Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до територіальної громади в особі Олешнянської сільської ради Ріпкинського району та [PERSON] з вимогами про встановлення факту прийняття спадщини. Позовні вимоги мотивовані тим, що вона являється спадкоємцем за заповітом майна матері [PERSON], яка померла 16.12.1984 року. Відповідно до заповіту, який був складений 23.08.1979 року, [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: все своє майно, що буде належати їй на день смерті, вона заповіла своїй дочці [PERSON], а всіх інших членів сімї позбавила спадку. Таким чином, позивач виявилася єдиною спадкоємицею майна матері, до складу якого увійшов будинок № 19 по вул. Лісній в селі Олешня Ріпкинського району. Після смерті [PERSON], навесні 1985 року позивач зі своїм чоловіком зробили ремонт будинку, обробляли земельну ділянку біля будинку, користувалася садом біля будинку. Тобто позивач вчинила дії, які свідчили про фактичне прийняття нею спадщини протягом строку встановленого законом, зокрема приступила до управління та управління спадковим майном. Оскільки позивач не була обізнана з порядком оформлення спадкових прав на майно, то вважала, що сама по - собі наявність заповіту на її імя є підтвердженням її права власності на спадкове майно. Встановлення факту прийняття позивачкою спадщини виявилося необхідним для юридичного оформлення права власності на спадкове майно. Встановлення даного факту в позасудовому порядку є неможливим через віддаленість подій у часі. Позивач в судове засідання не зявилася. Представники позивача в судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі, просили задовольнити. На обґрунтування позову послалися на доводи викладені у позові. Крім того, додали, що відповідач [PERSON], в силу свого віку, не може мати достовірних даних та будь яких належних доказів про те, що у 1985 році спадщина позивачкою не приймалася. Додатково пояснили, що позивачка разом зі своїм чоловіком поставили будинок на фундамент, перекрили дах, зробили нову долівку у будинку, наймали робітників, щоб зробили нову піч. Ключі від будинку були у позивачки і коли у 1992 році з Азербайджанської РСР приїхала родина [PERSON] на проживання у село Олешня, то саме до позивачки вони звернулися за дозволом тимчасово пожити у її спадковому будинку. Представник відповідача територіальної громади в особі Олешнянської сільської ради в судове засідання не зявився,просив розглянути справу у його відсутність. Позовні вимоги не визнав. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечувала, просила відмовити в його задоволенні. Суть заперечень зводилася до того, що позивач спадщину не приймала, про що написала власноручно відповідну заяву у 1997 році. Ремонт спадкового будинку проводився силами всіх родичів, зокрема і її батьками. З 1992 року її родина оселилася у будинку, з того часу позивачка взагалі ніякого відношення до будинку не мала. Всі документи щодо страхування будинку, оплати комунальних послуг та інші були оформлені на імя [PERSON]. Крім того, з 1992 року місце проживання всієї родини відповідачки було зареєстровано за адресою: [INFO]. Представник відповідача [PERSON] адвокат [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, вважає їх необґрунтованими. Докази, надані представниками позивачки є неналежними та не підтверджують факту прийняття спадщини позивачкою. Крім того, хоча в позові заявлена вимога тільки про встановлення факту прийняття спадщини, але з суті позовних вимог вбачається, що позов має майновий характер, оскільки фактично йде мова про спір про право на будинок № 19 по вул.. Лісній в с. Олешня. Оскільки з часу відкриття спадщини, тобто з 1984 року, минуло дуже багато часу, а спір про будинок між позивачкою та матірю відповідачки та безпосередньо відповідачкою [PERSON] продовжується також тривалий час, а саме з 90-х років, то в даному випадку позивачкою пропущений строк позовної давності звернення до суду за захистом своїх прав. За таких обставин, просив застосувати строк позовної давності та відмовити у позові в повному обсязі. Вислухавши сторони та свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. З матеріалів справи видно, що згідно складеного за життя [PERSON] заповіту від 23.08.197 року, [PERSON] заповіла все своє майно своїй дочці [PERSON], одночасно вказавши в заповіті, що всіх інших членів сімї вона позбавляє спадщини. З довідки, виданої виконкомом Олешнянської сільської ради встановлено, що [PERSON] одна до смерті проживала в [INFO], крім неї в будинку ніхто не був зареєстрований. Копією ощадної книжки позивачки підтверджено здійснення за власний рахунок поховання спадкодавця [PERSON] Допитані судом свідки позивачки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в суді стверджували, що позивачка разом зі своїм чоловіком [PERSON] після смерті