок накладення арешту майна та його скасування, а тому суд вважає, що позов не доведений та задоволенню не підлягає. На підставі вищенаведеного,

Outcome: dismissed