Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому посилається на те, що в 2006 році він за усною попередньою домовленістю з [PERSON] придбав в нього за 5098 металевий торгівельний кіоск площею 12.0 кв.м., який був розташований на Генічеському колгоспному ринку вул. Махарадзе, 64 в 16 ряду. Після повного розрахунку з відповідачем вони разом пішли до керівництва Генічеського колгоспного ринку, де була переписана угода про тимчасове розташування даного торгівельного об'єкта. За час попередньої домовленості [PERSON] показав йому всі документи відносно даного торгівельного кіоску, а саме квитанції прибуткових ордерів на виготовлення кіоску, планову калькуляцію на виготовлення дверей, а також договір на тимчасове розміщення торгівельного об'єкта. Після цього він постійно до теперішнього часу він використовую цей торгівельний кіоск для здійснення підприємницької діяльності на Генічеському колгоспному ринку. Крім документів підтверджуючих про виготовлення даного кіоску, ніяких правовстановлюючих документів [PERSON] йому не передавав, мотивуючи тим що він виготовив його засобом, який не заперечує дійсне законодавство. На даний час цей торгівельний кіоск розташовано на території Генічеського колгоспного ринку, згідно його цільового призначення, де він був розташований і раніше на час, коли він його придбав у відповідача. На даний час у адміністрації Генічеського колгоспного ринку виникають питання про правомірність володіння ним даним торгівельним об'єктом. Відповідач ухиляється від спілкування з адміністрацією Генічеського колгоспного ринку, а в документах які він передав йому с придбанням права власності визначається лише прізвище відповідача, що визиває у сумнів в контролюючих органів щодо нього як господаря цього торгівельного кіоску що він вважає грубим порушенням його прав власності на це майно. Просить, визнати за ним право власності на торгівельний кіоск, розташований на території Генічеського колгоспного ринку за адресою м. Генічеськ. вул. Махарадзе. 64 ряд 16. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги. Представник відповідача про час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, повторно не зявилася в судове засідання і від неї не надійшло повідомлення про причину неявки, суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши позивача, свідка дослідивши письмові докази та оцінивши досліджені докази у їх сукупності, вважає що позов підлягає задоволенню. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Згідно розписки [PERSON] отримав гроші в кількості 5098 від [PERSON] за продаж мет. кіоску (а.с. 9), копія планової калькуляції (а.с. 5), копія квитанцій до прибуткового касового ордеру №8; 12 (а.с. 6), копія дозволу №46/02 (а.с. 4), копія Договору на розміщення торгівельного об'єкту від 01.01.2005 року (а.с. 12), копія Договору на розміщення торгівельного об'єкту від 01.01.2009 року (а.с. 15), копія заяви декларації (а.с.16). На підставі ст. 331 ЦК України Право власності на нову річ, яка виготовлена особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. На підставі ст.25б ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. З моменту придбання торгівельного кіоску пройшов строк позовної давності позначений ст.257 ЦК України, і позивач до березня 2011 року не вважав що кимось були порушені його права власника. Після того, як в нього з березня 2011 року почали витребувати документи, підтверджуючі право власності на цей кіоск, а відповідач в адміністрації ринку відмовляється підтвердити це право, він змушений за захистом цих прав звернутися до суду. Згідно ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або змогла довідатися про порушення свого права або особу, яка його порушила, тому суд вважає, що за потрібним вважати строк позовної давності з березня 2011 року. Статтею 328 ЦКУ право власності набувається на підставах, що не заборонено законом зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлено судом.

Outcome: approved