Jurisdiction: civil
Date: 2012-02-08 00:00:00

[PERSON] та [PERSON], звернулись з позовом до [PERSON] Київської державної нотаріальної контори, відповідно до заявлених позовних вимог просили суд: «Зобовязати [PERSON] Київську державну нотаріальну контору витребувати від Бюро технічної інвентаризації м. Києва відомості щодо зареєстрованого в період з 30 липня 1998 року по 02 грудня 2008 року права власності [PERSON] на нерухоме майно». На підставі ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 28 грудня 2011 року здійснено заміну неналежного відповідача [PERSON] Київської державної нотаріальної контори на належного відповідача [PERSON] управління юстиції у місті Києві. (а.с.52) Представник позивачів [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, пояснив, що 02 грудня 2008 року помер [PERSON], після його смерті позивачі, [PERSON] та [PERSON], діти померлого, звернулись до Державної нотаріальної контори і заявами про прийняття спадщини, іншим спадкоємцем померлого першої черги за законом є [PERSON], дружина померлого. Після смерті батька, позивачам стало відомо, що за час перебування у шлюбі з [PERSON], їх батьком придбавалось нерухоме майно, яке було зареєстровано на імя його дружини, яке відповідно є обєктом спільної сумісної власності подружжя. З метою отримання інформації про наявне нерухоме майно, яке зареєстроване на імя [PERSON], позивачі звернулись до [PERSON] Київської нотаріальної контори з вимогою витребувати з Бюро технічної інвентаризації м. Києва відомості щодо зареєстрованого в період з 30 липня 1998 року по 02 грудня 2008 року права власності [PERSON] на нерухоме майно, що передбачено п.8 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, однак державний нотаріус відмовила вчиняти такі дії, мотивуючи тим, що нотаріальні дії вчиняються відносно спадкового майна померлого [PERSON], а не [PERSON], тому відсутні підстави для вжиття заходів щодо розшуку майна. Представник відповідача - Головного управління юстиції у місті Києві, в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи відповідач повідомлений належним чином, про причини неявки представника відповідача суд не повідомив, процесуальним правом надати письмові пояснення по суті предмету спору не скористався. На підставі ч.1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON], дослідивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] помер 02 грудня 2008 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть. (а.с.35). Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом та за законом. За нормою частини першої статті 1258 Цивільного кодексу України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Зазначені дії, що свідчать про намір спадкоємця прийняти спадщину, повинні бути вчиненні протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. (ст.1270 Цивільного кодексу України) Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Згідно ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом ма ють діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його сме рті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцями померлого [PERSON] з першої черги за законом є: діти спадкодавця - [PERSON] та [PERSON], та дружина померлого [PERSON]. Відповідно до ст.66 Закону України „Про нотаріат на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, державним нотаріусом за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину. Видача свідоцтва провадиться у строки, встановлені цивільним законодавством України. Згідно ч.1 ст.68 Закону України „Про нотаріат нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна. Як передбачено у статті 71 Закону України «Про нотаріат»у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. На підставі письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, за згодою другого з подружжя, що є живим, у свідоцтві про право власності може бути визначена і частка померлого у спільній власності. Свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з них видається нотаріусом за місцем відкриття спадщини. 03 серпня 2010 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до [PERSON] Київської нотаріальної контори із заявою про витребування з Бюро технічної інвентаризації м. Києва відомостей щодо зареєстрованого в період з 30 липня 1998 року по 02 грудня 2008 року права власності [PERSON] на нерухоме майно. (а.с.33) За результатами розгляду даної заяви, 11 вересня 2010 року [PERSON] Київська нотаріальна контора надала відповідь про наступне, що в архівах державної нотаріальної контори знаходиться спадкова справа №2292/08 до майна померлого 02.12.2008 року [PERSON], витребувати відомості з Бюро технічної інвентаризації м. Києва відомості щодо реєстрації права власності на імя [PERSON] після померлого 02.12.2008 року [PERSON] неможливо, в звязку з тим, що згідно п.8 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріуси мають право витребувати від підприємств, установ і організацій відомості і документи, які необхідно для вчинення нотаріальних дій. Нотаріальні дії будуть вчинені відносно спадкового майна померлого [PERSON], а не [PERSON], також згідно п.12 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України разі одержання від суду повідомлення про те, що зацікавлена особа оспорює право або факт, вчинення нотаріальної дії зупиняється до вирішення справи судом. На даний час справа знаходиться в Дніпровському районному суді м. Києва та призначена до розгляду. Відповідно ч.1 ст.46 Закону України «Про нотаріат»нотаріуси, які вчиняють нотаріальні дії, мають право витребувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій. 03 серпня 2010 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до [PERSON] Київської нотаріальної контори із заявою про витребування з Бюро технічної інвентаризації м. Києва відомості щодо зареєстрованого в період з 30 липня 1998 року по 02 грудня 2008 року права власності [PERSON] на нерухоме майно. (а.с.33) За результатами розгляду даної заяви, 11 вересня 2010 року [PERSON] Київська нотаріальна контора надала відповідь про наступне, що в архівах державної нотаріальної контори знаходиться спадкова справа №2292/08 до майна померлого 02.12.2008 року [PERSON], витребувати відомості з Бюро технічної інвентаризації м. Києва відомості щодо реєстрації права власності на імя [PERSON] після померлого 02.12.2008 року [PERSON] неможливо, в звязку з тим, що згідно п.8 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріуси мають право витребувати від підприємств, установ і організацій відомості і документи, які необхідно для вчинення нотаріальних дій. Нотаріальні дії будуть вчинені відносно спадкового майна померлого [PERSON], а не [PERSON], також згідно п.12 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України разі одержання від суду повідомлення про те, що зацікавлена особа оспорює право або факт, вчинення нотаріальної дії зупиняється до вирішення справи судом. На даний час справа знаходиться в Дніпровському районному суді м. Києва та призначена до розгляду. Як зясовано судом, на підставі рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26 травня 2010 року позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], треті особи Дніпровська районна у місті Києві рада, Ксаверівська сільська рада Васильківського району Київської області, [PERSON] управління юстиції у місті Києві про визнання права власності. Визнано за [PERSON] право власності на майно: 2/3 частки житлового будинку №59 по вулиці Київська в селі Ксаверівка, Васильківського району Київської області; 2/3 частки земельної ділянки площею 0,16 га по вулиці Київська в селі Ксаверівка, Васильківського району Київської області; 2/3 частки житлової квартири [ADDRESS]. (а.с.37-39) Як встановлено судом в мотивувальній частині судового рішення: «Відповідно до ст.ст.1261, 1267 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частки у спадщині кожного із спадкоємців є рівними. З наданих позивачем документів та копії спадкової справи, встановлено, що позивачка дружина померлого та відповідачі , які є рідними дітьми померлого [PERSON], є спадкоємцями першої черги, які звернулись до [PERSON] Київської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини в установлені законодавством строки. Дані особи успадковують майно, що залишилось після спадкодавця в рівних частках. Інших спадкоємців першої черги не має. Викладене вище дає підстави для визнанням права власності за [PERSON] в порядку спадкування за законом на 1/6 частину всього спадкового майна, тобто її частка у оспорюваному майні в загальному становить 2/3 частини. Кожен з відповідачів має право на 1/6 частину спадкового майна». Відповідно до частини третьої ст.61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як передбачено у п.8 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 р.№20/5 (зі змінами та доповненнями) на прохання фізичних чи юридичних осіб, які звернулися за вчиненням нотаріальних дій, нотаріуси мають право витребувати від підприємств, установ і організацій відомості та документи, необхідні для вчинення цих нотаріальних дій, складати проекти правочинів і заяв, виготовляти копії (фотокопії) документів та витягів з них, а також давати роз'яснення з питань вчинення нотаріальних дій і консультації правового характеру, одержувати плату за надання консультацій правового характеру, які не пов'язані із вчинюваними нотаріальними діями, та за надання додаткових інформаційно-технічних послуг. Разом з тим, у пункті 224 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України розяснено, що нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення (визначення) частки померлого у спільному майні. Якщо у спільному майні подружжя правовстановлювальний документ на таке майно оформлений на того із подружжя, що є живим, нотаріус вимагає його (її) письмову згоду на виділ на ім'я померлого його частки в спільному майні. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до ст.2-1 Закону України «Про нотаріат»Державне регулювання нотаріальної діяльності полягає у встановленні порядку допуску громадян до здійснення нотаріальної діяльності, порядку зупинення і припинення приватної нотаріальної діяльності, порядку вчинення нотаріальних дій; визначенні органів та осіб, які вчиняють нотаріальні дії та які здійснюють контроль за організацією нотаріату і нотаріальною діяльністю в Україні, перевірки організації нотаріальної діяльності нотаріусів та виконання ними правил нотаріального діловодства; визначенні ставок державного мита, яке справляється державними нотаріусами; встановленні розмірів плати за надання додаткових інформаційно-технічних послуг та порядку її справляння. Контроль за організацією нотаріату України, перевірки організації нотаріальної діяльності приватних нотаріусів та виконання ними правил нотаріального діловодства здійснюються Міністерством юстиції України, [PERSON] управлінням юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головними управліннями юстиції в областях, містах Києві та Севастополі. Відповідно до частини першої ст.11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як зясовано судом, підтверджується наявними у справі доказами, позивачі [PERSON] та [PERSON], як спадкоємці першої черги по закону спадкодавця [PERSON], який помер 02.12.2008 року, у встановленому порядку звернулись до [PERSON] Київської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, іншим спадкоємцем померлого першої черги по закону є дружина померлого [PERSON], за відомостями відомими суду у [PERSON] Київській державній нотаріальній конторі заведена спадкова справа №2292/08 щодо майна померлого [PERSON], що зумовлює вчинення державним нотаріусом дій, повязаних з оформленням спадкоємцями права на спадкове майно у порядку визначеному у розділі 22 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Таким чином, в межах даного спору судом не встановлено обставин, які свідчили б про допущені з боку [PERSON] Київської державної нотаріальної контори порушення вимог Закону України «Про нотаріат»та Інструкції про вчинення нотаріальних дій, крім того позивачами безпосередньо не оскаржуються дії державного нотаріуса, відповідно до змісту позовної заяви позивачами предявлено вимоги до [PERSON] Київської державної нотаріальної контори, в той же час у звязку з винесенням судом ухвали про заміну відповідача та визначення належним відповідачем [PERSON] управління юстиції у місті Києві, позивачами не було подано заяви про зміну підстав та предмету позову в порядку ст.31 Цивільного процесуального кодексу України, тому безпосередньо позовних вимог до Головного управління юстиції у місті Києві позивача заявлене не було, що унеможливлює надати оцінку заявленим позовним вимогам, враховуючи правовий статус та межі повноважень Головного управління юстиції у місті Києві, діяльність якого регламентується Законом України «Про нотаріат». Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов [PERSON], [PERSON] до Головного управління юстиції у місті Києві про зобовязання вчинити дії, повязані з витребування відомостей про наявність нерухомого майна є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Відповідно до положень ст.88 Цивільного процесуального кодексу України відсутні підстави для відшкодування позивачу за рахунок відповідача судових витрат, оскільки судом ухвалено рішення про відмову у задоволені позову в повному обсязі. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed