Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-15 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищезазначеним позовом до відповідача, мотивуючи свої вимоги тим, що 24.05.1989 року вона була прийнята на роботу на посаду інспектора відділу кадрів у ПАТ Лебединська спеціалізована колона № 11. 05.01.2011 року її звільнено з займаної посади в звязку з скороченням штатної одиниці інспектора кадрів. На день звільнення з нею не був проведений повний розрахунок та не видана належно оформлена трудова книжка, в звязку з чим вона перебуває у вимушеному прогулі з 06.01.2011 року. Тому вона звернулась до суду і просить змінити дату звільнення з роботи з 05.01.2011 року на день фактичної видачі їй трудової книжки, зобовязати ПАТ ЛСК-11 їй видати їй трудову книжку та стягнути з відповідача на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу, заробітну плату за листопад та грудень 2010 року і за 5 днів січня 2011 року; вихідну допомогу при скороченні чисельності штату; компенсацію за невикористані 38 днів щорічної основної відпустки та 9 днів додаткової відпустки в розмірі 3499 грн. 45 коп. та стягнути з відповідача судові витрати по справі. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~В судовому засіданні позивачка змінила свої позовні вимоги в частині стягнення оплати за вимушений прогул: просить змінити це формулювання на виплату заробітної плати за затримку розрахунку при звільненні, решту позовних вимог підтримала. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Представник відповідача в судове засідання не зявився, хоч про день і час слухання справи був повідомлений належним чином. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до ч.2 ст.169 СК України, за погодженням з позивачкою, суд вважає можливим слухання справи у відсутності належним чином повідомленого відповідача, від якого не надійшло заяви про розгляд справи у його відсутності, по наявних в справі документах про права і взаємостосунки сторін, з постановленням заочного рішення відповідно до ст. 224 ЦПК України. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Вислухавши позивачку, спеціаліста - бухгалтера, вивчивши матеріали справи, суд дійшов до наступного: Даний спір між сторонами виник з трудових правовідносин, які регулюються п. 1 ст. 40, ст.ст. 44, 47, 48, 83, 116, 117 КЗпП України. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] працювала на посаді інспектора відділу кадрів у ПАТ «Лебединська спеціалізована колона № 11»з 24.05.1989 року по 05.01.2011 року і була звільнена наказом № 10-Л від 05.11.2011 року (а.с.3). За правилами ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Як зазначено в ст..60 ЦПК України, обовязок доказування позовних вимог та заперечень проти них покладено на сторони. Однак відповідачем не надано заперечень на позовну заяву [PERSON], отже не спростовані її вимоги. Тому суд в основу свого рішення кладе докази, надані позивачкою і вважає, що її вимоги підлягають частковому задоволенню: В судовому засіданні не надано доказів на підтвердження виконання відповідачем вимог ст .47 КЗпП України, тому вимоги позивачки про зобовязання відповідача надати їй трудову книжку в установленому законом порядку підлягають задоволенню. При цьому суд бере до уваги вказані в матеріалах перевірки територіальної державної інспекції праці у Сумській області від 18.02.2011 року ( а.ч.4) та в постанові про відмову в порушенні кримінальної справи від 03.06.2011 року, винесеній пом. прокурора Лебединського району Осначем О.М. щодо порушень законодавства про працю головою правління ЛСК-11 [PERSON] (а.с. 8-9) виявлені ними порушення відповідачем з цього приводу п.4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників. Позовні вимоги в частині зміни дати звільнення з роботи з ПАТ «Лебединська спеціалізована колона № 11» задоволенню не підлягають, так як в судовому засіданні встановлено, що останнім днем виходу позивачки на роботу являється 05 січня 2011 року, з 06.01.2011 року позивачка на роботу не зявлялась, тому не перебувала з відповідачем у трудових відносинах. Відповідно до вимог ст. 44 КЗпП України при припинені трудового договору з підстав, зазначених у п. 1 ст. 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Доказів нарахування та виплати позивачці вихідної допомоги суду не надано, тому суд вважає, що не виконання вимог цієї статті привели до порушення прав позивачки, які підлягають захисту. Вихідна допомога при звільненні обраховувалась запрошеним в судове засідання спеціалістом-бухгалтером [PERSON], яка має стаж бухгалтерської служби з вересня 1978 року. Розрахунки проводились виходячи з середнього заробітку позивачки за останні два місяці перед звільненням, з ними погодилась позивачка. В судовому засіданні встановлено, що при звільненні позивачці не були проведені виплати заробітної плати за листопад та грудень 2010 року та 5 днів січня 2011 року, що випливає з матеріалів перевірок, проведених прокуратурою Лебединського району по заяві [PERSON], винесеної на підставі перевірки постанови про відмову в порушенні кримінальної справи ( а.с. 8-9) та територіальною державною інспекцією праці у Сумській області від 18.02.2011 року ( а.ч.4), з яких вбачається, що докази отримання заробітної плати [PERSON] за спірний період підприємством ПАТ «ЛСК»не надані. В звязку з відсутністю заперечень з цього приводу зі сторони відповідача, суд вважає можливим задоволити позов в цій частині в повному розмірі. Відповідно до ст..83 КЗпП України, у разі звільнення працівника, йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Позивачка наполягає на стягненні з відповідача компенсації за не використану нею щорічну основну відпустку за 38 днів та 9 днів додаткової відпустки згідно з п.3.13 Колективного договору. Ці її вимоги підтверджені проведеними перевірками територіальною державною інспекцією праці у Сумській області від 18.02.2011 року ( а.ч.4), а розрахунки по її виплаті проведені спеціалістом-бухгалтером [PERSON], залученою судом. З ними погоджується позивачка. Тому позовні вимоги по виплаті компенсації за невикористану щорічну основну та додаткову відпустку терміном 47 днів підлягають задоволенню в розмірі 426.29 грн. (а.с. 26 ). Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі не виплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у день звільнення, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Позивачка наполягає на стягненні середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні з 06.01.2011 року до дня винесення рішення судом і погоджується з проведеними розрахунками спеціалістом-бухгалтером ( а.с. 26). Суд вважає можливим задоволити вказані вимоги в розмірі 2747.76 грн., виходячи з середньоденної зарплати 12.84 грн. ( річна заробітна плата- 3221.59 грн. поділена на кількість робочих днів в 2010 році 251 =12.84 грн.), помноженої на 214 днів ( з 06.01.2011 року до 15.11.2011 року). Суд також вважає необхідним на підставі ст..88 ЦПК України судові витрати, повязані з розглядом справи, стягнути з відповідача на користь держави, оскільки позивачка була звільнена від їх сплати при подачі позову. На підставі викладеного,

Outcome: partial