спадкодавці, навесні 1985 року проводила ремонт будинку № 19 по вул. Лісній в с. Олешня Ріпкинського району. Зокрема, будинок за допомогою домкратів, які привозив з собою [PERSON], був піднятий на поставлений на фундамент, було перекрито дах будинку шифером, відновлена піч, проводилися й інші роботи по будинку, а також оброблялася земельна ділянка і сад. На час ремонтних робіт, своїх дітей позивачка залишала під наглядом свідка [PERSON], що працювала в магазині с. Моложава Городнянського району, де проживала позивачка. Крім того, чоловік позивачки, працюючи в лісгоспі, виписував пиломатеріал для ремонту будинку. З дослідженого судом листа датованого 1987 роком від [PERSON] на адресу [PERSON] встановлено, що родині [PERSON] було відомо про те, що одноосібним власником родинного будинку № 19 по вул. Лісній в с. Олешня прийнявши спадщину стала [PERSON] Крім того, як вбачається з рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 10.08.2011 року та ухвали апеляційного суду Чернігівської області від 26.10.2011 року у цивільній справі № 2518/2-298/2011 за позовом [PERSON] до Олешнянської сільської ради та [PERSON] про визнання права власності за набувальною давністю, судом як першої, так і апеляційної інстанції, при досліджені обставин у справі було перевірено, зясовано і встановлено те, що [PERSON] у 1984-1985 роках вчинила дії, які свідчили про фактичне прийняття нею спадщини після смерті матері [PERSON] Вказані судові рішення набрали чинності. По справі встановлено, що до Ріпкинської районної державної нотаріальної контори ніхто не звертався із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON], спадкова справа не заводилась. Враховуючи наведене, в даному випадку, застосуванню підлягає ст. 549 Цивільного кодексу України ( в ред. 1963 року, що діяв на час виникнення правовідносин), якою визначалося, що спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Суд приходить до висновку, що по справі підтверджено факт прийняття спадщини позивачкою [PERSON] після смерті спадкодавця [PERSON] протягом установлених, діючим на час виникнення правовідносин, 6 місяців. Судом оцінюються критично та не беруться до уваги докази подані відповідачкою [PERSON] на обґрунтування її заперечень, оскільки як показами свідків, так і довідками, що були досліджені судом, підтверджується факт проживання з 1992 року родини відповідачки в будинку № 19 по вул. Лісній в с. Олешня Ріпкинського району. Доказів, які б спростовували доводи позивачки про фактичне прийняття нею спадщини, відповідач [PERSON] суду не надала. Посилання відповідачки на заяву, написану [PERSON] через 13 років про те, що вона спадщину не приймала і в судові органи для продовження пропущеного строку звертатися не буде, судом до уваги не приймаються. Оскільки ця заява була вчинена поза 6-ти місячним строком прийняття спадщини, спадкова справа в Ріпкинській районні державній нотаріальній конторі не заводилась, із заяви достеменно не встановлено, чи взагалі вона дійшла до нотаріальної контори, оскільки на ній відсутні будь які печатки нотаріальної контори, з неї не можливо встановити прізвище нотаріуса, який ніби то посвідчив цю заяву, і взагалі з тексту заяви не вбачається, що в ній йдеться саме про відмову від спадщини. Поряд з цим, та обставина, що позивач звернулася до суду за встановленням факту, що має юридичне значення, в порядку позовного провадження, свідчить про те, що їй відомо про невизнання її права на спадкування майна [PERSON] з боку родини відповідачки. Так, по справі встановлено і не заперечується обома сторонами, що у 1992 році родина [PERSON] за усною домовленістю з позивачкою оселилася на проживання у [INFO] до отримання квартири в місті Чернігові. Отримавши у 2007 році квартиру у місті Чернігові, родина [PERSON] відмовилася звільнити будинок. Між [PERSON] та [PERSON] у 2007 році розпочався спір за будинок, який продовжується до часу розгляду справи судом, але вже між [PERSON] та [PERSON] дочкою [PERSON] Таким чином позивачці точно відомо про невизнання родиною [PERSON] її права на спадкування майна [PERSON] з 2007 року. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ст. ст. 256, 257, 267 Цивільного кодексу України встановлено, що за загальним правилом, особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу протягом трьох років від дня коли особа дізналася, або могла дізнатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позовна давність застосовується судом за заявою однієї із сторін і є підставою для відмови в позові. За таких обставин, суд приходить до висновку, що у позивачки закінчився строк позовної давності для предявлення позову і враховуючи заяву представника відповідача [PERSON] адвоката [PERSON] про застосування позовної давності, вказана обставина є підставою для відмови у позові.

Outcome: dismissed