Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-25 00:00:00

У лютому 2011 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] до публічного акціонерного товариства «ОТП банк», товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»про визнання кредитного договору недійсним. В обґрунтування своїх вимог, представник позивача у позовній заяві та у судовому засіданні посилався на те, що 03 березня 2008 року між [PERSON] та закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «ОТП Банк»було укладено кредитний договір №МL-308/036/2008 в іноземній валюті –долар США, за умовами якого позивач отримав кредит у сумі 99 138 доларів США 20 центів, на строк до 04 березня 2030 року зі сплатою за користування кредитом відсоткової ставки, яка складається зі ставки FIDR та фіксованого відсотку у розмірі 4,49 % річних. Представник позивача вважає, що банк не виконав належним чином договірної роботи з позичальником, зміст вищезазначеного кредитного договору суперечить чисельним нормам законодавства, тому просив суд визнати недійсними ряд пунктів кредитного договору №МL-308/036/2008 від 03 березня 2008 року. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 серпня 2011 року до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до публічного акціонерного товариства «ОТП банк», товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»про визнання кредитного договору недійсним було прийнято зустрічну позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними зобов’язаннями та об’єднано зазначені позовні заяви в одне провадження. Представник позивача за зустрічним позовом обгрунтовував свої позовні вимоги наступним. 03 березня 2008 року між [PERSON] та закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «ОТП Банк»дійсно було укладено кредитний договір №МL-308/036/2008 в іноземній валюті –долар США, за умовами якого позивач отримав кредит у сумі 99 138 доларів США 20 центів, на строк до 04 березня 2030 року зі сплатою за користування кредитом відсоткової ставки, яка складається зі ставки FIDR та фіксованого відсотку у розмірі 4,49 % річних. З метою забезпечення виконання зобов’язань за вказаним кредитним договором між позивачем - закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «ОТП Банк»та відповідачем –[PERSON], було укладено договір поруки № SR-308/036/2008 від 03 березня 2008 року, відповідно до якого [PERSON] прийняв на себе зобов’язання відповідати за повне та своєчасне виконання [PERSON] всіх боргових зобов’язань за кредитним договором №МL-308/036/2008 від 03 березня 2008 року. Відповідачі за зустрічним позовом відповідно до умов кредитного договору свої зобов’язання не виконували належним чином, у зв’язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 05.07.2011 року складає 133 835, 56 доларів США, що дорівнює 1 066 870, 17 гривень, тому, враховуючи вищезазначені обставини, представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна»звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна»заборгованість по кредитному договору з урахуванням відсотків та заборгованості по штрафним санкціям в розмірі 133 835, 56 доларів США, що за курсом НБУ станом на 05.07.2011 року становить 1 066 870, 17 гривень, та судові витрати понесені позивачем за зустрічним позовом по даній справі зі сплати державного мита в сумі 1 700,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 120,00 грн. У судове засідання з’явився представник позивача за первісним позовом [PERSON], просив задовольнити первісний позов у повному обсязі, в задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом відмовити в повному обсязі. У судове засідання також з’явився представник позивача за зустрічним позовом [PERSON], наполягав на задоволенні позовних ивмог за зустрічним позовом, проти задоволення первісного позову заперечував. Відповідач за зустрічним позовом [PERSON] у судове засідання не з’явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Заслухавши пояснення сторін, перевіривши надані докази, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. Судом встановлено, що 03 березня 2008 року між [PERSON] та закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «ОТП Банк»дійсно було укладено кредитний договір №МL-308/036/2008 в іноземній валюті –долар США, за умовами якого позивач отримав кредит у сумі 99 138 доларів США 20 центів, на строк до 04 березня 2030 року зі сплатою за користування кредитом відсоткової ставки, яка складається зі ставки FIDR та фіксованого відсотку у розмірі 4,49 % річних, про що свідчить копія кредитного договору. Судом також встановлено, що прізвище [PERSON] було змінено на [PERSON] під час державної реєстрації шлюбу з [PERSON] 13.02.2009 року, про що свідчить відповідна відмітка Відділення РАЦС Самарського району в паспорті позивача за первісним позовом, копія паспорта наявна в матеріалах справи. Представник позивача за первісним позовом зазначив однією з підстав для визнання недійсним окремих положень кредитного договору №МL-308/036/2008 від 03 березня 2008 року, ту обставину, що банком не було виконано переддоговірної роботи з позичальником. Однак, судом було встановлено, що всі умови кредитних договорів, які укладаються банком з позичальниками, погоджуються з позичальниками у відповідності до заяв останніх. Крім того, у самому кредитному договорі у письмовій формі викладено всі кредитні умови, зокрема, призначення кредиту, форма забезпечення, тип відсоткової ставки, сума кредиту, сукупна вартість кредиту та інші умови, тому перед підписанням даного договору позивач за первісним позовом мав можливість ознайомитися з його умовами. [PERSON] перед укладанням кредитного договору було надано анкету-заяву на отримання іпотечного кредиту, де сам позивач за первісним позовом вказав бажані умови кредитування, зокрема: валюта кредитування, строк кредитування, сума кредита та ін. Судом також встановлено, що посилання представника позивача за первісним позовом на укладення договору в іноземній валюті як на підставу визнання недійсними окремих пунктів договору є необгрунтованим. Так, згідно зі статтею 192 ЦК України до грошових коштів –платіжних засобів, які використовуються на території України, окрім грошової одиниці України - гривні, віднесено також іноземну валюту. Відповідно до ч. 2 ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Отже, у кредит можуть бути надані, згідно вимог Цивільного кодексу України, грошові кошти як в національній одиниці України –гривні, так і в іноземній валюті, що виступатиме предметом зобов'язання. Нормативно-правовим актом, який встановлює режим здійснення валютних операцій на території України є Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»№15-93 від 19.02.1993 року. Відповідно до ст. 1 даного Декрету під валютними операціями розуміють, зокрема, операції пов'язані з використанням валютних цінностей у міжнародному обігу як засобу платежу, з передаванням заборгованостей та інших зобов'язань, предметом яких є валютні цінності. Таким чином, норми зазначеного Декрету відокремлюють операції пов'язані з використанням валютних цінностей як засобу платежу та операції з передаванням заборгованостей, та інших зобов'язань, предметом яких є валютні цінності. Статтею 5 вказаного Декрету встановлено, що Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом. Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв'язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання. Згідно з ч. 4 ст. 5 дійсного Декрету індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції. Індивідуальної ліцензії потребують відповідно до вказаної статті, зокрема, такі операції: - надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Диспозиція норми п. «в»ч. 4 ст. 5 Декрету «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»передбачає спеціальну умову, за якої валютна операція вимагатиме отримання індивідуальної ліцензії, а саме якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Відповідно до чинного законодавства України межі таких термінів та сум на даний час не встановлені та не були встановлені на момент укладення позивачем кредитного договору №МL-308/036/2008 від 03 березня 2008 року. Тому у випадку, коли в період дії режиму валютного регулювання діючим законодавством буде встановлено межі за термінами та сумами таких кредитів, то лише після набрання чинності відповідним нормативно-правовим актом вказані операції вимагатимуть отримання індивідуальної ліцензії. Судом встановлено, що на момент укладення позивачем за первісним позовом кредитного договору №МL-308/036/2008 від 03 березня 2008 року правові перешкоди для того, щоб банк мав право укладати кредитні договори та вимагати виконання зобов’язання в іноземній валюті відсутні, про що свідчить, зокрема, банківська ліцензія № 191 від 02.03.1998 року на право здійснення банківських операцій, визначених ч. 1 та п. 5-11 ч. 2 ст. 47 ЗУ «Про банки і банківську діяльність», серед яких передбачено право здійснювати операції з валютними цінностями. Представник позивача за первісним позовом також вказав, що ціна договору не погоджена, річна відсоткова ставка не визначена ані на момент підписання договору, ані в подальшому. Судом встановлено, що в п.7.4 Кредитного договору зазначено, що детальний розпис сукупної вартості кредиту визначається банком в додатках до договору, в додатку № 2 до кредитного договору №МL-308/036/2008 від 03 березня 2008 року зазначені усі суми погашення основної суми кредиту, відсотків за користування кредитом та загальний розмір даних сум. Згідно п.3 ч.1 кредитного договору №МL-308/036/2008 від 03 березня 2008 року, сторони домовилися, що для розрахунку процентів за користування кредитними коштами буде використовуватися плаваюча процентна ставка. Плаваюча процентна ставка складається з перемінної частини та фіксованого відсотка –така плаваюча ставка може змінюватися шляхом зміну розміру ставки FIDR. В судовому засіданні було з'ясовано, що інформація щодо розміру ставки FIDR розміщується на сайті банку, а також в приміщеннях банку на інформаційних стендах, тому позичальник не обмежений в отриманні інформації щодо зміни розміру ставки FIDR. Крім того, представник позивача зазначив, що п.1.1.5.1 кредитного договору №МL-308/036/2008 від 03 березня 2008 року суперечить нормам ст.203, 627 ЦК України, оскільки банк посягає на свободу волевиявлення при укладенні цивільних угод. З таким висновком представника позивача суд непогоджується, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов’язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема зміна умов зобов’язання. Відповідно до п.1.2.1.5.1 у випадку порушення позичальником своїх зобов’язань, встановлених будь-яким з п.