Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 19.02.2009 року між ПАТ ВТБ Банкта [PERSON] укладено кредитний договір №101.8-01/39, згідно якого Банк надав останньому кредитні кошти в розмірі 5000000 грн. до 19 лютого 2011 року зі сплатою процентів за користування кредитними коштами 25% річних. 19.02.2009 року в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між банком та відповідачкою був укладений договір іпотеки, згідно якого остання передала в іпотеку Іпотекодержателю майно, а саме земельну ділянку площею 0,0966 га, яка розташована на території Козинської селищної ради Обухівського району Київської області та житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться по вул.Старокиївській 31 в с.Козин Обухівського району. Вартість предметів іпотеки визначена за згодою сторін та становить 15912900 грн. [PERSON] зобовязання за кредитним договором не виконує, його заборгованість станом на 15.02.2011 року складає 6719935 грн. 34 коп. Оскільки відповідач на звернення позивача щодо погашення заборгованості не реагує, позивач просить його вимоги задовольнити в судовому порядку. В судове засідання представник позивача не зявився, в поданій суду заяві просить слухати справу у його відстність. Відповідачка [PERSON] в судове засідання повторно не зявилась, про час розгляду справи була повідомлений належним чином, заяв, клопотань суду не подала. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. 19.02.2009 року між ВАТ ВТБ Банкта [PERSON] було укладено кредитний договір №101.8-01/39, згідно якого позивач надав позичальнику грошові кошти в розмірі 5000000 грн. до 19.02.2011 року зі сплатою 25 процентів річних за користування кредитними коштами. Виконання зобовязань позичальника за вказаним договором забезпечувалось іпотекою нерухомості земельної ділянки загальною площею 0,0966 га, яка розташована на території Козинської селищної ради Обухівського району Київської області та житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться по вул.Старокиївській 31 в с.Козин Обухівського району Київської області, що підтверджується іпотечним договором від 19.02.2009 року, укладеним між ВАТ „ВТБ Банкта [PERSON] Розрахунком заборгованості, виписками із особового рахунку підтверджується одержання [PERSON] від позивача кредитних коштів та наявність боргу за кредитним договором від 19.02.2009 року станом на 15.02.2011 року в розмірі 6719935 грн. 34 коп., що складається з заборгованості за кредитом 5000000 грн., заборгованість за відсотками 1655564 грн. 75 коп., пені за прострочення кредиту 64370 грн.14 коп. Із вищенаведеного вбачається, що всупереч умовам укладеного між сторонами договору [PERSON] порушив узгоджений сторонами графік погашення суми кредиту та допустив виникнення заборгованості. Статтею 525 ЦК України встановлюється, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст.11 Закону України Про іпотекумайновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобовязання виключно в межах вартості предмета іпотеки. Згідно ст.33 Закону України „Про іпотеку передбачено підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до положень вказаної статті Закону у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Ст.39 Закону України „Про іпотеку передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду. При цьому рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд може встановити спосіб реалізації предмета іпотеки або шляхом проведення прилюдних торгів або застосуванням процедури продажу, встановленої ст.38 цього Закону. Згідно досягнутої сторонами домовленості вартість іпотечного майна становить 15912900 грн. З наявної в матеріалах справи письмової вимоги вбачається, що позивач намагався врегулювати спір в досудовому порядку, але кошти банку не повернуті, тому в рахунок погашення вказаної заборгованості слід звернути стягнення на предмет іпотеки, визначивши спосіб звернення реалізація через прилюдні торги. Різницю між сумою заборгованості та вартістю предмета іпотеки слід повернути відповідачу. Суд вважає, що позов заявлений правомірно, оскільки [PERSON] всупереч умовам договору не сплачує передбачені ним платежі, чим ухиляється від виконання своїх цивільно-правових обовязків, відповідач поручився за виконання вказаних зобовязань переданим в іпотеку майном, позовні вимоги ґрунтуються на чинному законодавстві, доведені матеріалами справи і підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідачкою дані обставини не спростовані належними та допустимими доказами. Правомірним суд визнає і вимоги позивача про відшкодування відповідачем понесених позивачем судових витрат 120 гр. з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи та 1700 грн. судового збору, оскільки такі вимоги відповідають ст.88 ЦПК України та узгоджуються з матеріалами справи.

Outcome: approved