Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-21 00:00:00

Позивачка за первісним позовом [PERSON] звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою 30.07.2009 року, ухвалою суду по справі від 03.09.2009 року ,як третю особу з боку позивача було залучено її чоловіка [PERSON],24.09.2009 року [PERSON] разом з [PERSON] звернувся до суду з доповненими позовними вимогами, провадження по справі було зупинено на час проведення судової будівельно-технічної експертизи 03.09.2009 року, провадження по справі було поновлено 03.09.2010 року. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 05.02.2010 року вищевказану справу за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальних збитків , заподіяних зруйнуванням забудови літерО, стягнення моральної шкоди та судових витрат було обєднано з цивільною справою за позовом [PERSON] до Харківської міської ради, третя особа - Комунальне підприємство Харківське міське бюро технічної інвентаризаціїпро визнання права власності на самочинну забудову. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 16.12.2010 року справи були розєднані в окремі провадження. Цією ж ухвалою суду провадження по цивільній справі за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальних збитків , заподіяних зруйнуванням забудови літерО, стягнення моральної шкоди та судових витрат було призупинено до розгляду по суті цивільної справи за позовом [PERSON] до Харківської міської ради, третя особа - Комунальне підприємство Харківське міське бюро технічної інвентаризаціїпро визнання права власності на самочинну забудову. В частині призупинення провадження по справі ухвала Дзержинського районного суду м. Харкова від 16.12.2010 року скасована Апеляційним судом Харківської області . Цивільна справа за позовом [PERSON] до Харківської міської ради, третя особа - Комунальне підприємство Харківське міське бюро технічної інвентаризаціїпро визнання права власності на самочинну забудову Дзержинським районним судом м. Харкова від 10.01.2011 року була визнана неподаною та повернута позивачці. Ухвала суду від 10.01.2011 року набула чинності. Позивачі [PERSON] та Н.Я. неодноразово уточнювали свої позовні вимоги, остаточно уточнивши позовні вимоги по суті 11.05.2011 року. Позивачі в своїх позовних вимогах посилаючись на порушення права власності з боку відповідача [PERSON] вказали ,що у звязку з неправомірними діями відповідача було зруйновано належний ним на праві власності сарай літер Ов домоволодінні №101 по вул.. Кузнецькій в м. Харкові та просили стягнути з відповідача по справі витрати, необхідні для відновлювально-ремонтних робіт по реставрації цього сараю. Також просили стягнути з відповідача заподіяну їм моральну шкоду та стягнути судові витрати і витрати по оплаті за надану ним правову допомогу. Відповідач за первісним позовом [PERSON] 08.07.2011 року звернувся до суду з зустрічною позовною заявою ,мотивуючи свої доводи щодо її прийняття тим, що був необізнаний про наявність справи та не був присутнім у попередньому судовому засіданні по справі ,а справа повернулася з Апеляційного Суду Харківської області 24.02.2011 року, ухвалою Дзержинського районного суду від 07.10.2011 року зустрічний позов прийнято для розгляду з первісним позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представники позивачки [PERSON], спочатку [PERSON], потім [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги за первісним позовом підтримали в повному обсязі, проти зустрічного позову заперечували в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] за дорученням [PERSON] позовні вимоги за первісним позовом не визнала, проти їх задоволення заперечувала в повному обсязі, наполягаючи на задоволенні вимог за зустрічним позовом. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи ,судом встановлені наступні обставини та правовідносини: Позивачці [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 31.08.1984 року, який посвідчено державним нотаріусом 6-ї Харківської державної нотаріальної контори та внесено в реєстр посвідчення нотаріальних дій за №2-5000 належить жилий будинок літер А-1, деревяний ,обкладений цеглою, жилою площею 40,4 кв.м., розташований на земельній ділянці площею 1104кв.м.з надвірними забудовами - два сараї літер Б.Д, льох літер В вбиральня літер Г та огорожа №1 за адресою м. Харків вул..Кузнецька №101.(арк…справи5.6) На час оформлення цього договору купівлі-продажу [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], що підтверджується актовим записом про реєстрацію шлюбу № 936 від 24.09.1982 року, який виконано Київським райвідділом ЗАГС м. Харкова (арк..справи 39), тобто придбане майно згідно з вимогами ст.ст.60,61 СК України та КпШіС України (ст.22,23),який діяв на час виникнення правовідносин Відповідач за первісним позовом [PERSON] є власником 71/100 частини житлового будинку літер А-1на земельній ділянці площею 538кв.м. з прибудовами,, деревяного, обкладеного цеглою, житловою площею 22,3кв.м. загальною площею 37,7 кв.м., житлового будинку літер Ж-1з прибудовами з шлакоблоку, житловою площею 27,5 кв.м., загальною площею 52,31 кв.м. з надвірними забудовами сарай літерБ,вбиральня літерД,гараж літер К,огорожа літер 1,2,3,4,7 замощення №5, колодязь №6 за адресою м. Харків пров. Кузнецький №4 . Право власності виникло на підставі договору купівлі - продажу від 11.08.2009 року, який посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] та внесено в реєстр посвідчення нотаріальних дій за №906. Вищевказаний договір зареєстровано в КП Харківське міське БТІ28.08.2007 року. [PERSON] придбав вищевказані 71/100 частини домоволодіння по провулку Кузнецькому №4 в м . Харкові у власника [PERSON]. Технічним паспортом на будинок №101 по вул..Кузнецькій в м. Харкові від 28.11.2006 року підтверджено, що в домоволодінні є самочинні забудови літер И, С, О, М, Ф(арк..справи 9-15), на аркуші справи №!з техпаспорту вбачається , що домоволодіння №101 по вул..Кузнецькій в м. Харкові межує з лівого боку з домоволодіння №4 та №6 по пров.Кузнецькому в м. Харкові та з домоволодінням №99 по вул..Кузнецькій в м. Харкові. Проти тих обставин, що позивачі за первісним позовом та відповідач за первісним позовом мають спільну межу між домоволодіннями сторони не заперечували і ці обставини додатковому встановленню не підлягають. Станом на час звернення до суду з позовом , тобто на 30.07.2009 року набуло чинності рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 18.12.2006 року № 2-10184/06 ,згідно з яким було визнано право власності [PERSON] на самочинні забудови літер И, С, О, М, Ф(арк..справи7-8), тобто самочинно забудований сарай літерОна підставі цього рішення було виключено з складу самочинних забудов. Вищевказане рішення Дзержинського районного суду м. Харкова скасовано ухвалою Апеляційного Суду Харківської області від 16.12.2009 року. У звязку з недотримання позивачкою вимог суду про усунення недоліків, цивільна справа за позовом [PERSON] до Харківської міської ради, третя особа - Комунальне підприємство Харківське міське бюро технічної інвентаризаціїпро визнання права власності на самочинну забудову Дзержинським районним судом м. Харкова від 10.01.2011 року була визнана неподаною та повернута позивачці. Тобто станом на 17.12.2009 року в домоволодінні № 101 по вул..Кузнецькій в м. Харкові згідно з технічним паспортом є самочинні забудови літер И, С, О, М, Ф. Згідно з актом від 11.06.2009 року, який укладено громадянами та завірено головою вуличного комітету(арк..справи 16,17) мала місце руйнація забудови, як вказано в акті літер А, причиною руйнації є проведення земляних робіт по риття котловану [PERSON] 31.05.2009 року. Обставини руйнації відповідачем за первісним позовом [PERSON] не заперечуються і це підтверджується розпискою про відшкодування збитків, яку відповідач за первісним позовом написав власноруч 01.06.2009 року (арк..справи18). У звязку з тим, що по справі ,як доказ залучене судове рішення від 18.12.2006 року № 2-10184/06, яке набуло чинності і згідно з яким було визнано право власності [PERSON] на самочинні забудови літер И, С, О, М, Ф(арк..справи 7-8), ухвалою суду від 03.09.2009 року було призначено судову будівельно- технічну експертизу для встановлення вартості відновлювально-ремонтних робіт. Згідно з висновками якої від 29.07.2010 року № 227(арк..справи 144-161) вартість відновлювально- ремонтних робіт по будівництву сараю встановлено 231\~086 гривень 00 копійок (арк..справи152), також експертом вказано вірогідну причину руйнації нерухомого майна- господарчої будівлі площею 60,0 кв.м., вказаної в технічному паспорті домоволодіння №101 по вул. .Кузнецькій в м .Харкові за літ Оє проведення розробки грунту на сусідній ділянці по вул..