Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-15 00:00:00

Позивач звернувся до Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська з зазначеним позовом та, з урахуванням уточнень (т. 1 а.с.58-61, т.2 а.с.36-37), просить визнати його звільнення з Комунального виробничого підприємства Дніпродзержинської міської ради «Міськводоканал» незаконним, змінити дату звільнення, стягнути недоплачену за два відпрацьованих дня заробітну плату, середній заробіток за весь час затримки, допомогу на оздоровлення, вихідну допомогу та моральну шкоду. Свої позовні вимоги Позивач обґрунтовує тим, що перебував з Відповідачем у трудових відносинах з 9 червня 2009 року по 2 грудня 2010 року, фактично виконуючи свої посадові обов'язки, але був звільнений 30 листопада 2010 року за власним бажанням, хоча заяву про звільнення за власним бажанням саме з цієї дати він не подавав. Також Позивач наголошує на тому, що при звільненні йому не була виплачена допомога на оздоровлення передбачена колективним договором на 2009 рік. Вважаючи, що звільнення було проведено незаконно, Позивач просить змінити дату його звільнення та скасувати наказ КВП ДМР «Міськводоканал» від 01.12.2010 року №130-з про припинення трудового договору, визнати днем звільнення 02.12.2010 року згідно ч.З ст.38 КЗпП України за власним бажанням в зв'язку з невиконанням власником КВП ДМР «Міськводоканал» законодавства про працю, умов колективного та трудового договору, та зобов'язати Відповідача внести до трудової книжки Позивача відповідні зміни. Стягнути з Відповідача заробітну плату за відпрацьований час у грудні 2010 року в сумі 493 фн. 96 коп., середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку у розмірі 56558 грн. 42 коп., допомогу на оздоровлення до щорічної відпустки згідно колективного договору на 2009 рік в сумі 5360 грн. 00 коп., вихідну допомогу при припиненні трудового договору згідно ч. З ст. 38 КЗпП України в розмірі тримісячного середнього заробітку в сумі 15930 грн. 21 коп., стягнути з Відповідача моральну шкоду в розмірі 17000 грн. та судові витрати. Позивач в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити надав докази та дав свідчення аналогічні викладеним у позовній заяві. При цьому зазначив, що 01.12.2010 року написав заяву на ім'я керівника КВП ДМР «Міськводоканал», в якій просив його звільнити з підприємства за власним бажанням з 01.12.2010 року у зв'язку із невиконанням адміністрацією підприємства вимог трудового законодавства, зокрема: у порушення вимог ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується на підприємстві лише один раз на місяць, йому не було виплачено допомогу на оздоровлення до щорічної відпустки згідно колективного договору на 2009 рік. Фактично ж він виходив на роботу та працював і 01 і 02 грудня 2010 року. Моральними стражданнями Позивач вважає приниження його честі та гідності під час конфлікту, який виник при його звільненні з керівництвом підприємства, той факт, що він змушений захищати свої порушені права в судовому порядку, витрачаючи при цьому свій час, усе це викликає хвилювання та депресію. Аналогічну позицію займав і представник Позивача. Представник відповідача заперечувала проти позову в повному обсязі. Та зазначила, що Позивачем 01 грудня 2010 року подано заяву про звільнення його з роботи за власним бажанням. При цьому Позивач зазначив в своїй заяві, що бажає звільнитися з 01 грудня 2010 року, але просив звільнити його саме 30 листопада 2010 року і обіцяв переписати заяву про звільнення, зазначивши дату, з якої бажає звільнитися - 30.11.2010 р. Тому його прохання було задоволено і за його бажанням його було звільнено саме 30.11.2010 року. Ці обставини, на думку представника відповідача, підтверджуються доповідною запискою начальника служби кадрів КВП ДМР «Міськводоканал» і свідченнями фахівців служби кадрів, які були присутні при цьому. [PERSON] чомусь не переписав заяву на іншу дату, як обіцяв. Стосовно невиплати вихідної допомоги при звільненні, Представник відповідача зазначила, що вона не виплачувалась, оскільки Позивача було звільнено за його власним бажанням. Позивач виявив бажання бути звільненим за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України. Оскільки його бажання було задоволено, то право на отримання вихідної допомоги при звільненні за власним бажанням Позивач не має згідно чинного законодавства про працю. При цьому посилання Позивача на те, що Відповідачем не виплачується заробітна плата є безпідставними, оскільки заборгованості по зарплаті Позивача не має, що підтверджується