Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-14 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення боргу, посилаючись на те, що 09 червня 2010 року відповідачу було надано 5\~000 грн. в борг з терміном повернення до 09 грудня 2010 року. На підтвердження укладеної між сторонами усної угоди, відповідач власноручно написала розписку від 09.06.2010 року в присутності свідків про отримання коштів та про повернення боргу до 09.12.2010 року. Протягом жовтня листопада 2010 року відповідач борг відповідачу частково повернула в сумі 1\~975 грн. 52 коп. Однак решту боргу відповідач добровільно не повертає, тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала та не заперечувала проти їх задоволення. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини які регулюються нормами цивільного законодавства. Як встановлено в судовому засіданні, 09 червня 2010 року позивачем під розписку відповідачу було надано в борг 5\~000 грн. Про отримання коштів в сумі 5\~000 грн. відповідач власноручно написала розписку від 09.06.2010 року, та зобовязувалася повернути борг в повному обсязі. Відповідачем частково позивачу борг повернено в сумі 1\~975 грн. 52 коп. В даному випадку суд вважає, що відповідно до договору позики позивач виконав зобовязання перед відповідачем. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей, того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Виходячи з цього, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення боргу є цілком обґрунтованими на законі, а тому підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до наданих позивачем квитанцій розмір витрат на інформаційно-технічне забезпечення складає 120 грн., судовий збір в сумі в сумі 51 грн., а розмір витрат на правову допомогу 1 000 грн., які і підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, а саме до стягнення з відповідача на користь позивача борг в сумі 3\~024 грн. 48 коп., інфляційні в сумі 74 грн. 64 коп., 3% річних за прострочення виконання зобовязання в сумі 17 грн. 17 коп., витрати на правову допомогу в сумі 1\~000 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду в сумі 120 грн. та судовий збір в сумі 51 грн., а всього 4\~287 грн. 29 коп.

Outcome: approved