Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] з вимогами про відшкодування шкоди, заподіяної працівником при виконанні трудових обов'язків. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачі працювали продавцями в магазині, що належить позивачу та знаходиться за адресою: смт. Ріпки, вул. Попудренка,22а Чернігівської області. З працівниками позивач уклав трудові угоди та договори про повну матеріальну відповідальність. 02 липня 2011 року в магазині була проведена ревізія, за результатами якої було встановлено нестачу товарно - матеріальних цінностей на суму 4099,92 грн., яку позивач просив стягнути з відповідачів. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив задовольнити в повному обсязі, посилаючись на доводи викладені в позові. Додатково на обґрунтування позову пояснив, що трудові договори були укладені з відповідачами 01.10. 2009 року, але фактично вони приступили до роботи 30.09.2009 року, оскільки в цей день вони приймали магазин, робили викладку товару. Тому договори про повну матеріальну відповідальність укладені 30.09.2009 року. Ревізія проводилася у зв'язку з тим, що відповідачі повідомили про бажання звільнитися з роботи. При проведенні ревізії відповідачі були присутніми. Після розірвання трудових договорів, відповідачам було нараховано заробітну плату та проведено з ними розрахунок в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в суді позовних вимог не визнала в повному обсязі, в своїх запереченнях пояснила, що вважає нестачу створеною штучно в якості помсти за те, що вона звільнилася. Крім того, при проведенні ревізії не було враховано насіння рослин, а також заробітну плату, яку їй було нараховано, вона залишила работодавцю в рахунок погашення нестачі. Договори про повну матеріальну відповідальність вона не підписувала, точніше підписалася на пустих бланках. Вважає, що цей договір є недійсним, оскільки підписаний на день раніше ніж вона була прийнята на роботу. Відповідач [PERSON] позовних вимог також не визнала в повному обсязі, підтримала доводи відповідача [PERSON] Крім того, додала, що ключі від магазину також мав роботодавець - позивач, тому він мав доступ до магазину у їх відсутність, але ця обставина ніколи ні з ким не обговорювалася, претензій з цього приводу вона нікому не висловлювала. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Так, з матеріалів справи встановлено, що відповідачі перебували в трудових відносинах з позивачем з 01.10.2009 року на підставі безстрокових трудових договорів, зареєстрованих в Ріпкинському центрі зайнятості населення, а саме з 01.10.2009 року вони були прийняті на роботу в якості продавців по реалізації товарів. Між позивачем з кожним з відповідачів були укладені договори про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 30.09.2009 року. Вказані договори ніким не оскаржувалися, не чинними не визнавалися. З пояснень сторін встановлено, що в магазині по вул. Попудренка, 22а в смт. Ріпки відповідачі працювали вдвох, через день. У випадку відсутності одного продавця (лікарняний, відпустка і т.і.) у відповідачів існувала взаємозамінюваність. Інших працівників не було. Відповідно до інвентаризаційного опису товарів, матеріалів та грошових засобів в торгівлі без номеру, від 02.07.2011 року, за результатами інвентаризації, проведеної в присутності відповідачів, встановлено нестачу товарно - матеріальних цінностей на суму 4099 грн. 92 коп. Згідно зі ст. 134 КЗпП України, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до ст. 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Відповідно до ст. 135-1 КЗпП України, письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском) перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Як встановлено, у ст. 1190 Цивільного кодексу України, особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. Таким чином, враховуючи, що організація роботи відповідачів та відсутність конкретних даних по справі не дають суду можливості визначити міру відповідальності кожної з них, тому відповідачі повинні нести солідарну відповідальність перед позивачем. Згідно зі ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позивачем доведено наявність умов та підстав для стягнення з відповідачів всієї суми нестачі. При цьому, відповідачами суду не надано жодного доказу на підтвердження своїх заперечень. Судом також не можуть бути прийняті до уваги доводи відповідачів щодо часткового відшкодування позивачу суми встановленої нестачі за рахунок заробітної плати, оскільки відповідачами суду не надано жодного доказу цієї обставини, а позивачем суду надано довідку про те, що нарахування та виплата заробітної плати відповідачам проведені в повному обсязі. Враховуючи, що позов підлягає задоволенню, то з відповідачів в солідарному порядку підлягають стягненню судові витрати понесені позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved