Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-19 00:00:00

У лютому 2011 року [PERSON] заявила позов про стягнення з держаного підприємства „Науково-виробничий комплекс „Прогрес 3996 грн. роялті за ліцензійним договором № 112603 від 27 жовтня 2003 року, пені у сумі 64174,3 грн., інфляційних у сумі 3236,76 грн. та 3% річних у сумі 239,76 грн. Крім того, позивач просила зобовязати відповідача повернути їй всю технічну документацію, надану для впровадження у виробництво теплообмінника по ліцензії, у тому числі технічні умови та параметри теплообмінників, патент № 57853. Одночасно позивач просила стягнути з відповідача на її користь 20\~000 грн. у відшкодування моральної шкоди та витрати на правову допомогу. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилалась на те, що відповідач не виконує свої зобов'язання за ліцензійними договорами № 112603 від 27.10.2003 р. та № 19 від 25.12.2009 року, але користується винаходом та майновими правами інтелектуальної власності позивача. Представник позивача позов не визнавав, посилаючись на відсутність заборгованості перед позивачкою. Рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 26 липня 2011 року позовні вимоги задоволені частково. На користь позивача з відповідача стягнуто 695,33 грн. пені за прострочення виплати роялті, 553,65 грн. з урахуванням індексу інфляції, 178.32 грн., як 3% річних із простроченої суми, 1000 грн. у відшкодування моральної шкоди та 120 грн. у повернення витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. В іншій частині позову відмовлено. В апеляційній скарзі відповідач просить рішення місцевого суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково шляхом стягнення на користь позивача 52,70 грн. пені, 55,95 грн. інфляційних та 10,19 грн. трьох відсотків річних. На думку апелянта, суд дійшов правильного висновку про те, що ліцензійний договір № 112603 від 27 жовтня 2003 р. на використання винаходу, захищеного патентом № 57853 від 15 липня 2003 р., на даний час є чинним, не розірваним і відповідач має право на використання винаходу, а у зв'язку з цим безпідставним є задоволення судом позовних вимог [PERSON] про повернення відповідачем технічної документації, необхідної для впровадження у виробництво винаходу ( теплообмінника ), оскільки п. 13.4 договору передбачено, що повернення отриманої документації відбувається у випадку дострокового розірвання договору. На думку відповідача, висновок суд про задоволення вимоги про відшкодування моральної шкоди не ґрунтується на нормах закону і позов у цій частині задоволенню не підлягає. Крім того, апелянт вважає, що судом безпідставно стягнуті з відповідача на користь позивача штрафні санкції за період з 22 лютого 2010 р. по 22 лютого 2011 року і наполягає на тому, що термін прострочення виплати роялті за висновками суду визначається часом з 22 лютого 2011 року, оскільки суд у рішення зазначив про обґрунтованість невиплати роялті до 22 лютого 2011 року. Позивач у письмових запереченнях позивач вважає апеляційну скаргу необґрунтованою та безпідставною, посилаючись на те, що відповідачеві з січня 2009 року відомо про її статус спадкоємиці [PERSON], винахід якого використовує НВК „Прогрес, не виникало сумніві щодо її статусу і дійсності документів про право на спадщину і під час укладання договору від 25 грудня 2009 року. Крім того, позивач звертає увагу на п. 14.5 договору, у якому зазначено, що з моменту його підписання попереднє листування втрачає чинність, так як юридичне існування декількох договорів з одним предметом між тими є сторонами суперечить юридичній сутності договору. Відповідно, безпідставними є і доводи відповідача щодо періоду, за який стягнуті штрафні санкції, а цей факт пояснює і стягнення моральної шкоди. У судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу, а представник позивача скаргу не визнала, підтримавши заперечення позивача. Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги у визначених апелянтом межах, апеляційний суд вважає апеляційну скаргу обґрунтованою і такою що належить до задоволення, а рішення суду таким, що підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог про зобов'язання повернути технічну документацію і про відшкодування моральної шкоди з ухваленням рішення про відмову в цій частині позовних вимог та зміні в частині вирішення вимог про стягнення пені, інфляційних коштів та 3% річних з підстав, передбачених п. п. 3, 4 ст. 309 ЦПК України. Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню в частині задоволення позовних вимог [PERSON] та відшкодування моральної шкоди, та зміні в частині стягнення пені, інфляційних коштів та річних відсотків на користь позивача з підстав, передбачених п.4 і п. 3 ч.1 ст. 309 ЦПК України. Так, судом першої інстанції встановлено, що ліцензійний договір № 112603 на використання винаходу, захищеного патентом № 57853 від 15.07.2003 р., укладений 27 жовтня 2003 р. між громадянином [PERSON] і відповідачем по даній справі, на час розгляду справи є чинним, оскільки строк його дії не закінчився, а права та обовязки за цим договором у складі спадщини перейшли до позивача [PERSON] Такий висновок суду відповідає встановленим обставинам і вимогам закону та сторонами не оспорюється. Як вбачається з п. 13.1 ліцензійного договору № 112603 (а.с. 12), цей договір укладений на термін дії патенту. Термін дії патенту, відповідно до положень ст. 25 Закону України „про охорону прав на винаходи і корисні моделі, становить 20 років від дати подання заявки на патент на винахід. Відповідно до п.3.1 ліцензійного договору вся технічна документація, необхідна для впровадження у виробництво теплообмінника, тобто винаходу за патентом № 57853, передається ліцензіаром уповноваженому працівнику ліцензіата. Документація та матеріали повертаються ліцензіару (власнику патенту) у разі дострокового розірвання договору ( п. 13.4). Зважаючи на висновок про дійсність ліцензійного договору № 112603 та його умови, суд першої інстанції безпідставно зобовязав відповідача повернути позивачеві всю технічну документацію, видану для впровадження у виробництво теплообмінника відповідно до патенту № 57853. Рішення суду в частині задоволення позову про відшкодування моральної шкоди ухвала з порушенням норм матеріального і процесуального права. Так, відповідно до вимог ст. 215 ЦПК України у мотивувальній частині рішення суду обовязково має бути зазначена назва, стаття, її частина, абзац, пункт, підпункт закону, на підставі якого вирішено справу. Задовольняючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди суд не послався на матеріальний закон, на підставі якого вирішено цей позов. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі і щодо відшкодування моральної шкоди. Оскільки ні нормами глави 75 Цивільного кодексу України, які регулюють правовідносини щодо розпоряджання майновими правами інтелектуальної власності (у тому числі ліцензійні договори) , ні договором, у звязку з виконанням якого виник даний спір, можливість відшкодування моральної шкоди не передбачена, позовні вимоги в цій частині не можуть бути задоволені. Судом першої інстанції встановлено, що до 22 лютого 2011 року відповідач не мав документів, що підтверджують право позивача на спадщину після смерті власника патенту, а тому згідно зі ст. 517 ЦК України боржник мав право не виконувати свого обовязку перед новим кредитором. Проте, всупереч цьому висновку, судом стягнуто пеню, передбачену п. 14.1 договору № 112603, з 01 травня 2009 р. та застосовано відповідальність за порушення грошового зобов'язання, передбачену ч.2 ст. 625 ЦК України, за період з 22 лютого 2010 р. по 22 лютого 2011 року. Виходячи з даних про відсутність до 22 лютого 2011 року у відповідача документів, що підтверджують право позивача на отримання роялті за ліцензійним договором № 112603 від 27 жовтня 2003 р., та про фактичну виплату роялті 25 березня 2011 року, обґрунтованими є доводи апеляційної скарги про наявність прострочення виплати з 22 лютого по 25 березня 2011 року і, відповідно, розміри пені та виплат, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України.

Outcome: dismissed