Кузнецькій №99 в м. Харкові в безпосередній близькості до обєкту. Судом неодноразово розяснені учасникам процесу вимоги ст.10ч3,11ч1,60 ЦПК України відносно того, що обовязок по доказуванню покладено на сторони, судом докази тільки оцінюються. Таким чином, суд приходить до висновку, що станом на час винесення експертного висновку , тобто на 29.07.2010 року позивача по справі [PERSON] та [PERSON] було відомо, що зруйнований сарай літер Оє самочинною забудовою, бо Апеляційний Суд Харківської області скасував рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від18.12.2006 року ,постановивши ухвалу від 16.12.2009 року, тобто більш чим за півроку до отримання вищевказаного висновку експертизи. Виходячи з цих обставин, суд приходить до висновку, що витрати, які понесли позивачі за сплату вартості судової будівельно- технічної експертизи в сумі 3906,60 гривень (арк..справи145) не можуть бути стягнені судом з відповідача за первісним по справі, бо позивачі усвідомлювали ті обставини, що правові підстави та предмет спору фактично змінено. Позивачам неодноразово були розяснені вимоги ст.31 ЦПК України, згідно з якими (саме з 29.07.2010 року) після проведення попереднього судового засідання позивач під час розгляду справи по суті позбавлений права змінювати підстави та предмет спору. Позивачам неодноразово пропонувалося судом надати докази витрат, які було фактично понесені придбанням будівельних матеріалів, але позивачі свої позовні вимоги не обґрунтували та ніяких додаткових доказів вартості будівельних матеріалів не надали. Єдиним доказом у справі ,якій підтверджує вартість будівельних матеріалів, які витрачені на самочинну забудову сарай літер Оє технічний висновок стану будівельних конструкцій ,який виготовлено ПП Білий ведмідь за 2009 рік (арк..справи 99), де в локальному кошторисі №02-01-01 на будівельні роботи (арк..справи 92) вказано вартість матеріалів, виробів та конструкцій в сумі 80\~986,00 гривень, в локальному кошторисі №02-01-02 на опалення та вентиляцію (арк..справи 94) вказано вартість матеріалів, виробів 8 351,00 гривень , в локальному кошторисі №02-01-03 на електромонтажні роботи (арк..справи 96) вказано вартість матеріалів та виробів в сумі 2\~670,00 гривень, що в загальній сумі підтверджує вартість матеріалів в сумі 92\~007,00 гривень. У відповідності до ч2 ст.331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. На підставі вимог ч 3 ст.331 Цивільного Кодекс України, згідно з якою: До завершення будівництва (створення майна)особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа зазначена в абаці першому цієї частини, може укласти договір щодо обєкта незавершеного будівництва , право власності на який реєструється органом , що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення обєкта нерухомого майна, проектно-кошторисної документації, а також документів, що містять опис незавершеного будівництва Аналогічним чином зроблено висновок Верховним Судом України щодо розподілу та визначенню часток в обєкті незавершеного будівництва. Відповідно до п.9 Постанови ПЛЕНУМ ВЕРХОВНОГО СУДУ УКРАЇНИ N 7 від 04. 10.91 Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок ( Із змінами N 13 ( v0013700-92 ) від 25.12.92 та N 15 ( v0015700-98 ) від 25.05.98 ) Суди мають враховувати, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній йому в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої Ради. За позовом дружини, членів сімї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд вправі провести поділ незакінченого будівництвом будинку, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. При неможливості поділу незакінченого будівництвом будинку суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з врахуванням конкретних обставин залишити його одній із сторін, а іншій присудити грошову компенсацію. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачі за первісним позовом є власниками матеріалів та обладнання незавершеного будівництвом сараю літер О, право власності на який належним чином не зареєстроване. За положеннями ст.ст.375,376 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, здійснювати перебудову за умови додержання архітектурних,будівельних,санітарних, екологічних та івнших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за цільовим призначенням. Житловий будинок ,будівля ,споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будвництвом, якщо вонизбудовані або будуються без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням норм і правил.Особа ,яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Відповідно до змісту пп1 п бч 1 ст.31 Закону України Про місцеве самоврядування в Україніприйняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів у порядку встановленому законодавством, відноситься до відання виконавчих органів сільських,селищних ,міських рад. У відповідності до ч3 ст61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній ,господарській або адміністравній справі, що набрало законної сили, не доказуютьс при розгляді інших справ, у якитх беруть участь тіґ самі особи або особа, що доґякої встановлено ці обставини. Ухвалою Апеляційного Суду Харківської області від 16.12.2009 року встановлено (арк.справи229-230) Як вбачається з матеріалів справи, будівництво сараю літер Орозташовано безпосередньо на межі з сусідньою земельною ділянкою по пров. Кузнецькому№4 (без дотримання відступу від межі). Узгодження з сусідами на забудову у справі відсутні Відповідно до п.3.25 Правил ДБН 360-92** для догляду за будинками і здійснення поточного ремонту відстань між бічною межею ділянки і стіною житлового будинку або господарської будівлі треба приймати не менш 1,0 м Судом прийняті та залучені до матеріалів справи за клопотанням позивачів за первісним позовом лист від імені [PERSON], яка вказала, що проживає за адресою пров.Кузнецький №4 в м. Харкові (ніким не завірений і не відомо ким підписаний) ,яка нібито надавала згоду на забудову сараю на межі, датований 18.10.2006 року, але суд не може вважати цей доказ належним та допустимим у звязку з наступним: На підставі ст.57 ЦПК України доказами по справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановить наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин ,які мають значення по справі. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема , звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно вимог ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, які не стосуються предмета доказування. З положень ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, серед іншого, втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Статтею 1166 Цивільного Кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Вищевказаний лист від імені [PERSON]Г.в повному обсязі спростовується договором купівлі-продажу від 11.08.2009 року (арк..справи231), з якого вбачається ,що з 2007 року власниками будинку №4 по пров.Кузнецькому в м. Харкові була [PERSON], а в листі від імені [PERSON] чітко вказано, що вона проживає за цією адресою без доказів про наявність права власності. На підставі вищевикладеного і ураховуючи ухвалу Апеляційного Суду Харківської області від 16.12.2009 року ,суд приходить до висновку, що ніякого узгодження від сусідів по межі не існувало. Не зважаючи на відсутність узгодження ,відповідач за первісним позовом [PERSON] 31.05.2009 року також почав здійснювати проведення розробки грунту на сусідній ділянці в безпосередній близькості до обєкту , як вказано в висновку експерта , проти чого не заперечував і ці обставини суд вважає такими , що не підлягають доказуванню, проти чого сторони не заперечували.. На підставі вище викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині відшкодування шкоди , заподіяної протиправними діями та зруйнуванням незавершеного будівництвом сараю літер Оє обгрунтованими та підлягають частковому задоволенню, а саме в сумі 92\~007,00 гривень вартості матеріалів та обладанання. Відносно позовних вимог позивачів за первісним позовом про стягнення витрат за оплату наданої правової допомоги в сумі 5\~000,00 гривень, суд вважає ці позовні вимоги необгрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають, бо вони не підтверджені відповідними угодами та доказами, а всі представники інтересів позивачки за первісним позовом [PERSON], як то [PERSON], потім [PERSON] та [PERSON] представляли інтереси ,діючи за дорученням. При розгляді позовних вимог позивачів за первісним позовом про стягнення моральної шкоди у сумі 10\~000,00 гривень на користь [PERSON] та 5\~000,00 гривень на користь [PERSON] суд приходить до наступного: згідно вимог ст.1167 ЦК України моральна (немайнова) шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її завдала, за наявності її вини. Як передбачено ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування. На підставі п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4; зі змінами, внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України від 25.05.2001 року №5 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у звязку з ушкодженням здоровя, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної) прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних явищ. Суд приходить до висновку, що посилання позивача [PERSON] на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова №4-с-9/11 від 11.02.2011 року(арк.справи 258) ,якою визнані неправомірними дії державних виконавців по накладанню арешту на майно його сина [PERSON] є неналежними доказами по справі, бо ніякого відношення до розгляду його позову судом цього складу не мають. Згідно з витягом з історії хвороби №4275(арк.справи 76) вбачається ,що [PERSON] дійсно перебував на лікуванні з 04.06.2009 року по 15.06.2009 року але з діагнозом наслідки тяжкої черепно-мозкової травми 2001 року в вигляді лікворної гіпертензії, то суд не вбачає причинного звязку між подією та станом здоровя позивача за первісним позовом [PERSON]. Посилання позивачки за первісним позовом [PERSON] про заподіяння їй моральної шкоди моральними стражданнями у звязку зруйнуванням її власного майна не доведено , бо як встановлено вище за текстом мотивувальної частини судового рішення зруйноване майно є самочинною забудовою та позивачка за первісним позовом не має на це майно права власності. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди необгрунтовані, не доведені та задоволенню не підлягають. Позовні вимоги про стягнення судових витрат підлягають частковому задоволенню по стягненню витрат по сплаті державного мита в сумі 920,07 гривень ( відносно до стягнутої судом суми 1%), по стягненню витрат на інформаційно технічне забезпечення в повному обсязі (120,00гривень) на підставі вимог ст.ст.81,88 ЦПК України , в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин. При розгляді зустрічних позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про поновлення порушеного права та знесення самочинної забудови , розташованої на межі між домоволодіннями ,суд приходить до наступного: Ухвалою Апеляційного Суду Харківської області від 16.12.2009 року встановлено (арк.справи229-230) Як вбачається з матеріалів справи, будівництво сараю літер Орозташовано безпосередньо на межі з сусідньою земельною ділянкою по пров. Кузнецькому№4 (без дотримання відступу від межі). Узгодження з сусідами на забудову у справі відсутні Відповідно до п.3.25 Правил ДБН 360-92** для догляду за будинками і здійснення поточного ремонту відстань між бічною межею ділянки і стіною житлового будинку або господарської будівлі треба приймати не менш 1,0 м Відповідачі за зустрічним позовом [PERSON] та [PERSON], не зважаючи на відсутність правових підстав, з порушенням вимог діючого законодавства, не зважаючи на розгляд спору в суді, знову побудували на межі між домоволодіннями самочинну забудову сараю літер О розміром (6,25 * 9,50) , замість зруйнованого приміщення сараю літер О, розташований на межі між домоволодіннями №101 по вул..Кузнецькій в м. Харкові (яке належить на праві власності [PERSON]) та по пров.Кузнецькому №4 в м. Харкові (яке належить на праві власності [PERSON]). Суд вважає цей факт таким, що не підлягає доказуванню, бо сторони його визнали , позивач за первісним позовом ,відповідач за зустрічним позовом [PERSON] пояснив суду, що йому на забудову сараю дала згоду [PERSON] ще в 2006 році. Суд приходить до висновку, що відповідачі за зустрічним позовом [PERSON] та [PERSON] самочинно звели споруду в порушення вимог Правил ДБН 360-92**. Згідно з вимогами ч 7 ст.376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобовязати особу, яка здійснила(здійснює)будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим, або особа, яка здійснила(здійснює) будівництво, відмовляється в її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особа, яка здійснила(здійснює) будівництво. Згідно з вимогами ч.ч.1,5 ст.376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це право не порушує права інших осіб. Згідно з вимогами ст.415 ЦК України землекористувач має право користуватися земельною ділянкою в обсязі ,встановленому договором. На підставі ч 3 ст.415 ЦК України особа, до якої перейшло право власності на будівлі(споруди), набуває право користування земельною ділянкою на тих же умовах і в тому ж обсязі, що й попередній власник будівлі (споруди). На підставі ст.16 Цивільного Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, одним з способів захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права, визнання правочину недійсним, відновлення становища, яке існувало до правопорушення і інше. Згідно вимог смт.383 ЦК України Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання ,як єдиного цілого ,- за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Дослідивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги за зустрічним позовом підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: partial