Jurisdiction: civil
Date: 2011-08-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить поділити спільно нажите майно подружжя [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS], визнавши за ним та за відповідачем право власності по Ѕ частині даної квартири. Зазначив, що шлюб між ним та відповідачем зареєстровано 26.08.86 року. За час проживання в шлюбі за спільні кошти придбано чотирикімнатну квартиру [ADDRESS], яка була зареєстрована за ним, та двокімнатну квартиру [ADDRESS], яка була зареєстрована за відповідачем. Шлюб розірвано 11.11.03 року. Зазначив, що між ними існувала усна домовленість про поділ майна, зокрема квартир кожному залишається та квартира, яка за ним зареєстрована. Всупереч домовленості [PERSON] звернулася до суду з позовом про поділ квартири [ADDRESS]. Рішенням апеляційного суду Запорізької області проведено поділ квартири та за кожним з подружжя визнано право власності на Ѕ частину квартири. Позивач зазначає, що дізнався про порушення свого права саме після звернення [PERSON] до суду про поділ квартири [ADDRESS] в липні 2006 року. Вважає, що відповідачем порушено умови домовленості, оскільки і квартира [ADDRESS] за час шлюбу. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав. Відповідач в судове засідання не зявилася. Про час та місце розгляду справи повідомлена шляхом направлення повісток-викликів на адреси відповідача та представника відповідача рекомендованими поштовими відправленнями. В судових засіданнях 02.04.09 року та 02.06.09 року відповідач позов не визнала. Зазначила, що спірна квартира придбана за її особисті кошти, що подаровані батьком. Вважала, що [PERSON] пропущений строк звернення до суду з даним позовом. Справу розглянуто за відсутності відповідача за згодою позивача заочно відповідно до Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України. Аналізуючи докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.ст. 9-11, 22-24, 28, 29 Кодексу про шлюб та сімю України, який діяв на час виникнення правовідносин, майно, що придбане подружжям підчас шлюбу, є їхньою загальною спільною власністю. Майно, що належало кожному з подружжя до вступу в шлюб, а також отримане ним підчас шлюбу в дар або в порядку спадкування, є власністю кожного з них. В разі розділу майна, що є загальною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Для вимог про розділ майна, що є загальною власністю розведеного подружжя встановлюється трирічний строк позовної давності. Позовна давність застосовується судом відповідно до цивільного законодавства. Строк позовної давності обчислюється з дня, коли особа взнала, або повинна була взнати про порушення свого права. Відповідно до ст.ст. 20, 57, 60, 61, 68, 70, 72 Сімейного Кодексу України, який діє на час розгляду справи, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. У разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється з дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Відповідно до ст.ст. 71, 74, 75, 80 ЦК УРСР (1963 рік) загальний строк для захисту права за позовом особи, права якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Вимоги про захист порушеного права приймаються до розгляду судом незалежно від спливу строку позовної давності. Позовна давність застосовується судом незалежно від заяв сторін. Сплив строку позовної давності до предявлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захисту. Згідно ст.ст. 257, 260, 261, 267 ЦК України (2003 рік) загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або особу, яка його порушила. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Відповідно до п.6 Розділу Прикінцеві та перехідні положенняЦК України (2003 рік) Правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовується до позовів, строк предявлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 16 серпня 1986 року. Розірвання шлюбу в органах РАГС проведено 10 липня 2003 року. Зазначене підтверджується свідоцтвом про шлюб, свідоцтвом про розірвання шлюбу. Квартира [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 14 липня 1999 року та посвідченого приватним нотаріусом Бердянського нотаріального округу [PERSON] (реєстр. № 1-1255). Зазначене підтверджується договором купівлі-продажу від 14.07.99 року та довідкою Бердянського КПТІ від 29.05.07 року № 163. Відповідно до рішення Апеляційного суду Запорізької області від 16 вересня 2008 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя, визнання права власності на частку квартири та визначення права користування квартирою, встановлено, що [PERSON] із зазначеним позовом звернулася до суду в липні 2006 року. Крім цього, даним рішенням встановлено, що сторони під час шлюбу придбали квартиру № 21 по пр-ту Леніна в м.Бердянськ та квартиру [ADDRESS]. Рішення суду набрало чинності 16 вересня 2008 року. Обставина придбання подружжям [PERSON] у шлюбі квартири [ADDRESS] не підлягає доказуванню відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, оскільки встановлена рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили. Згідно показів [PERSON] та [PERSON] їм відомо, що [PERSON] разом з [PERSON] придбали квартиру [ADDRESS]. [PERSON] звертався до них в 1999 році за позикою коштів для придбання квартири та проведенням ремонту. Допитаний в якості свідка [PERSON] показав, що після придбання квартири [PERSON] не претендувала на квартиру та йому відомо, що батько кошти на придбання квартири їй не дарував. Суд не приймає до уваги пояснення відповідача [PERSON] стосовно придбання спірної квартири за її особисті кошти, що були подаровані їй батьком, оскільки доказів в підтвердження зазначеної обставину суду не надано. Договір дарування не наданий. Заяв про складнощі щодо отримання доказів та клопотання про витребування зазначених доказів в порядку ст. 137 ЦПК України не заявлено. Посилання на рішення суду про визнання договору дарування дійсним є безпідставними, оскільки ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 30 липня 2009 року скасовано рішення Шахтарського міськрайонного суду Донецької області від 17 грудня 2008 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання дійсним договору дарування, а ухвалою Шахтарського міськрайонного суду Донецької області від 11 лютого 2010 року позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання дійсним договору дарування залишена без розгляду. Зазначена ухвала набрала чинності 17 лютого 2010 року. Суд приходить до висновку, що квартира [ADDRESS] придбана за час шлюбу [PERSON] та [PERSON]. Зазначена квартира не належала кожному з подружжя до вступу в шлюб, а також не отримана ними підчас шлюбу в дар або в порядку спадкування. Отже, зазначена квартира є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] та їх частки визнаються рівними. Відповідно до матеріалів цивільної справи № 2-179/08 (2-89/06) за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя, визнання права власності на частку квартири та визначення права користування квартирою, та рішення Апеляційного суду Запорізької області від 16 вересня 2008 року у даній справі, [PERSON] звернулася до суду з позовом в липні 2006 року. Виходячи з цього, суд вважає, що строк звернення [PERSON] до суду не пропущений, оскільки про порушення свого права він узнав в липні 2006 року після звернення [PERSON] до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя. Позов [PERSON] до суду заявлений 16 жовтня 2008 року, а саме в межах встановленого трирічного строку.

Outcome: approved