Jurisdiction: civil
Date: 2012-01-25 00:00:00

[PERSON] 5 вересня 2011року звернулася до суду з позовом до ВАТ «Повстин»про відновлення на посаді кухаря та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Свої позивні вимоги позивач [PERSON] обґрунтовує, тим що 24.03.2008 згідно з наказом №8 її прийнято на посаду кухаря у ВАТ «Повстин». 02.09.2008 відповідно до наказу №9 без її згоди була переведена на посаду різноробочої, хоча за своїм станом здоровя не могла виконувати таку роботу. Наказом №14 від 25.12.2008 її звільнено з посади різноробочої у звязку із скороченням чисельності штату на зимовий період, про що вона була повідомлена поштою. Уважає дії відповідача незаконними, оскільки згідно чинного законодавства переведення працівника на іншу роботу можливе лише за згодою працівника, крім цього власник не має права переміщати працівника на роботу, протипоказану йому за станом здоровя. Просить визнати наказ №9 від 02.09.2008 про переведення її на посаду різноробочої незаконним та відновити її на посаді кухаря, зобовязати відповідача перерахувати її заробітну плату з 02.09.2008 по 25.12.2008 відповідно до окладу кухаря та стягнути недоплачені кошти, також стягнути з відповідача середній заробіток та відпускні за час вимушеного прогулу, починаючи з 25.12.2008 по день ухвалення судом рішення. Крім цього просить відшкодувати їй з відповідача 10000 грн моральної шкоди. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, пояснила, що працювала у відповідача з 24.03.2008 на посаді кухаря. Наказом №9 від 02.09.2008 її було переведено на посаду різноробочої без її згоди. Вона надавала довідку ЦРЛ про звільнення від тяжкої праці за станом здоровя, проте це не було прийнято до уваги при її переведенні. 22.11.2008 керівник ВАТ «Повстин»запропонував звільнитись за згодою сторін, але вона відмовилась. Проте, наказом №14 від 25.12.2008 її звільнено з ініціативи власника. Про своє звільнення вона дізналась, коли 20.01.2009 поштою отримала трудову книжку. Уважає, що оскільки заяви на переведення вона не писала, а звільнено її з посади різноробочої, то вона фактично залишилась на посаді кухаря. Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 15.04.2010 її поновлено на посаді різноробочої ВАТ «Повстин»з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 6137 грн, 2000 грн моральних збитків. 16.02.2011 вона отримала виконавчий лист, у якому зазначені лише вимоги про стягнення, але не було зазначено зобовязання відповідача про поновлення [PERSON] на роботі. Рішення суду відповідачем виконано не було, тому позивач просить визнати наказ №9 від 02.09.2008 про переведення її на посаду різноробочої незаконним та відновити її на посаді кухаря, зобовязати відповідача перерахувати її заробітну плату з 02.09.2008 по 25.12.2008 відповідно до окладу кухаря та стягнути недоплачені кошти, також стягнути з відповідача середній заробіток та відпускні за час вимушеного прогулу, починаючи з 25.12.2008 по день ухвалення судом рішення, а всього 41 795 грн. Крім цього просить відшкодувати на її користь з відповідача 10000 грн завданої їй моральної шкоди. Представник відповідача позов не визнав, пояснив, що вимоги позивача безпідставні, оскільки рішення суду від 15 квітня 2010 року про поновлення позивача на роботі відповідачем було виконане і вона поновлена на посаді різноробочої, проте на роботу вона жодного разу не зявилась. Наказом від 02 березня 2008 року позивача переведено на роботу різноробочою, про те, що таку роботу за станом здоровя позивач не може виконувати, довідки ним не надавались. На даний момент підприємство ліквідовується, правонаступник відсутній. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, уважає, що позов не підлягає задоволенню. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини: Наказом від 24 березня 2008 року № 8 позивача [PERSON] прийнято на роботу у ВАТ «Повстин»кухарем. 02 вересня 2008 року наказом №9 без її згоди вона була переведена на посаду різноробочої. Наказом №14 від 25.12.2008 її звільнено з роботи з ініціативи власника (а.с.5). Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 15.04.2010 її поновлено на посаді різноробочої ВАТ «Повстин»з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 6137 грн, 2000 грн моральної шкоди (а.с.14). Своє переведення на іншу роботу позивач разом зі звільненням з роботи чи в інший час не оскаржувала, хоча про переведення на іншу роботу вона дізналась 2 вересня 2008 року, коли і приступила до її виконання, що вона сама підтвердила у судовому засіданні. Позивач у даний час оскаржує переведення на іншу роботу, яке було проведене згідно наказу №9 від 02 вересня 2008 року. Відповідно до ч. 1 ст. 233 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Зважаючи на строк, зазначений у ч.1 ст.233 КЗпП України, позивач мав право оскаржити своє переведення до 02 грудня 2008 року, проте, до суду він звернувся тільки 5 вересня 2011 року. Доказів поважності пропущення строку звернення до суду надано не було, а тому суд не знаходить підстав для його поновлення. Оскільки суд не знаходить підстав для задоволення позову в частині поновлення позивача на посаді кухаря, відсутні підстави і для задоволення позову в частині стягнення заробітної плати та відшкодування моральної шкоди. Ураховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed