Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-15 00:00:00

12.07.2011р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON], про визнання правочину договору купівлі-продажу нерухомого майна чотирьох кімнатної квартири загальною площею 115 кв.м., розташованої за адресою: вул. Корабельна, 19/4, м. Первомайськ Миколаївської області недійсним та виселення [PERSON] з приміщення вищевказаної квартири. Мотивюючи свої позовні вимоги наступним: 25.06.2008року [PERSON] Набула в приватну власність чотирьохкімнатну квартиру [ADDRESS]. З довідки КП «Первомайське МБТІ» вбачається, що 14.07.2010 року [PERSON] зазначену квартиру продала [PERSON]ГІ., якій на момент звернення з цим позовом вона і належить. Позивач вважає дії [PERSON] по відчуженню квартири такими, що порушують права позивача спільної сумісної власності, оскільки згоду на відчуження цього обєкту нерухомості позивач не давав, у звязку з чим, договір купівлі-продажу квартири вул. Корабельна, 19/4, м. Первомайськ Миколаївської області укладений між [PERSON] та [PERSON] підлягає визнанню недійсним. В судовому засіданні представника позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги свого довірителя та просила задовольнити позов в повному обсязі. В судове засідання відповідач [PERSON] повторно не зявилася про причини неявки не повідомила, клопотання про перенесення розгляду справи не надала. В судове засідання відповідач [PERSON] повторно не зявилася про причини неявки не повідомила, клопотання про перенесення розгляду справи не надала. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи суд приходить до наступного висновку: Згідно довідки, виданої Первомайським МБТІ за № 421 від 04.11.201 Ороку, квартира за адресок): вул. Корабельна, 19/4, м. Первомайськ Миколаївської області зареєстрована на праві особистої власності за [PERSON] на підставі рішення виконкому Первомайської міської ради № 3636 від 14 липня 2010 року. Відповідно до листа Первомайського МБТІ квартира за адресою: вул. Корабельна, 19/4, Первомайського району Миколаївської області зареєстрована за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності. На даний час вказана квартира належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу. На підставі рішення Суворівського районного суду м. Одеси було задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про визнання батьківства та стягнення аліментів на малолітню дитину, та визнання [PERSON] батьком [PERSON], і як вбачається з рішення суду від 28.02.2008 року сторони проживали однією сім'єю Відповідно до ст. 61 ч. З ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням у щ і..пній господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно з розпорядження № 5725 від 18.06.2008 року було запропоновано [PERSON] передати квартиру за адресою: вул. Корабельна, 19/4, м. Первомайськ Миколаївської області у приватну власність. Відповідно до довідки КП «Житло» про склад сімї наймача у квартирі за адресою: вул. Корабельна, 19/4, Первомайського району Миколаївської області має право на житло [PERSON] На підставі свідоцтва про право власності від 25.06.2008 року квартира за адресою: вул. Корабельна, 19/4, м. Первомайськ Миколаївської області належить [PERSON] Ч. 1 ст. 74 СК України встановлено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте за час спільного проживання, належить їм на підставі спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Ч. 2 тієї ж статті вказано, що на майно, що є обєктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які. не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюється положення глави 8 СК України. На підставі ч.З ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлене договором або законом. Такі самі положення містяться в ст. 60 СК України. Згідно норм ст. 61 СК України, в редакції, яка діяла на момент укладання спірного правочину, також встановлено обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно з ч. 1 ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють ' користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Ч. 2 цієї ж статті закріплено, що розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Також ч.4 ст.369 ЦК України встановлено, що правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Ті самі положення містяться в ч.І та 3 ст.65 СК України. Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч.І ст.203 ЦК України). Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3 та 5, 6 ст.203 ЦК України ( ч.І ст.215 ЦК України). В силу ст. 321 ч.І ЦК України право власності непорушне ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. На підставі ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним. Частиною 2 ст. 386 ЦК України встановлено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно з п. З ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати про що набувач не знав і не міг знати (Добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно, зокрема, вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі ІНШИМ;шляхом. Тому, на підставі викладеного, суд вважає, що є підстави для задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: approved