Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-05 00:00:00

В вересні 2011р. [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі - продажу недійсним. Вимоги мотивувала тим, що 28.01.1998р. між сторонами по справі був укладений договір купівлі - продажу дачі під № 40, що знаходиться в м. Миколаєві, СВТ ім.. 61 Комунара. Також на час укладення вказаної угоди позивачки відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку від 11.01.1996р. також за цією ж адресою належала земельна ділянка площею 0,0596 га. При укладенні договору купівлі - продажу дачі на земельної ділянки якій розташований садовий будиночок загальною площею 14, 2 кв.м. зі слів позивачки [PERSON] пообіцяв їй в подальшому придбати також зазначену земельну ділянку, але обіцянки не виконав чим ввів [PERSON] в оману. В звязку з чим просила суд визнати договір купівлі - продажу від 28.01.1998р. дачі № 40, що знаходиться в м. Миколаєві, СВТ ім.. 61 Комунара з підстав передбачених ст. 230 ЦК України. В судовому засіданні позивачка, її представник позовні вимоги підтримали. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав в звязку з безпідставністю. Вислухавши сторін, дослідивши письмові докази, суд встановив наступне. 28.01.1998р. між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі - продажу дачі під № 40, що знаходиться в м. Миколаєві, СВТ ім.. 61 Комунара, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] При цьому позивачка вказувала, що всі істотні умови договору сторонами були виконані - отримані грошові кошти у повному обсязі у розмірі 2600 грн. до підписання договору та передана дача № 40 у вигляді садового будиночку загальною площею 14, 2 кв.м., сараю, вбиральні та огородження в СВТ ім.. 61 Комунара. Крім того, позивачки належить земельна ділянка площею 0,0596 га. за цією ж адресою на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 11.01.1996р. Договору щодо відчуження вказаної земельної ділянки між сторонами не укладалось. Позивачка стверджувала, що відповідач ввів її в оману, а саме пообіцяв придбати належну їй земельну ділянку, але не придбав. Правочин, здійснений під впливом омани, на підставі ст.. 230 ЦК України може бути визнаний судом недійсним. Вбачається, що саме позивач, як сторона, до діяла дід впливом оману, повинен довести наявність умислу зі сторони відповідача, істотність значення обставин, щодо яких її введено в оману і сам факт оману. Також, правочин може бути визнаний вчиненим під впливом оману у видадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману щодо фактів, як: впливають на укладення правочину. На відміну від помилки, ознакою оману є умисел особа знає про наявність чи відсутність певних обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією , не вступила би у правовідносини, невигідні для неї. Оман також має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. З урахуванням вищенаведеного, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позову, оскільки суду не надано доказів введення позивачки в оману з боку [PERSON]. наявність умислу чи інші підстави для визнання договору купівлі - продажу недійсним саме з підстав передбачених ст.. 230 ЦК України.

Outcome: dismissed