Jurisdiction: civil
Date: 2012-01-30 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON], [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк»в особі Тернопільського відділення ПАТ «Укрінбанк», треті особи -Орган опіки і піклування Тернопільської районної державної адміністрації, Відділ Державної виконавчої служби Тернопільського районного управління юстиції, приватний нотаріус Мороз Катерина Володимирівна, про визнання недійсним договору іпотеки від 10.11.2006р., укладений між [PERSON] та Акціонерним товариством «Український інноваційний банк»в особі Тернопільської філії, який посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Мороз К.В. та зареєстрованого в реєстрі за №12650. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримує, в їх обгрунтування зазначає, що договір іпотеки віл 10.11.2006р., згідно з яким в іпотеку переданий незавершений будівництвом житловий будинок в [ADDRESS], та земельна ділянка по [ADDRESS], в рахунок забезпечення належного виконання кредитних зобов'язань [PERSON] укладений з порушенням норм законодавства, а саме такий, що вчинений без згоди Органу опіки та піклування через проживання в даному житловому будинку двох малолітніх дітей. На підставі виконавчого напису нотаріуса проводиться процедура щодо реалізації будинку, чим будуть порушенні права дітей на користування житлом та при виконанні виконавчого напису про стягнення із [PERSON] боргу діти залишаться без місця проживання. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги визнав та зазначив, що дійсно на момент укладення спірного договору в житловому будинку проживали двоє малолітніх дітей без реєстрації. Іншого житла вони не мають і при укладенні договору в банківську установу не було подано відповідних доказів про місце проживання малолітніх дітей. Представник Банку в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, мотивуючи тим. що договір іпотеки був укладений у відповідності до норм законодавства на підставі поданих іпотекодавцем документів, будь-яких доказів щодо факту проживання малолітніх дітей у незавершеному будівництвом житловому будинку як Банку, так і нотаріусу при посвідченні договору надано не було. Представник Органу опіки та піклування в судовому засіданні зазначив, що в разі доведеності факту проживання в житловому будинку, який переданий в іпотеку двох малолітніх дітей і укладення договору без відповідної згоди, тому при вказаних обставинах порушуються права та інтереси дітей, які підлягають захисту. Представник Відділу Державної виконавчої служби Тернопільського районного управління юстиції в судове засідання не з'явився. Приватний нотаріус в судове засідання не з'явився, згідно із пояснень вбачається, що договір іпотеки був посвідчений з дотриманням вимог Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей». Предметом іпотеки є незавершений будівництвом житловий будинок, а тому будь-яка реєстрації громадян в даному будинку неможлива і документального підтвердження користування житловим будинком малолітніми дітьми немає. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, встановив наступні обставини. 10 листопада 2006 року між АК «Український інноваційний банк»в особі Тернопільської філії АТ «Укрінбанк» та позичальником [PERSON] був укладений кредитний договір №138/06-Ф, за умовами якого Банк надав, а позичальник отримав на умов забезпечення, строковості, повернення та плати за користування кредитними коштами кредит в сумі 39600 доларів США. В забезпечення належного виконання позичальником кредитних зобов'язань по кредитному договорі №138/06-Ф між АТ «Український інноваційний банк»та іпотекодавцем [PERSON] був укладений 10.11.2006р. договір іпотеки, предметом якого є незавершений будівництвом житловий будинок з надвірними побудовами готовність якого 82% та земельна ділянка площею 0,200 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходяться в [ADDRESS]. 17 листопада 2010 року державним виконавцем Відділу ДВС Тернопільського районного управління юстиції при примусовому виконанні виконавчого напису приватного нотаріуса №920 від 13.10.2010р. про звернення стягнення на предмет іпотеки проведений опис майна боржника [PERSON], за результати якого складений Акт опису й арешту майна, до якого увійшли земельна ділянка площею 0,20 га. по [ADDRESS], в смт. Велика Березовиця та незавершений будівництвом житловий будинок. Судом встановлено, що на час укладення оспорюваного договору іпотеки [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з гр. [PERSON] з 05.10.1995р. по 01.11.2011р., від якого народилися [PERSON] 28.05.1997р. народження та [PERSON] 21.01.2002р. народження. Місце реєстрації малолітніх [PERSON] і [PERSON] є [ADDRESS]. Однак, представник позивача [PERSON], яка є матір'ю боржника [PERSON] та бабусею малолітніх дітей зазначає, що діти з початку 2005 року проживали разом із матір'ю в будинку по [ADDRESS], в смт. Велика Березовиця, хоч і даний будинок є незавершений будівництвом, оскільки не мали іншого місця проживання. В даному будинку сім'я вела спільне господарство, доглядала територію, обробляли город. Так як будинок є незавершений будівництвом місце реєстрації проживання не проводилося. Частина 1 статті 29 Цивільного кодексу України встановлює, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, кватира, інше приміщення, придатне для проживання у ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Частина 3 вказаної статі передбачає, що місцем проживання фізичної особи у віці до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них з ким вона проживає. Місце проживання дітей за місцем проживання батьків підтверджується також приписами ч. 2 ст. 13 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», якою обмежено вільний вибір місця проживання особам, які не досягли 16 річного віку. Аналогічні приписи відображенні в статті 160 Сімейного кодексу України, яка визначає місце проживання дитини за згодою батьків. Відповідно до задекларованої у приписі 4 Декларації прав дитини та ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 156 ЖК Української РСР діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. У відповідності до ч. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства»батьки або особи, які їх замінюють не мають права без дозволу органів опіки та піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. За нормами статті 177 Сімейного кодексу України одним із правочинів, який не може бути вчинений батьками без дозволу органів опіки та піклування є відмова від майнових прав дитини, зокрема, права користуватися жилим приміщенням. Статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей»встановлено неприпустимість зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень. Для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. За клопотанням представника позивача в підтвердження викладених обставин щодо проживання малолітніх дітей в смт. Велика Березовиця по [ADDRESS], в судовому засіданні були допитані свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Із показів свідка [PERSON] вбачається, що вона працює лікарем, дільницю, де проживає позивач, а саме [ADDRESS], обслуговує з 2000 року. Малолітніх дітей знає, приймала їх на облік, неодноразово мати приходить із дітьми в поліклініку, і сама приїжджала до них додому по [ADDRESS], проводити огляд дітей. Сім'я по [ADDRESS], проживає із 2005 року, домашня адреса малолітніх дітей у медичних карточках, і за якою були здійсненні виїзди лікаря і в яких наявні відповідні відмітки, вказана [ADDRESS]. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] надав покази, з яких вбачається, що він з 2001 року працював дільничним інспектором міліції. Протягом 2006-2010 років здійснював обслуговування району [ADDRESS]. Неодноразово здійснював перевірку дотримання правил поводження особами із зброєю в будинку по [ADDRESS]. В даному жилому приміщенні проживають також малолітні діти та їхня мати протягом багатьох років. Свідок [PERSON] в судовому засіданні надала покази, з яких вбачається, що вона є сусідкою [PERSON] Стверджує, що остання разом із двома малолітніми дітьми проживає по [ADDRESS], із 2005 року. Сім'я постійно дбає про благоустрій будинку, обробляє город, ведуть господарство. Брала участь у складанні акту обстеження проживання сім'і у згаданому будинку і достовірно може сказати про фактичне проживання та користування [PERSON] та її дітьми житловим будинком, який облаштований належним чином та всіма умовами для постійного проживання. Свідок [PERSON] надала покази, з яких вбачається, вона є сусідкою [PERSON], знає її та дітей багато років. Достовірно зазначає, що [PERSON] разом із двома малолітніми дітьми проживають в будинку по [ADDRESS], з 2005 року, завжди бачить сім'ю, вони обробляють город, ведуть господарство, утримають будинок та прилеглу територію. Бачила, що діти інколи залишаються в будинку самі, коли [PERSON] ходить на роботу. Крім цього, як свідчить Акт обстеження фактичного проживання малолітніх дітей від 22.11.2011р., складений в складі комісії, а саме секретаря Великоберезовицької селищної ради, дільничного інспектора, паспортиста Великоберезовицької селищної ради, сусідів, в будинку [ADDRESS] без реєстрації з 2005 року проживає сім'я [PERSON], яка складається із неї та двох малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON]. У відповідності до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цього Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, правочин, який вчиняється батьками не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх дітей. Статтею 215 Кодексу встановлено, що однією із підстав недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановленні, зокрема, ч. 1, ч. 6 ст. 203 ЦК України. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що матеріалами справи та показам свідків підтверджено факт проживання малолітніх дітей [PERSON] у незавершеному будівництвом житловому будинку, що при укладанні спірного договору Банком не було належним чином перевірено. Згоду на передачу в іпотеку незавершеного будівництва будинку по [ADDRESS], Органом опіки та піклування не надано, а тому, враховуючи процедуру звернення стягнення на зазначений будинок в рахунок погашення кредитної заборгованості [PERSON], який на думку суду в розумінні ст. 29 ЦК України відноситься до місяця проживання фізичної особи, а також її малолітніх дітей, порушення матір'ю [PERSON] прав малолітніх дітей на користування житлом при укладенні договору іпотеки, суд вважає, що в даному випадку має місце укладення договору із порушенням норм чинного законодавства, який слід визнати недійсним з моменту його укладення. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторонам повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню в доход Державного бюджету із відповідачів порівно.

Outcome: approved