Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-04 00:00:00

[PERSON] звернувся із позовом до суду, в якому вказував на те, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 02.12.2009 року Новомосковською міською радою він є власником житлового будинку [ADDRESS]. Власником сусіднього будинку [NUMBER] є [PERSON], який самочинно провів перебудову та переміщення будинку із порушенням будівельних, санітарних та протипожежних норм. Внаслідок цього, проходить «просідання» будинку позивача та створюються позивачу побутові незручності. Тому він просив зобов'язати відповідача знести самовільно збудований будинок та привести земельну ділянку у належний стан. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2011 року позов задоволено частково. Зобов'язано [PERSON] знести самовільно збудований житловий будинок [ADDRESS] та стягнуті із нього судові витрати. В апеляційній скарзі [PERSON] ставить питання про скасування рішення суду посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено без врахування обставин у справі та вимог законодавства. Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати із наступних підстав. Приймаючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив із того, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 02.12.2009 року Новомосковською міською радою позивач є власником житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS], який він після придбання переобладнав не змінюючи його розмірів та зовнішніх вимірів, що свідоцтвом про відповідність збудованого об'єкта проектній документації, вимогам державних стандартів, та висновком будівельно-технічного дослідження. Відповідач на підставі договору купівлі-продажу від 25.07.2005 року став власником житлового будинку [ADDRESS], який він зніс та збудував новий будинок, що підтверджено матеріалами справи. Відповідачем здійснено будівництво будинку вже після проведення реконструкції будинку позивачем. Ці обставини не заперечувалася сторонами. Суд встановив, що будівництво відповідачем здійснено без дозволу та проектної документації, як того вимагав на той час діючий Закон України «Про планування і забудову територій». Згідно висновку № 3009-10 судової будівельно-технічної експертизи від 11.02.2011 року будівництво, яке проведене у 2008 році на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] не відповідає вимогам ДБН та іншим державним стандартам з питань будівництва санітарним, пожежним, екологічним та іншим нормам) і порушує ДБН А.3.1-5-96, ДБН 360-92**, ДБН А.2.2-3-2004 та порушує по відношенню до власника будинку [ADDRESS] будівельні вимоги, а саме: виконання робіт без відповідно погодженого проекту; порушення протипожежних розривів між будинками (по факту відстань складає 0,85 - 0,7 м.при мінімально допустимому - 6м.); порушення мінімальної відстані від межі сусідньої ділянки для обслуговування будівлі, порушення і незабезпечення належних заходів, щодо не потрапляння опадів на територію суміжної ділянки; порушення допустимих відстаней по відношенню до житлового будинку [NUMBER], щодо облаштування місця відводу продуктів згоряння від опалювального обладнання без улаштування вертикального каналу через зовнішню стіну будинку [NUMBER]; порушення інсоляції та належного потрапляння природного освітлення через вікно житлової кімнати 4 вже збудованого та прийнятого в експлуатацію житлового будинку [NUMBER]. Крім того, експерт вважає, що саме відсутність погодженого відповідними службами будівництва на земельній ділянці [NUMBER] та контролю будівельних робіт, призвела до зазначених порушень, і враховуючи близьке розташування будівлі до будинку [NUMBER], в т.ч. і в разі виконання невідповідного за якістю фундаменту, може призвести до просідання основи (ґрунту) з відповідним негативним впливом на конструкції розташованого будинку [NUMBER]. А тому посилаючись на вимоги ч. 1 ст. 376, ст.ст. 386,391 ЦК України, суд задовольнив частково позовні вимоги позивача. Але із такими висновками суду погодитись не можна, оскільки вони не відповідають вимогам законодавства. Відповідно до вимог ч.1 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. А частиною 7 цієї статті передбачено, що у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. Отже законодавством передбачено право звернення до суду із позовом про знесення самочинно збудованого нерухомого майна відповідному органу державної влади або органу місцевого самоврядування. За таких вимог законодавства наявні підстави для скасування рішення суду першої інстанції, передбачені ст. 309 ЦПК України, та відмови у задоволенні позову.

Outcome: dismissed