Jurisdiction: civil
Date: 2012-02-08 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що на протязі 27 років знаходився він у трудових відносинах з шахтобудівельним управлінням № 2 комбінату «Дніпрошахтбуд», працював на різних підземних посадах із повним робочим днем у шахті. За час роботи він отримав професійне захворювання пиловий бронхіт, емфізема легенів. Згідно повторного висновку Дніпропетровської обласної МСЕК від 27.05.2010року йому встановлено 35 % втрати професійної працездатності безстроково, він визнаний інвалідом другої групи по загальному профзахворюванню безстроково. Внаслідок отримання професійного захворювання йому було завдано великої моральної шкоди, яка виразилася у тому, що він втратив працездатність, став інвалідом, тобто перестав бути повноцінною людиною, він постійно відчуває фізичний біль, який викликаний наслідками професійного захворювання, стан його здоровя дуже незадовільний, він задихається при ходьбі, в нього дуже болить спина та шия, він не витримує навіть легких фізичних навантажень, йому дуже важко стояти і навіть сидіти, став дуже погано спати внаслідок сильних нападів кашлю, не має можливості працювати не тільки на виробництві, а й виконувати елементарну домашню роботу, чим доставляє багато труднощів родині. Багато часу знаходиться на стаціонарному лікуванні, що порушує його нормальні життєві звязки. У результаті всього зазначеного став дуже дратівливим, часто відчуває депресивний стан, порушився звичний спосіб його життя. Позивач у судове засідання не з»явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав повістю, просив їх задовольнити. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити, посилаючись на доводи, викладені в позовній заяві, та на свої пояснення надані у судовому засіданні. Представник відповідача ВВД ФССНВВ та ПЗ в м. Павлограді позов не визнав, посилаючись на те що відповідно до Законів України «Про державний бюджет на 2006 та на 2007 роки»дію Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві...»в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим особам і членам їх сімей незалежно від дати настання страхового випадку було зупинено, Конституційний Суд України в своєму рішенні від 08.10.2008 року визнав ці зміни конституційними. Законом України № 717 від 23.02.2007 р. внесено зміни до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві...», відповідно до яких усі норми даного Закону стосовно виплати моральної шкоди виключено. У п. 3 розділу X «Прикінцеві положення»вказаного Закону, після абзацу третього доповнено новим абзацом, згідно якого відшкодування Фондом моральної (немайнової шкоди застрахованим і членам їх сімей незалежно від часу настання випадку припиняється з 01 січня 2008 року, а тому Фонд є неналежним відповідачем, просив суд відмовити у задоволенні позову. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, а саме ксерокопії: довідки МСЕК № 2 №005474 від 27.05.2010року та довідки МСЕК № 293 від 10.12.2002р. (а.с.7,8), акту форми П-4 розслідування професійного захворювання від 04.11.2002року (а.с.14), трудової книжки [PERSON] (а.с.5,6), виписки із історії хвороби та епікризи (а.с.9-13), аналізуючи все у своїй сукупності, зважаючи на те, що представнику позивача було розяснено право змінити, уточнити, доповнити заявлені вимоги та процесуальні наслідки невиконання вказаних дій; що сторонам по справі було розяснено положення ст. 137 ЦПК України, суд прийшов висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних обставин. Відповідно до ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В судовому засіданні встановлено, що на протязі 27 років позивач знаходився у трудових відносинах з шахтобудівельним управлінням № 2 комбінату «Дніпрошахтбуд», працював на різних підземних посадах із повним робочим днем у шахті. За час роботи позивач отримав професійне захворювання пиловий бронхіт, емфізема легенів. Висновком МСЕК №293 від 10.12.2002року позивачу встановлено 25% втрати професійно працездатності первинно (а.с.8). Згідно повторного висновку Дніпропетровської обласної МСЕК від 27.05.2010року позивачу встановлено 35 % втрати професійної працездатності безстроково, він визнаний інвалідом другої групи по загальному профзахворюванню безстроково (а.с.7). Внаслідок втрати професійної працездатності позивачу завдана моральна шкода, оскільки позивач став інвалідом другої групи по профзахворюванню безстроково, він задихається при ходьбі, в нього дуже болить спина та шия, він не витримує навіть легких фізичних навантажень, йому дуже важко стояти і навіть сидіти, став дуже погано спати внаслідок сильних нападів кашлю, не має можливості працювати не тільки на виробництві, а й виконувати елементарну домашню роботу, чим доставляє багато труднощів родині. Багато часу знаходиться на стаціонарному лікуванні, що порушує його нормальні життєві звязки. У результаті всього зазначеного став дуже дратівливим, часто відчуває депресивний стан, порушився звичний спосіб його життя. Згідно ч. 1 ст. 9 закону України «Про охорону праці», ст. 999 ЦК України, відшкодування шкоди внаслідок ушкодження здоров»я працівника здійснює відповідач відповідно до Закону України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Так, на момент первинного встановлення позивачу МСЕК втрати професійної працездатності 10.12.2002р. саме відповідач, у відповідності до п.3 ст. 34 Закону України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»повинен був відшкодувати потерпілому страхові виплати за спричинену моральну шкоду.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Доводи відповідача про відсутності підстав для відшкодування моральної шкоди позивачеві у звязку з відсутністю висновку ЛКК щодо наявності у нього моральних страждань є необґрунтованими й суперечать ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»в редакції, що діяла на час виникнення правовідносин між сторонами, так як такий висновок відповідного медичного органу є необхідним тільки для тих працівників, яким не спричинено втрати професійної працездатності. Відповідно до рішення Конституційного Суду України №6-рп/2007 від 09.07.2007, №10-п/2008 від 22.05.2008 р., якими зокрема встановлено, що законом про Державний бюджет не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію чи скасувати їх з об'єктивних причин, це створює протиріччя у законодавстві і як наслідок - скасування та обмеження прав і свобод людини і громадянина. Враховуючи вищенаведене, доводи Відділення Фонду про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог безпідставні, оскільки право на відшкодування моральної шкоди виникло у позивача у квітні 2002 року, тобто до набрання чинності, як Законом України «Про державний бюджет України на 2006 рік», так і Законами України «Про державний бюджет України на 2007 та 2008 роки», якими було зупинено дію чинності норм Закону України «Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим особам, заподіяної внаслідок втрати профпрацездатності на 2006, 2007 роки, а на 2008 рік дію цих норм припинено. Згідно ч. 1 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Відповідно ст. 4 Закону України «Про охорону праці»державна політика в галузі охорони праці базується на принципах пріоритету життя і здоров»я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Правилами передбаченими ст. 10 ЦПК України на сторони покладається обовязок довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст. 57-59 цього ж Кодексу, зазначені ними обставини. Таким чином, суд дійшов висновку про захист порушеного права позивача та погоджується з доводами представника позивача з приводу спричиненої позивачу моральної шкоди, оскільки він втратив працездатність та йому встановлена група інвалідності, що змушує його знов пристосовуватися до незвичного йому становища. Також, суд погоджується з тим, що моральна шкода виразилась у постійному відчутті позивачем фізичної болі, яка викликана незадовільним станом його здоровя. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Однак, суд не погоджується з доводами позивача в тій частині, що відшкодування моральної шкоди повинно бути проведено з урахуванням повторного висновку МСЕК №2 від 27.05.2010 року яким позивачу встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 35%. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Як вбачається з матеріалів справи право на відшкодування моральної шкоди у позивача виникло у квітні 2002 року. На час повторного огляду та висновку МСЕК від 27.05.2010 року яким позивачу встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 35% дане спірне питання регулює норма ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачено обовязок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Тобто, суд приходить до висновку, що відшкодування частини моральної шкоди з моменту повторного МСЕК від 27.05.2010 року співвідповідачем повинен бути роботодавець, з яким позивач перебував у трудових правовідносинах, однак вимог до нього останній не заявляв. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~З урахуванням роз'яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»№ 4 від 31.03.1995р. з подальшими змінами, відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку, ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, характер професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретні обставини по справі. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, й, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер отриманих позивачем захворювань, і пов'язані з ними фізичні і моральні страждання позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, і наслідків, що наступили, з урахуванням первинного МСЕК, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 2 500 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: partial