довідкою про відсутність заборгованості з виплати заробітної плати. Водночас Представник відповідача підтвердила, що заробітну плату працівникам КВП ДМР «Міськводоканал» дійсно виплачували лише один раз на місяць в порушення вимог ст. 115 КЗпП України. Конфлікт Позивача із керівництвом КВП ДМР «Міськводоканал» Представник відповідача пов'язує із тим, що з моме призначення нового керівника підприємства Позивач фактично відмовився виконувати будь-які свої посадо* обов'язки, зокрема Позивач відмовився підписати табель обліку робочого часу за листопад 2010 року працівників, яс безпосередньо були підпорядковані Позивачу. Табель обліку робочого залишився не до оформлений. Це призвело .а того, що працівники структурного підрозділу, який очолював Позивач, не змогли отримати заробітну плату за листог 2010 року. Тому коли Позивач подав заяву про звільнення за власним бажанням, її було задоволено і звільи Позивача з підприємства. Матеріальну допомогу на оздоровлення до відпустки Позивачу не виплачено через те. Колективним договором на 2010 рік така допомога Позивачу не передбачена. Вимоги Позивача про відшкодува моральної шкоди на думку Представника відповідача нічим необгрунтовані. По справі у якості свідків також допитані: [PERSON], який пояснив, що він працював на КВП ДМР «Міськводоканал» на пс заступника генерального директора по загальних питаннях, його робоче місце було розташоване в одному кабінеті Позивачем. Свідок зазначив, що 30.11.2010 року, а також 01.12.2010 року та 02.12.2010 року Позивач працював підприємстві, в ці дні на роботу не запізнювався, виконував свої посадові обов'язки. На той час був конфлікт керівником підприємства, за вказівкою останнього, позивача виводили з кабінету охоронці, які образлг висловлювалися при цьому на адресу Позивача; [PERSON], який пояснив, що він працював на КВП ДМР «Міськводоканал» на пс начальника цеху по експлуатації ремонту електроустаткування. Свідок зазначив, що по своїх службових обов'язках контактував із Позивачем, у зв'язку з чим бачив, що 30.11.2010 року, а також 01.12.2010 року та 02.12.2010 Позивач працював на підприємстві, в ці дні на роботу не запізнювався, виконував свої посадові обов'язки. В судовому засіданні було досліджено надані сторонами письмові докази: - копію трудової книжки Позивача (т. 1 а.с.4); - копію заяви Позивача про звільнення за власним бажанням у зв'язку із невиконанням адміністрацією КВП «Міськводоканал» вимог трудового законодавства від 01.12.2010 р., в якій він просить звільнити його підприємства 01.12.2010 р. тау відповідність до ст..44 КЗпП України сплатити йому вихідну допомогу (т. 1 а.с 5, т.2 а.с.30); - супровідний лист до заяви про звільнення, з яким Позивач направив цю заяву на адресу директора КВП «Міськводоканал» у зв'язку із відмовою канцелярії та відділу кадрів отримати та зареєструвати цю заяву Позивача з копіями поштового опису вкладень та квитанції про відправлення (т. 1 а.с.6-8); - копію наказу про прийняття Позивача на роботу в КВП ДМР «Міськводоканал» 09.06.2009 року та переводу на іншу посаду на цьому ж підприємстві 01.11.2010 року (т. 1 а.с.34-35, т.2 а.с.22,24); - копію наказу (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту) між КВП «Міськводоканал» та Позивачем від 01.12.2010 року, згідно до якого Позивача звільнено з підприємства 30.11.2010 року на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням (т. 1 а.с.36 т.2 а.с.31); - копію доповідної записки начальника відділу кадрів КВП ДМР «Міськводоканал» щодо відмови [PERSON] підписати табель обліку робочого часу за листопад 2010 року по дільниці з капітального будівництва, чим, на думку складача цієї доповідної записки, Позивач порушив свої обов'язки згідно посадової інструкції (т.1 а.с.37) - копію актів щодо фіксування факту відмови Позивача підписати табель обліку робочого часу та щодо висновки про обгрунтованість звільнення Позивача саме 30.11.2010 р., складеного працівниками КВП «Міськводоканал» (т.1 а.с.38-39 т.2 а.с.28-29); - копію посадової інструкції Позивача (т. 1 а.с.40-44); - довідку про середньоденну зарплату Позивача та його заробіток за останні два місяці перед звільненням (т.1 а.с.45-46); - довідку про відсутність заборгованості по зарплаті перед Позивачем у КВП ДМР «Міськводоканал» станом на 22.02.2011 року (т.1. а.с.47); - копію не підписаного табелю обліку робочого часу за листопад 2010 року по дільниці з капітального будівництва (т.1 а.с.48); - копію банківських роздруківок про рух коштів на зарплатній картці Позивача (т.1 а.с.62, 89-91); - довідку КВП ДМР «Міськводоканал» про те, що у 2010 .році Позивачу не виплачувалась допомога і оздоровлення під час надання йому відпустки у серпні 2010 року та вихідна допомога при звільненні (т.1а.с.68); - витяг з колективного договору, який діяв на КВП ДМР «Міськводоканал» у 2010 році (т.1 а.с.69); - довідки КВП ДМР «Міськводоканал» про те, що позивач у 2009 році у відпустці не був та графік відпусток І цей рік на підприємстві не складався (т.1 а.с.74,81,99); - копію заяви Позивача про надання йому відпустки від 01.07.2010 року (т.1 а.с.82, 107 т.2 а.с.27); - наказ про надання відпустки Позивачу №484-в від 25.05.2010 року за період роботи з 01.01.2010 року по 31.12.2010 року (т.1 а.с.83, 109); - наказ про надання відпустки Позивачу №579-в від 05.07.2010 року за період роботи з 09.06.2009 року по 09.06.2010 року (т.1 а.с.84, 110); - довідку КВП ДМР «Міськводоканал» щодо розрахунку Позивача при звільненні (т.1 а.с.87, 114); - графік відпусток КВП ДМР «Міськводоканал» на 2010 рік (т.1 а.с. 108 т.2 а.с.26); - копії розрахункових листків Позивача за серпень - жовтень 2010 року (т.2 а.с.7); - копію профспілкового квитка Позивача (т.2 а.с.8); - копію колективного договору, який діяв на підприємстві КВП ДМР «Міськводоканал» у 2009 році, у відповідність до п.27 якого Позивачу, який на той час обіймав посаду заступника директора з капітального будівництва повинна виплачуватись допомога на оздоровлення до щорічної відпустки у розмірі посадового окладу (т.2 а.с. 10-18); - копії заяв Позивача про прийняття на роботу в КВП ДМР «Міськводоканал» та перевід на цьому підприємстві на іншу посаду (т.2 а.с.23,25); - копію особової картки Позивача (т.2 а.с.32-33). Крім того, за допомогою комп'ютера, в судовому засіданні переглянуто відеозапис та прослухано звукозапис, надані позивачем як докази на підтвердження своїх вимог (компакт-диск з записами приєднано до матеріалів справи). Згідно до зображення, яке міститься на відеозаписі, 23.11.2010 року охорона підприємства КВП ДМР «Міськводоканал» під час селекторної наради виводить з кабінету, який займав Позивач його колегу по роботі [PERSON] та називає Позивача «клоуном», що останній сприймає як образу з боку підприємства. Згідно до аудіозапису, 02.12.2010 року Позивач має розмову з директором КВП ДМР «Міськводоканал» та начальником відділу кадрів стосовно порядку роботи та звільнення з підприємства в службовому кабінеті директора, що Позивач вважає підтвердженням факту його роботи в цей день на підприємстві. Вислухавши сторони та дослідивши докази, якими вони обґрунтовують свої вимоги і заперечення, суд встановив наступні обставини та визначив відповідні до них правовідносини: [PERSON] (Позивач), 9 червня 2009 року був прийнятий на роботу у КВП ДМР «Міськводоканал» на посаду заступника генерального директора з капітального будівництва та реконструкції наказом (розпорядженням) № 17 від 9 червня 2009 року. Наказом (розпорядженням) № 484-в про надання відпустки Позивачу за період роботи з 01.01.2010 року по 31.12.2010 року була надана основана щорічна відпустка тривалістю З календарних дні з 08.06.2010 по 10.06.2010 р. Наказом (розпорядженням) № 579-в про надання відпустки, Позивачу була надана основна щорічна відпустка за період його роботи на підприємстві з 09.06.2009 року по 09.06.2010 року за період тривалістю 24 календарні дні з 19.07.2010 по 11.08.201.0 р. Матеріальна допомога на оздоровлення при цьому не виплачувалась. Відповідно до наказу (розпорядження) № 204-пр Позивача було переведено на іншу роботу на посаду начальника дільниці з капітального будівництва та реконструкції з 01.11.2010 р., підставою переводу є заява. Наказом (розпорядження) №130-з Позивача було звільнено 30.11.2010 року на підставі ст.38 КЗпП за власним бажанням. У судовому засіданні був встановлений факт невідповідності дати, з якої Позивач просив його звільнити в своїй заяві про звільнення із датою, з якої його звільнили згідно до наказу про звільнення. ст.38 Кодексу законів про працю України визначає: Працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю .продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї' відповідно до медичного висновку або інвалідом І групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Із змісту зазначеної норми Закону випливає, що у разі, коли працівник не був звільнений у строк, в який він просить його звільнити, та він продовжує виконувати свої трудові обов'язки і не залишив роботи, останнім робочим днем слід вважати день, коли працівник працював фактично. Цей же день треба вважати й днем звільнення. В судовому ж засіданні було встановлено, що Позивач 1 та 2 грудня 2010 року приступив до виконання своїх службових обов'язків прибувши на своє робоче місце і протягом цих робочих днів знаходився на території підприємства (зазначене підтверджується поясненнями свідків, аудіозаписом розмови Позивача з директором та начальником відділу кадрів 02 грудня 2010 року). Відповідно наданої копії заяви про звільнення Позивача, він просив його звільнити з 1 грудня 2010 року, але в цей день його звільнено не було. Якщо ж відповідач вбачав підстави для звільнення Позивача саме з 30.11.2010 року через невиконання ним своїх посадових обов'язків, а не за власним бажанням, то таке звільнення мало б оформлюватись на підставі норм трудового законодавства, що регулює звільнення працівників за ініціативою підприємства. За таких умов слід дійти висновку, що останнім робочим днем Позивача на підприємстві КВП ДМР «Міськводоканал» слід вважати 02 грудня 2010 року. Цей же день має бути й днем звільнення Позивача за власним бажанням, у зв'язку з чим наказ про звільнення Позивача підлягає скасуванню та запис в трудовій книжці позивача має бути змінений. Згідно довідки КПВ ДМР «Міськводоканал», середньоденна заробітна плата Позивача обчислена згідно п.2 Постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 р., виходячи із виплат за останні два місяці, в сумі склала 246 грн. 98 коп., у зв'язку з чим на користь Позивача з КВП ДМР «Міськводоканал» має бути стягнено заробіток за два відпрацьованих . грудні 2010 року дні в розмірі 493 грн. 96 коп. Водночас визнавати ці грошові кошти такими, що підприємство КВП ДМР «Міськводоканал» мало виплатити Позивачу в день його фактичного звільнення згідно до наказ\ (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту) між КВП ДМР «Міськводоканал» та Позивачем і 01.12.2010 року, згідно до якого Позивача звільнено з підприємства 30.11.2010 року, було б не об'єктивно, оскільки на той час останнім днем роботи Позивача згідно до чинного тоді наказу про його звільнення вважався останній лет листопада 2010 року - 30.11.2010 року, та проводити виплату зарплати за 01 та 02 грудня 2010 року на виконання вима ст. 116 КЗпП України, підстав не було. Тобто за існуючих умов, вини підприємства у невиплаті Позивачу зазначена суми заробітку за два відпрацьованих у грудні 2010 року робочих дні - не було. У зв'язку з цим, застосування припися ст.117 КЗпП України щодо обов'язку підприємства виплатити Позивачу його середній заробіток за весь час затрими зазначеної суми по день фактичного розрахунку в даному випадку не вбачається. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що у відповідність до умов п.27 колективного договору на 2009 рік який діяв на підприємстві, Позивачу, який на той час обіймав посаду заступника директора з капітального будівництві повинна виплачуватись допомога на оздоровлення до щорічної відпустки у розмірі посадового окладу. Так, відповідно до Наказу (розпорядження) № 17 від 9 червня 2009 р. Позивач був прийнятий на роботу 9 червня 2009 р. на псч заступника генерального директора з капітального будівництва та реконструкції. Наказом (розпорядження) № 579н про надання відпустки, Позивачу за період роботи з 09.06.2009 року по 09.06.2010 року була надана щорічна основи відпустка тривалістю 24 календарні дні в період з 19.07.2010 р. по 11.08.2010 р. Тобто, у 2010 році Позивачу було надано відпустку за півроку, відпрацьованого у 2009 році, та півроку, відпрацьованого у 2010 році, тобто ця відпустя має ознаки відпустки за 2009 рік, але допомогу на оздоровлення до цієї відпустки не виплачено. Враховуючі зазначене, з Відповідача має бути стягнуто на користь Позивача сума грошових коштів у розмірі його посадово": окладу - 5360 грн. 00. коп., як це визначено умовами п.27 колективного договору на 2009 рік в рахунок допомоги « оздоровлення до щорічної відпустки за 2009 рік. Разом з тим, ч.З ст. 38 КЗпП України визначає: Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, я власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору, а у відповідність до приписів ст.44 КЗпП України: При припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробіт у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт.статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноважен ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмі передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Тобто, ст. 44 КЗпП України, встановлює мінімальні розміри вихідної допомоги, що виплачується працівник при звільненні. Розмір вихідної допомоги диференціюється залежно від підстави, з якої провадиться звільнення. Як власник порушує законодавство про працю, умови колективного і трудового договору, мінімальний розмір вихі; допомоги складає тримісячний середній заробіток. В обгрунтування своїх позовних вимог в частині несвоєчасне виплати зарплати на підприємстві КВП ДМР «Міськводоканал» в період його роботи, Позивачем було на банківську довідку, в якій відображений рух коштів на розрахунковому рахунку із зазначенням сум і дат надходж заробітної плати, ст.115 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці», визначено, що заробітна пл; виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, чого в даному сипа відповідачем зроблено не було. Також є встановленим факт не виконання Відповідачем умов колективного договорі. 2009 рік, що полягає у не виплаті частини вихідної допомоги на оздоровлення до щорічної основної відпустки. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що на підприємстві КВП ДМР «Міськводоканал» в пе роботи Позивача, мали місце факти порушень трудового законодавства в частині порядку та строків виплати заробіт плати та невиплати Позивачу допомоги на оздоровлення до щорічної відпустки у розмірі посадового окладу, як передбачено умовами Колективного договору на 2009 рік. Зазначене дає підстави для висновків щодо обґрунтоване вимог Позивача щодо його звільнення з підприємства на підставі ч.З ст.38 КЗпП України - у зв'язку із не виконай» законодавства про працю, умов колективного та трудового договору на підприємстві КВП ДМР «Міськводоканал». відповідно й про стягнення з відповідача на його користь вихідної допомоги у у розмірі тримісячного заробг Позивача, що складає 15930 грн. 21 коп. Відповідно до положень Конституції, зокрема ст.ст.32,56,62 і чинного законодавства фізичні мають право на відшкодування морально? шкоди, заподіяної внаслідок порушення їхніх прав і свооо. законних інтересів. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідне престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні власності (у тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав у зв'язку з незакон»-перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовже активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру й обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їхньої тривалості, можливості зідновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. ст. 237-1 КЗпП України визначає: Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Проаналізувавши докази, надані сторонами по справі, суд доходить до висновку, що Позивачем не доведено та не обгрунтовано той факт, що внаслідок вищенаведених дій Відповідача, пов'язаних із звільненням Позивача з роботи, останньому спричинено моральну шкоду, яка має бути відшкодована саме у розмірі 17000 грн., як того вимагає Позивач, а отже, суд вбачає за потрібне визначити розмір моральної шкоди у сумі 1000 грн. Стосовно розподілу судових витрат: Відповідно до п.1 ч.і ст.5 Закону України «Про судовий збір» №3674-УІ від 08.07.2011 р., від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають з трудових правовідносин. Тому, у відповідність до ст.88 ЦПК України, обов'язок по сплаті судового збору має бути покладений на Відповідача. Відповідно до ст.4 Закону України «Про судовий збір» №3674-УІ від 08.07.2011 р., ставки судового збору встановлено у розмірі: вирішення спору майнового характеру - 1% ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати; вирішення спору немайнового характеру - 0,1 розміру мінімальної заробітної плати. В даному випадку загальна сума майнових вимог Позивача, які підлягають задоволенню складає 21784 грн. 17 коп. (складається з 493 грн. 96 коп. - заробітна плата за 2 відпрацьованих у грудні 2010 року робочих дні; 5360 грн. 00 коп. - допомога на оздоровлення до щорічної відпустки; 15 930 грн. 21 коп. - вихідна допомога), у зв'язку з чим судовий збір за вирішення майнового спору має бути стягнутий у розмірі 217 грн. 83 коп. За вирішення спору немайнового характеру (стягнення з відповідача 1000 грн. на користь Позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди), з відповідача має бути стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 94 грн. 10 коп., що дорівнює 0,1 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленому на 01 січня 2011 року. Таким чином, загальна сума судового збору, яка підлягає стягненню з відповідача складає 311 грн. 93 коп. На підставі викладеного, ст. 43 Конституції України, ст.ст.36,38,44,232,237-1 КЗпП України,

Outcome: partial