п. к)-н) п.2.3.7 чи/та 1.3.1.4 цього договору процентна ставка чи фіксований відсоток підвищується на 4 % річних, в порядку, передбаченому цим договором. Однією з умов виникнення права позичальника на отримання кредиту відповідно до п.1.3 кредитного договору №МL-308/036/2008 від 03 березня 2008 року є укладення договорів страхування нерухомого майна, що передається банку у іпотеку. Крім того, згідно ст. 8 ЗУ «Про іпотеку»іпотекодавець зобов’язаний застрахувати предмет іпотеки на його повну вартість від ризиків випадкового знищення, випадкового пошкодження або псування , якщо іпотечним договором цей обов’язок покладено на іпотекодержателя. Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки НБУ або в інших випадках. Саме такий випадок передбачений умовами кредитного договору №МL-308/036/2008 від 03 березня 2008 року. Виходячи з зазначених положень, у порядку передбаченому п.1.4.1.5.1 кредитного договору процентна ставка за користування кредитом може бути підвищена на 4% річних, крім того, дане підвищення відсоткової ставки не потребує укладення будь-якого додаткового договору до кредитного договору. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача за первісним позовом про визнання недійсними окремих положень кредитного договору №МL-308/036/2008 від 03 березня 2008 року не знайшли свого об’єктивного підтвердження під час розгляду справи та не підлягають задоволенню. Також судом встановлено, що між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «ОТП Банк»та [PERSON], було укладено договір поруки № SR-308/036/2008 від 03 березня 2008 року, відповідно до якого [PERSON] прийняв на себе зобов’язання відповідати за повне та своєчасне виконання [PERSON] всіх боргових зобов’язань за кредитним договором №МL-308/036/2008 від 03 березня 2008 року. У судовому засіданні з’ясовано, що відповідачі за зустрічним позовом відповідно до умов кредитного договору №МL-308/036/2008 від 03 березня 2008 року свої зобов’язання не виконували належним чином, у зв’язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 05.07.2011 року складає 133 835, 56 доларів США, що за курсом НБУ складає 1 066 870, 17 гривень. Дані обставини підтверджуються наданим суду розрахунком заборгованості по кредитному договору №СL-301/617/2007 від 05 жовтня 2007 року, розрахунок наявний в матеріалах справи. Крім того, судом було встановлено, що згідно з умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 12.11.2010 року публічне акціонерне товариство «ОТП Банк»відступило, а товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»прийняло право вимоги за кредитним договором №МL-308/036/2008 від 03 березня 2008 року. Згідно ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а обов’язком позичальника за кредитним договором є зокрема повернення кредиту та сплата процентів за користування ним. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов’язаний виконати свій обов’язок, а кредитор –прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов’язання. У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 16 ЦК України одною з форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов’язку в натурі. Відповідно до ст. ст. 553, 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором за виконання боржником його обов’язку, а у випадку порушення такого обов’язку боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Відповідно до ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов’язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов’язку частково або у повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від кожного з них окремо. Пунктом 1.9.1. кредитного договору №МL-308/036/2008 від 03 березня 2008 року встановлено, що, незважаючи на інші положення цього договору, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов’язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем своїх боргових та інших зобов’язань за цим договором та/або умов договору поруки. Оцінюючі всі докази, досліджені судом у їх сукупності під час розгляду справи у судовому засіданні, та приймаючи до уваги те, що відповідачами за зустрічним позовом було порушено умови кредитного договору №МL-308/036/2008 від 03 березня 2008 року, а саме не виконані зобов’язання стосовно погашення кредиту та сплати процентів за його користування, суд вважає за необхідне, стягнути солідарно з відповідачів за зустрічним позовом на користь позивача за зустрічним позовом заборгованість за кредитним договором №МL-308/036/2008 від 03 березня 2008 року станом на 05 липня 2011 року, з урахуванням відсотків та пені, тим самим задовольнивши позовні вимоги позивача за зустрічним позовом в повному обсязі. Оскільки вимоги позивача за зустрічним позовом задоволені, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача за зустрічним позовом –ТОВ «ОТП Факторинг Україна»понесені позивачем судові витрати зі сплати державного мита при зверненні до суду з позовною заявою в сумі 1 700,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 120,00 грн. Крім того, в порядку ст. 88 ЦПК України, виходячи з того, що в задоволені позовних вимог позивачу за первісним позовом відмовлено в повному обсязі, суд вважає за необхідне покласти судові витрати при зверненні до суду з первісним позовом на [PERSON]. На підставі викладеного,

Outcome: approved