Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом посилаючись на те, що в період шлюбу подружжям була придбана однокімнатна квартира на придбання якої відповідачем було отримано кредит у банку. На забезпечення виконання зобовязання зокрема було укладено договір поруки, між банком та позивачкою. В травні 2009 року шлюб між сторонами було розірвано, однак сторонами була досягнута домовленість щодо подальшої спільної сплати, в рівних частинах, кредиту. Так як відповідачем невчасно сплачувалися чергові внески, позивач як поручитель зобовязання, в добровільному порядку в повному обсязі сплатила весь залишок за кредитним договором, зазначені кошти просила стягнути з відповідача, також просила стягнути різницю між сумою внесків сторін, яка була сплачена після розірвання шлюбу. Також позивач посилається, на те, що на придбання зазначеного нерухомого майна особисто взяла в борг одну тисячу доларів США, яку просить стягнути з відповідача. В судому засіданні представник позивача та позивач позовні вимоги підтримали в повному обсязі, в обґрунтування позовних вимог посилаються на ту обставину, що позивач, як поручитель виконала кредитні зобовязання, а відповідно до неї перейшли всі права кредитора, право стягнення всієї суми сплаченої банку позивачем. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що в нього були тимчасові фінансові складнощі і він не міг своєчасно сплачувати визначену сторонами щомісячну суму на погашення кредиту, однак на теперішній час він мав би можливість сплати цієї суми. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав: Сторони перебуваючи в шлюбі відповідно до договору купівлі-продажу від 5 квітня 2006 року придбали у власність однокімнатну квартиру №79 по вул. Димитрова, б 26 в м.Херсоні, вартістю 68175,00 грн. В цей же день задля придбання вказаного майна, відповідачем було укладено кредитний договір №804/6/03/2006/840к/1564 на суму 10500 доларів США. На забезпечення виконання вказаного кредиту з позивачем 5.04.2006року було укладено договір поруки. Що не заперечувалося сторонами. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу Серія 1-КГ №035482 шлюб між сторонами було розірвано 14 травня 2009 року. Рішенням Комсомольського районного суду м.Херсона від 19 січня 2011 року визнано право власності по ? частини квартири №79 по вул. Димитрова, б 26 в м.Херсоні. Згідно ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить подружжю на праві спільної сумісної власності подружжя. Частки майна дружини та чоловіка є рівними. Стаття 61. визначає об'єкти права спільної сумісної власності, зокрема ч3. зазначає, що якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до статті 65. Сімейного кодексу України 1. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. 2. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. 3. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. 4. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Майно, набуте подружжям за час шлюбу є їх спільною сумісною власністю, відповідно ч.3 ст.368 ЦК України, й у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності, є рівними. Згідно ч.1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. (ч.1 ст. 60 ЦПК України.). Сторонами в судовому засіданні не заперечувалося що після розірвання шлюбу позивачка сплатила банку, як поручитель кредитного договору 6848,27 доларів США, також 376 доларів США різниці між сумою внесків сторін, яка була сплачена після розірвання шлюбу. Суд не може погодитися з посиланнями сторони позивача на ч.2 ст 556 ЦК України відповідно до якої, до поручителя, який виконав зобовязання забезпечене порукою переходять усі права кредитора у цьому зобовязанні, оскільки вказаний кредитний договір було укладено членом подружжя в інтересах сім'ї, на купівлю помешкання для проживання сім'ї, отже на підставі ч.4 ст 65 СК України обовязки за цим договором в рівних долях виникли і для другого члена подружжя. Таким чином стягненню підлягає рівна половина від сплачених за зобовязанням коштів, тобто 3424,13 дол. США, що еквівалентно 27273,19грн. Крім того, так як в судовому засіданні встановлено та не заперечувалося сторонами, що при спільному виконанні зобовязань позивачка після розірвання шлюбу до моменту повного виконання нею зобовязання, сплачувала щомісячні платежі в розмірі більшому ніж половина, різниця сплачених коштів підлягає стягненню з відповідача. Вказана сума складає 376 доларів США., що еквівалентно 2994,84 грн. Суд також не може погодитися з позовними вимогами в частині стягнення з відповідача 1000доларів США, так як позивачка не довела суду, що вказані кошти були використані в інтересах сімї, а також, що вона особисто виконала вказані зобовязання. Враховуючи, що відповідач в судовому взагалі заперечував існування вказаних зобовязань. Крім того підлягають стягненню з відповідача судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial