Jurisdiction: civil
Date: 2011-08-22 00:00:00

20 квітня 2011 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 21 жовтня 2006 року. Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з нею та знаходиться на її утриманні. В даний час вона з відповідачем проживає окремо, матеріальну допомогу на дитину відповідач не надає, тому позивач змушена звертатись до суду. Шлюбно-сімейні відносини вони припинили 14 вересня 2010 року, внаслідок відсутності взаєморозуміння та взаємоповаги. У сім'ї відбувалися постійні сварки та скандали з різних питань сімейного життя, оскільки у них різні погляди на сімейні обов'язки та виховання дитини. В даний час вони спільного господарства не ведуть, майнового спору не мають. Просила шлюб розірвати, оскільки подальше сумісне проживання неможливе; стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини його заробітку щомісячно. Позивач надала суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, у заяві підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач надав суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, у заяві позовні вимоги визнав. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21 жовтня 2006 року. Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. В даний час сторони проживають окремо, матеріальну допомогу на дитину відповідач не надає. Шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені 14 вересня 2010 року, внаслідок відсутності взаєморозуміння та взаємоповаги. У сім'ї відбувалися постійні сварки та скандали з різних питань сімейного життя, оскільки у них різні погляди на сімейні обов'язки та виховання дитини. В даний час вони спільного господарства не ведуть, майнового спору не мають. Сімя розпалася та поновлена бути не може. Примирення неможливе. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що подальше сумісне життя та збереження сім'ї стали неможливими, тому даний шлюб необхідно розірвати. Дані висновки суду засновані на матеріалах справи. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Приймаючи до уваги те, що подружжя тривалий час стосунки не підтримує, сумісно господарство не веде, живе окремо, примирення між сторонами неможливе, дитина після розірвання шлюбу буде проживати з позивачем, суд вважає можливим шлюб між ними розірвати. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На підставі ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно з ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, суд вважає необхідним стягнути аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини з дня подання позову, тобто з 20 квітня 2011 року. На підставі п. 7 ч. 1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. З урахуванням зазначеного, суд вважає можливим допустити негайне виконання судового рішення у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved