overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-20 00:00:00

У червні 2011 року позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеною позовною заявою. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що квартира [ADDRESS] належить йому на праві приватної власності. Починаючи з 06.02.2004 р. в цій квартирі проживали та були зареєстровані він та відповідачка, а з 20.09.2005 р. їх спільна дитина –дочка [PERSON] З січня 2010 р. позивач та відповідачка припинили шлюбні стосунки, після чого остання переїхала до іншого міста та вже понад рік не мешкає у спірній квартирі, втім він несе у зв’язку з цим невиправдані додаткові витрати, пов’язані з утриманням вказаної квартири, що порушує його право власності. На підставі викладеного позивач просив суд визнати відповідачку такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме квартирою № 65 у будинку № 2 по вул. Телевізійна у м. Дніпропетровську. Представником позивача надана заява про розгляд справи за її відсутності (а.с. 23). Відповідач [PERSON] до суду не з’явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, що згідно ст. ст. 197, 224 ЦПК України є підставою для вирішення справи без її участі у заочному порядку. Дослідивши письмові докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 03.12.2003 р. є власником квартири [ADDRESS], набутої ним в порядку приватизації державного житлового фонду (а.с. 7). Окрім позивача у цій квартирі з 2004 року зареєстроване місце проживання відповідачки [PERSON] (а.с. 6 на зв.), яка у ній фактично не мешкає, що підтверджується відповідним актом КЖЕП № 9 (а.с. 22). Також судом встановлено, що відповідачка мешкає разом зі своїм співмешканцем, їх спільною дитиною та малолітньою [PERSON] за адресою: вул. Вітебська, 55 у м. Нікополь Дніпропетровської обл. (а.с. 9). Аналізуючи виниклі між сторонами правовідносини, суд приходить до наступного. Так, відповідно до ст. 383 ЦК України власник жилого приміщення має право використовувати його для власного проживання, проживання членів його сім’ї та інших осіб, для яких ст. 162 ЖК України визначені правила, що регулюють відносини найму жилого приміщення. Виходячи з фактичних обставин справи та змісту зазначеної норми закону суд доходить висновку про те, що відповідач вже не є членом сім’ї позивача у розумінні житлового законодавства, а отже існуючі між ними правовідносини за своєю правовою природою є відносинами найму жилого приміщення приватного житлового фонду. Оскільки згідно ст. 163 ЖК України у випадку тимчасової відсутності наймачів жиле приміщення даної категорії зберігається за ними виключно з підстав та на строки, встановлені пп. 1, 5 ст. 71 ЖК України, ознак яких у спірних правовідносинах не вбачається, встановлений судом факт непроживання відповідача у спірній квартирі є підставою для задоволення позову. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати у справі покладаються на сторону, проти якої ухвалене рішення. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення переплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку позиваючись на те що ,відповідачка перебувала на обліку як отримувач державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Отримувала допомогу на дитину [PERSON] , 29.06.2008 року , у період з 6.07.2010 року по 31.03.2011 року виникла суми переплати 1149,03 гривен з вини відповідачки , так як вона працює ЦОФ Кіндратівська з 6.07.2010 на підставі наказу №11-к від 6.07.2010 року ,про що позивач дізнався з заяви відповідачки від 17.03.2011 ,повернути в добровільному порядку переплачену допомогу відмовилася. Просив стягнути зазначену суми переплати з відповідача. Представник позивача у судове засідання не з,явився ,надав заяву про розгляд справи у його відсутність . Відповідачка у судове засідання не з,явилась Про час та дату розгляду справи її було повідомлено належним чином . Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 13 Закону України " Про державну допомогу сім,ям з дітьми право на допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку має особа , один з батьків дитини, усиновлювач, опікун, або баба, дід або інший родич , яка фактично здійснює догляд за дитиною. На підставі вказаного Закону відповідачці за її заявою від 21.08..2008 року УПСЗН призначило виплату допомоги по догляду за дитиною –[PERSON] , 29.06.2008 року позивачу , що підтверджується відповідною заявою, розпорядженням про призначення допомоги від 22.08..2008 року(а.с10 ) та копією свідоцтва про народження (а.