Jurisdiction: civil
Date: 2012-02-28 00:00:00

Позивачі у справі звернулися до суду із вказаним позовом посилаючись на те, що, є власниками квартири [ADDRESS], та є споживачами житлово-комунальних послуг. Позивачі зазначали, що починаючи із березня 1998 року в Рахунках на сплату комунальних послуг по їх квартирі, за інформацією поданою відповідачем зазначається борг у розмірі 502 грн. 53 коп, який станом на березень 2011 року зменшився до 487грн.09 коп. Позивачі зазначали, що є законослухняними громадянами, і в першу чергу свій сімейний бюджет розподіляють на оплату комунальних послуг, зберігають квитанції за всі роки, їм не відомо звідки та за який період утворився вказаний борг з 1998 року. Позивачі зазначали, що неодноразово в усному та письмовому порядку звертались до бухгалтерії відповідача, для з»ясування обставин виникнення боргу, але результату останнє не дало результатів. Позивачі зазначали, у зв»язку із тим, що в рахунках на оплату житлово-комунальних послуг проставляється борг, вони позбавленні можливістю користуватися знижкою, проведення оплати до 20 числа, а також вказаний борг, принижує їх честь і гідність, а тому просять суд позов задовольнити з урахуванням його уточнень ( а.с.97-98) зобов»язати відповідача та Єдиний розрахунковий центр філіал №808 внести зміни в свої фінансово-розрахункові відомості та не враховувати борг, скасувати заборгованість за житлово-комунальні послуги, по якій закінчився строк позовної давності у розмірі 487,09 грн. В судовому засіданні позивачі підтримали заявлені позовні вимоги, просили суд позов задовольнити. В судовому засіданні відповідач позов не визнав, подав письмові заперечення проти позову ( а.с.73-83). Третя особа про свою участь у судовому засідання суд не повідомила. Заслухавши пояснення позивачів, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до ст.ст. 10,11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до Цивільного процесуального кодексу України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні данні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що позивачі є власниками квартири [ADDRESS], та є споживачами житлово-комунальних послуг. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Відповідно до ст.67ЖК України плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін\\тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Як вбачається із матеріалів справи та пояснень сторін у справі письмовий договір між сторонами у справі про надання житлово-комунальних послуг та їх споживання не укладався, відповідно, умови надання цих послуг та їх оплата сторонами не обумовлювалась. Із фактичних стосунків, що склалися між сторонами, у відповідності до ч.2 ст.639 ЦК України суд дійшов висновку про наявність між сторонами договірних відносин, які відповідають особливостям Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в силу яких, Виконавець надає Споживачу комунальні послуги, а Споживач зобов»язаний їх оплатити, згідно із тарифами та у строки, обумовлені сторонами, або визначені законом. Так відповідно до п.1ч.1ст.20 особливостям Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач комунальних послуг має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. На підтвердження здійснених оплат позивач надав суду квитанції про оплату житлово-комунальних послуг та з утримання будинку та прибудинкової території за спірний період з січняя1998 року до березня 2011 року. Відповідно до п.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить встановлення цін\\тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону. Судом встановлено що згідно із Розпорядженням КМДА від 27.01.1997 року №80 Про порядок розрахунків за житлово-комунальні послуги»(а.с.78-82) затверджено Тимчасове положення про порядок розрахунків за житлово-комунальні послуги., згідно Розпорядження КМДА від 15.04.1997 року №478 «Про порядок розрахунків за житлово-комунальні послуги»(а.с.83) встановлено порядок проведення розрахунків узгоджено строки розробки та погодження графіку впровадження в районах міста нової єдиної розрахункової книжки платників житлово-комунальних послуг. Судом встановлено, що згідно із розрахунковою книжкою (а.с.87-96) за 1997-1999 рр, по квартирі квартири [ADDRESS], станом на січень 1998 року з»явився борг у розмірі 412,75 грн. В судовому засіданні представник відповідача пояснила суду, що облікові книги за 1996 рік не зберіглися. Судом встановлено, що з березня 1998 року в Рахунках на сплату комунальних послуг по квартирі [ADDRESS] ( а.с.20-42,105-107), зазначається борг у розмірі 502 грн. 53 коп, який станом на березень 2011 року зменшився до 487грн.09 коп. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», одним із основоположних принципів державного регулювання цін\\тарифів за житлово-комунальні послуги є відповідність їх рівня розміру економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво. При цьому позивачі не вважали дії відповідача неправомірними щодо нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги з 1998 року до березня 2011 року, не обґрунтували, що відповідач не врахував вказаний принцип регулювання тарифів на житлово-комунальні послуги і не надав суду свого розрахунку витрат на виробництво на спожиті ним житлово-комунальні послуги за 1998-2011 рр і відповідно не підтвердив факту відсутності заборгованості, яка утворилась станом на січень 1998 року. Представник відповідача просила застосувати суд строк загальної позовної давності у відповідності до ст. 257 ЦК України до вимог позивачів, оскільки останні не просили суд поновити такий строк пропущений з поважних причин та не надали суду докази пропущення такого строку. Відповідно до п.2 п.3.ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленого до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, на думку суду позов не доведений та задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed