Jurisdiction: civil
Date: 2012-02-26 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з названим позовом, мотивуючи тим, що відповідач, проходячи службу у позивача, будучи матеріально відповідальною особою, під час проходження службита після звільнення допустив нестачу товарно-матеріальних цінностей, які були ввірені йому під звіт, чим спричинив позивачам збитків на суму 2947,20 грн., які просять стягнути з відповідача на свою користь. В судовому засіданні представник позивачів за довіреністю [PERSON]Т.К підтримала заявлені позовні вимоги, суду пояснила, що відповідач [PERSON] перебував на посаді начальника відділення соціально-психологічної служби Білоцерківської виправної колонії (ВК35), звільнився 29.06.2010 року. З вини відповідача, який був матеріально-відповідальною особою, позивачам було завдано матеріальної шкоди, так як під час проходження служби відповідач внаслідок недбалого ставлення до ввіреного йому майна, товарно-матеріальних цінностей, допустив нестачу 2 столів однотумбових вартістю по 204 грн., 28 табуреток загальною вартістю 1432 грн. та шафи металевої вартістю 819 грн., що було виявлено під час інвентаризації 01.11.2010 року та підтверджено внутрішнім розслідуванням, яким виявлено, що в процесі експлуатації вказаних основних засобів, внаслідок недбалого ставлення до збереження товарно-матеріальних цінностей [PERSON], проводилось переміщення цих цінностей, по території Білоцерківської виправної колонії № 35, з метою ремонту та в деяких випадках для використання в особистих цілях засудженими з інших відділень, що призвело до нестачі у вищевказаному відділенні товарно-матеріальних цінностей, що завдало збитків установі на суму в розмірі 2 455,00 грн. Згідно якої було здійснено наступний розрахунок: від основної суми - 50% (знос при експлуатації) + 20%(ПДВ) та згідно постанови Кабінету Міністрів України № 116 від 22.01.1996 року «Про затвердження Порядку визначення розміру збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей» відшкодування збитків проводиться з коефіцієнтом 2. В результаті чого, сума збитків склала 2 947,20грн. Зазначає, що [PERSON] звільнився зі служби за власним бажанням, згідно «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів УРСР № 114 від 29 липня 1991 року, та до цього часу, товарно-матеріальні цінності, що перебували під його відповідальністю не передав жодному зі співробітників, а також не з'являвся до установи за викликами. Посилається на вимоги «Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі» , яке затверджене Постановою Верховної Ради України № 243-95-ВР від 23 червня 1995р., дія якого відповідно до вимог п.5 ст.23 Закону «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» № 2713-ІУ з 25.06.2005 року, та постанови Кабінету Міністрів України «Про заходи щодо забезпечення діяльності Державного департаменту з питань виконання покарань» № 653 від 22 квітня 1999 року поширюється на Державну кримінально-виконавчу службу та п. 13 вказаного Положення передбачено, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов'язані несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі у разі недостачі, а також знищення або псування військового майна, переданого їм під звіт для зберігання, перевезення, використання чи для іншої мети. Просить позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та суду показав, що після його звільнення в червні 2010 року він передав майно, яке було йому ввірене під звіт іншому військовослужбовцю - [PERSON], який можливо і допустив недостачу. При передачі майна особисто він складав акти прийому-передачі матеріальних цінностей, все майно було в наявності, та він передав акти самому [PERSON] Після звільнення з служби його не допускали на територію колонії, хоча він неодноразово приходив до позивачів. Свідок [PERSON], допитаний в судовому засіданні, показав, що працював начальником іншого загону Білоцерківської ВК-35 разом з відповідачем [PERSON], який після звільнення зі служби перестав з»являтись за місцем роботи, ніяких товарно-матеріальних цінностей йому під звіт не передавав, а тому він не відповідав за табурети та інше майно у відділенні №8, звідки звільнився відповідач. Десь через 5 місяців після звільнення з роботи відповідач через знайомого передав йому акти наявності майна, після чого було створено комісію, якою встановлено відсутність зазначеного майна в натурі під час інвентаризації. За майно, яке перебувало під звітом у відповідача він не відповідав, так як воно йому не передавалось відповідачем. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що він працює заступником начальника колонії з виховної та психологічної роботи та йому добре відомо ситуація, яка склалась з приводу нестачі ввіреного майна відповідачу [PERSON]. Він та відділ кадрів неодноразово викликали відповідача з»явитись для передачі ввіреного майна за місцем роботи, однак відповідач не реагував, не приходив за своїм бувшим місцем роботи та ввіреного йому майна не передав, внаслідок чого майно було частково знищене засудженими, переміщалось по території колонії, металева шафа могла також бути розрізана та знищена. [PERSON], допитаний в судовому засіданні як свідок, показав що він займає посаду заступника начальника колонії по роботі з особовим складом. Під час звільнення відповідача з роботи [PERSON] попереджався про те, що він, як матеріально-відповідальна особа повинен здати за описом майно, яке йому було ввірене під звіт, однак відповідач не з»являвся за місцем роботи, майно не передав, внаслідок чого виникла нестача товарно-матеріальних цінностей. Заслухавши представника позивачів, відповідача, свідків, оглянувши та дослідивши матеріали справи, проаналізувавши та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі по таким підставам. Так, в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] перебував на посаді начальника відділення соціально-психологічної служби Білоцерківської виправної колонії (ВК35), звільнився за власним бажанням 29.06.2010 року. Під час звільнення та після звільнення відповідач не передав згідно акту прийому передачі ввірених йому товарно-матеріальних цінностей позивачам, внаслідок недбалого ставлення до ввіреного йому майна, своїх зобов»язань по зберіганню товарно-матеріальних цінностей, тобто внаслідок бездіяльності відповідача було допущено нестача 2 столів однотумбових вартістю по 204 грн. кожний, 28 табуреток загальною вартістю 1432 грн. та шафи металевої вартістю 819 грн., що було виявлено під час інвентаризації 01.11.2010 року, чим завдав збитків позивачам на суму 2 455,00 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивачів, позов підлягає задоволенню. Згідно постанови Кабінету Міністрів України № 116 від 22.01.1996 року «Про затвердження Порядку визначення розміру збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей» відшкодування збитків проводиться з коефіцієнтом 2. В результаті чого, сума збитків склала 2 947,20грн. Вищенаведене підтверджується показаннями представника позивачів, свідків, витягом з наказів про призначення [PERSON] на посаду від 02.03.2009 року та звільнення у запас від 29.06.2010 року № 43о/с, актом передачі та прийому майна, яке знаходиться у відділенні №8 СВПС від 05.05.2009 року, висновком по результатам проведення інвентаризації основних засобів станом на 01.11.2010 року від 03.12.2010 року, наказом № 335 від 23.12.2010 року по факту виявленої нестачі під час інвентаризації інвентаризаційним описом від 08.11.2010 року. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом приймаються до уваги показання свідків та представника позивача в частині того, що відповідач безвідповідально поставився до своїх обов»Язків щодо збереження ввіреного йому майна, не здав під звіт товарно-матеріальні цінності, не з»являвся до позивачів з метою передачі майна, а тому суд вважає, що нестача товарно-матеріальних цінностей сталась внаслідок необережної вини відповідача, завдані бездіяльністю збитки позивачам підлягають відшкодуванню в повному обсязі особою, яка їх завдала, відповідачем [PERSON], а тому позов підлягає задоволенню. Відповідачем [PERSON] не надано суду доказів виконання ним своїх обов»язків по передачі ввірених йому товарно-матеріальних цінностей позивачам, того, що він з»являвся до позивачів та намагався передати ввірене йому майно, а тому суд не приймає до уваги посилання позивача в цій частині. З обхідного листа відповідача [PERSON] вбачається, що відповідач не з»являвся для з»ясування питань про порядок звільнення до бухгалтерій, у відділ кадрів інших посадових осіб, що свідчить про безвідповідальне ставлення відповідача до своїх обов»язків під час звільнення. Позов підлягає задоволенню відповідно до вимог ст.1166 ЦК України, згідно якої майнова шкода, яка завдана юридичній особі, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно ст.134 КЗпП України працівники відповідно до законодавства несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації у випадках, коли майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовими документами, шкоди завдано недостачею. З акту передачі та прийому майна, яке знаходиться у відділенні № 8 СВПС від 05.05.2009 року відповідач одноразовим актом передано на відповідальне зберігання майно, в тому числі 2 стола однотумбових, 64 табуретки, 6 металевих шаф. Відповідно до п.13 «Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі» , яке затверджене Постановою Верховної Ради України № 243-95-ВР від 23 червня 1995р., дія якого відповідно до вимог п.5 ст.23 Закону «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» № 2713-ІУ з 25.06.2005 року, та постанови Кабінету Міністрів України «Про заходи щодо забезпечення діяльності Державного департаменту з питань виконання покарань» № 653 від 22 квітня 1999 року поширюється на Державну кримінально-виконавчу службу, військовослужбовці і призвані на збори військовозобов'язані несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі у разі недостачі. Таким чином, аналізуючи вищенаведені норми закону, суд прийшов до висновку що з вини відповідача [PERSON], внаслідок його бездіяльності та небажання передати позивачам ввірене йому майно, що потягнуло за собою нестачу товарно-матеріальних цінностей, Білоцерківській ВК №35 завдано майнової шкоди в розмірі 2947,20 грн., яка підлягає відшкодуванню відповідачем, а тому названі кошти слід стягнути з відповідача на користь позивачів, позов слід задовольнити. Витрати по сплаті судового збору в розмірі 51 грн. та за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн., які підтверджені квитанціями, слід стягнути з відповідача на користь позивачів. Враховуючи наведене,

Outcome: approved