с7 )В заяві про призначення допомоги відповідач зазначила, що у випадку працевлаштування зобов’язується про це повідомити УПСЗН у трьохденний строк. Статтею 14 зазначеного Закону передбачено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку виплачується щомісяця з дня призначення по день досягнення дитиною вказаного віку включно. У разі працевлаштування або виходу на роботу матері дитини або особи, яка фактично здійснює догляд за дитиною, до закінчення строку догляду у режимі повного робочого часу зазначена допомога виплачується особі, яка продовжує догляд за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Позивачка отримувала допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку щомісячно, що підтверджено довідкою відповідача.. Як вбачається з наказу від 6.07.2010 року,(а. с. 20 ) позивача прийнято на роботу с 6.07.2010 року . За період перебування на обліку в УПСЗН позивач працювала і в цей час незаконно отримувала допомогу по догляду за дитиною. Так, за період з 6.07.2010 року по 31.03.2011 року отримала допомогу у розмірі 1149,03 гривень , яка підлягає стягненню з позивачки Також з відповідача на підставі ст.88 ЦПК України на користь держави підлягають стягненню судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-20 00:00:00

Державне підприємство «Регіональні електричні мережі» звернулося до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за електричну енергію, внаслідок порушення споживачами правил користування електроенергією, мотивуючи його тим, що відповідачі мешкають в [ADDRESS] та є абонентами ДП«Регіональні електричні мережі». При проведенні перевірки користування електричною енергією у відповідачів було виявлено самовільне підключення до лінії електроструму після відключення, вартість електроенергії, неврахованої внаслідок порушення споживачем правил користування складає 2467 гривень та сума заборгованості складає 1110,46 гривень. Просило стягнути з відповідачів вказану заборгованість, витрати на інформаційно – технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 30 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 51 грн. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та дав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві обставинам. Відповідачі в судове засідання не з'явились про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, тому суд у відповідності зі ст. 224 ЦПК України ухвалив розглянути справу заочно у відсутність відповідачів. Суд, заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідачі згідно довідки громадського дільничного комітету №8, мешкають за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст. 64 ЖК України, п.42 Правил користування електроенергією для населення, споживач зобов`язаний своєчасно сплачувати за використану електричну енергію та здійснювати інші платежі. При проведенні перевірок дотримання вимог Закону України «Про електроенергетику», «Правил користування електричною енергією для населення», затверджених Постановою КМУ від 26.07.1999р. № 1357 у відповідачів виявлено порушення вимог діючого законодавства, що підтверджується актами: № 21349 від 19.08.2008р. та № 22473 від 27.01.2009р., а саме самовільне підключення до лінії електроструму після відключення. Вартість електричної енергії, не врахованої внаслідок порушення споживачами по вищевказаним актам складає 2467 гривень, врахованої електроенергії складає 1110,46 гривень. Таким чином, заборгованість за не враховану електроенергію в сумі 2467 гривень, за використану електроенергію в сумі 1110,46 гривень та витрати на інформаційно – технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 30 гривень підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача, та згідно ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 51 грн. На підставі пп. 42, 53 Правил користування електроенергією для населення, ст. 64, ЖК України, ст.ст. 526, 625 ГК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів з [PERSON] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісяця, до досягнення дитиною повнолітнього віку. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Відповідач [PERSON], третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явилися, повідомлені належним чином в установленому законом порядку. Суд, вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача, третьої особи у порядку ст.169 ЦПК України. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах з 2008 року, мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], котра мешкає з позивачем. Спільне життя не склалося, сторони разом не мешкають. Відповідач є батьком дитини, добровільну матеріальну допомогу на утримання дитини надає, але не встановлену законом суму та на свій розсуд. Суд, вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача, оскільки вони знайшли своє доказове підтвердження в повному обсязі, у ході розгляду даної цивільної справи, і вони є законними й обґрунтованими. Відповідно до вимог ст.79 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цим позовом та просить розірвати шлюб з відповідачкою, який зареєстровано 14.11.2004 року виконавчим комітетом Орепівської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області, актовий запис № 13. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], який знаходиться біля матері. В обґрунтування позову зазначає, що одруження з відповідачкою виявилось невдалим. Дружина не піклувалась про створення нормальних сімейних стосунків, взаємоповагу один до одного. Навпаки її ставлення до нього та його хворої матері привели до розладу і фактичного припинення шлюбних відносин. У травні 2009 року дружина остаточно залишила його і проживає у своєї матері в с. Орепи. Повертатись назад не хоче, а залишити хвору матір він теж не має наміру і права. За таких обставин наполягає на розлученні. Позивач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідачка в судовому засіданні позов визнала повністю. Заслухавши пояснення позивача та відповідачки, дослідивши матеріали справи та давши їм належну оцінку, суд приходить до наступного. Між сторонами виникли правовідносини з приводу припинення шлюбу. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення для них. Суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому \~слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово "союз", підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується \~на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. \~ Для поваги до права дружини або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. \~ Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом і наполягає на розірванні шлюбу. \~ Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберегти шлюб з відповідачкою. \~ Приймаючи до уваги згоду відповідачки на розірвання шлюбу, суд вважає що причини, що спонукають сторони наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. \~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-20 00:00:00

В листопаді 2011 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до Мечищівської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно. В позовній заяві позивач зазначив, що 12 лютого 2011 року в с. Мечищів Бережанського району померла його дружина [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина на дві земельні ділянки загальною площею 1,55 га на території Мечищівської сільської ради право власності на які належало [PERSON] згідно державного акту на право приватної власності на землю серії Р-2 № 693742 від 21 березня 2002 року. Він є спадкоємцем вказаного майна як спадкоємець за законом, який прийняв спадщину, оскільки проживав з спадкодавцем. На імя дружини було виготовлено державний акт на право приватної власності на землю серії Р-2 № 693742 від 21 березня 2002 року, однак вказаний державний акт втрачений, а залишилась лише його копія у звязку з цим позивач не може успадкувати вказану спадщину у визначеному законом порядку. Спадщину він прийняв, однак оформити її виявилося неможливим і йому було відмовлено в цьому, оскільки відсутній оригінал державного акту на право приватної власності на землю серії Р-2 № 693742 від 21 березня 2002 року на імя спадкодавця виданий у встановленому порядку. Отримати такий документ після смерті спадкодавця в установленому для цього порядку неможливо, оскільки згідно ст. 346 ЦК України право власності припиняється із смертю власника і реєстрація такого права можлива тільки відносно живої особи. З цієї причини питання про визначення належності майна особі, що померла та спадкоємцю, у разі відсутності первинної реєстрації права власності, повинно вирішуватись у судовому порядку. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримує, просить визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на земельні ділянки площею 0,69 га та 0,86 га, що належали згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії Р2 № 693742 від 21 березня 2002 року, що залишилися після смерті [PERSON], яка померла 12 лютого 2011 року в селі Мечищів Бережанського району Тернопільської області. Представник Мечищівської сільської ради в судове засідання не зявився, до суду надійшла заява відповідно до якої сільська рада позов визнає, просить справу слухати у відсутності її представника. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 1268 ЦК України [PERSON] є спадкоємцем і спадщина належить йому з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть у справі, не підлягають доказуванню. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання, задовольнивши позовні вимоги позивачки.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом про стягнення аліментів, посилаючись на наступні обставини. Вона із відповідачем уклали шлюб, зареєстрований 15 червня 1996 року Чумаківською сільською радою Томасівського району Дніпропетровської області, актовий запис № 2. Від цього шлюбу подружжя має дитину доньку, [PERSON], [INFO]. Їхня сімя розпалась через постійні побої та погрози чоловіка щодо дружини, що і стало мотивом подачі позовної заяви про розірвання шлюбу. Дитина проживає та перебуває на її утриманні та вихованні, відповідач матеріальної допомоги не надає, тому просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини заробітків (доходів) на її користь. Враховуючи той факт, що дитина знаходиться на її утриманні, відповідач має обовязок надавати матеріальну допомогу, позивач просить суд задовольнити позов. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, на їх задоволенні наполягала. В судове засідання відповідач не з'явився, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином, причини його неявки суду невідомі. Суд, з'ясувавши думку інших учасників процесу, вважає за можливе слухати справу у порядку ст.224 ЦПК України. Вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 СК України " Батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття". Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України " За рішенням суду кошти на утримання дитини ( аліменти ) присуджуються у частці від доходу її … батька …" Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України " Частка заробітку ( доходу ) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. " Як було встановлено у судовому засіданні, сторони перебувають у законному шлюбі, зареєстрованому 15 червня 1996 року Чумаківською сільською радою Томасівського району Дніпропетровської області, актовий запис № 2. Від цього шлюбу подружжя має дитину доньку, [PERSON], [INFO]. Їхня сімя розпалась через постійні побої та погрози чоловіка щодо дружини, що і стало мотивом подачі позовної заяви про розірвання шлюбу. Дитина проживає та перебуває на її утриманні та вихованні, відповідач матеріальної допомоги не надає, тому просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини заробітків (доходів) на її користь. Виходячи із наведеного, суд приходить до висновку, що в силу ст. ст. 180 - 183 СК України відповідач має обовязок надавати допомогу на утримання своєї дитини, оскільки вона потребує матеріальної допомоги, а він має можливість її надавати. Також в силу ст. 88 ЦПК України з відповідача мають бути стягнуті судові витрати по справі на користь держави .

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-20 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з заявою про призначення її опікуном над недієздатним [PERSON] В заяві посилалась на те, що згідно рішення Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 20.09.2010 року її сина визнано недієздатним. За своїм станом він потребує постійного стороннього догляду, так в наслідок свого захворювання не в змозі розуміти значення своїх дій. Заявник має постійне проживання, за станом здоровя не має протипоказань для здійснення опіки і має можливість здійснювати обовязки опікуна. Заявник [PERSON] просить призначити її опікуном недієздатного [PERSON] В судому засіданні заявник підтримала заяву та просить її задовольнити. Представник зацікавленої особи органу опіки та піклування Орджонікідзевської районної адміністрації м. Запоріжжя в судове засідання не зявилася, надала заяву про слухання справи за її відсутності, заперечує проти задоволення заяви. Заслухавши пояснення заявника, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] про призначення опікуна не підлягає задоволенню у звязку з наступним. Відповідно до ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Статтею 63 ЦК України визначено , що опікуна або піклувальника призначає орган опіки та піклування, крім випадків, встановлених статтею 60 цього Кодексу. Таким чином у даному випадку орган опіки та піклування повинен звернутись у суд з поданням про призначення опікуном над недієздатним [PERSON]. При таких обставинах суд не може задовольнити заяву [PERSON] призначення опікуна над недієздатною фізичною особою .

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за адресою м. Запоріжжя, вул. Гастелло,18. В позовній заяві вказує, що позивач є власником домоволодіння за адресою м.Запоріжжя, вул. Гастелло,18. У будинку також зареєстрований [PERSON], який не мешкає з листопада 2009 року. Оскільки відповідач у будинку № 18 по вул. Гастелло у м. Запоріжжі не мешкає без поважних причин більше ніж шість місяців, то позивач просить визнати його таким, що втратив право користування житлом та зняти з реєстрації. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала, наполягаючи на підставах та обставинах викладених у позовній заяві. Відповідач в судове засіданні не зявився. Про час та місце слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомив Представник третьої особи сектору імміграції, реєстрації фізичних осіб Орджонікідзевського РВ ЗМУ УМВС України в Запорізькій області у судове засідання не зявився, але надав заяву про слухання справи за їх відсутністю . На підставі ст. 224 ЦПК України, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] є власником будинку № 18 по вул. Гастелло у м.Запоріжжя . Згідно адресного бюро Запорізької області [PERSON] зареєстрований за адресою [INFO]. Згідно акту перевірки паспортного режиму від 01.09.2011 року відповідач [PERSON] у будинку не мешкає з листопада 2009 року Згідно ч. 1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності чи наймача членів його родини за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад установлені терміни провадиться в судовому порядку. У відповідності до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. На підставі викладеного, суд вважає можливим [PERSON] визнати таким, що втратив, право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою м.Запоріжжя, вул. Гастелло,18.

Outcome: approved