Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-27 00:00:00

Позивач просить суд визнати частково недійсним рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради № 451 від 26.12.1996р. в частині передачі йому в приватну власність земельної ділянки площею 485 кв.м. по вул. Шептицького, 108/2 в м. Стрию, частково недійсним договір дарування земельної ділянки площею 0,0328 га. в м. Стрий по вул. Шептицького, 108/1 в користь [PERSON] від 13.06.2001р. серії АЕА № 706380, частково недійсним Державний акт на право приватної власності на землю площею 0,0328 га для обслуговування житлового будинку по вул. Шептицького, 108/1 м. Стрий, виданого на імя [PERSON], серії ІІІ-ЛВ № 009172 від 11.07.2001р. та визнати за ним право власності на земельну ділянку по вул. Шептицького 108/2 в м. Стрию площею 609,75 кв.м. або 0,060975 га. В обґрунтування позову покликається на те, що йому відповідно до договору купівлі продажу від 09.07.1982 р. належить на праві спільної часткової власності ? частини будинковолодіння по вул. Шептицького, 108 в м. Стрию Львівської області, а відповідач є співвласником іншої частини даного будинковолодіння, яке розташоване на земельній ділянці площею 0,0813 кв.м. відповідно схем плану від 11.05.1983 р. В 1996 році він ставив питання про приватизацію земельної ділянки, частина якої в його користуванні. Однак, лише в 2004 році він дізнався, що [PERSON] міська рада рішенням виконкому № 451 від 26.12.1996 року передала йому у власність земельну ділянку площею всього 485 кв.м. замість 609,75 кв.м. Вважає, що [PERSON] міська рада порушила вимоги закону щодо передачі йому земельної ділянки у власність, оскільки при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди. Окрім цього, відповідач [PERSON] отримала Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ ЛВ № 009172 від 11.07.2001 р., згідно якого вона є власницею земельної ділянки площею 0,0328 га, яка призначена для обслуговування житлового будинку по вул. Шептицького, 108/1 в м. Стрию. Ця частина земельної ділянки належить [PERSON] згідно договору дарування від 13.06.2001р., однак, фактично у її власності має бути земельна ділянка площею 0,020325 га. Він намагався в позасудовому порядку вирішити спір і його запевнили, що буде створено комісію, яка здійснить заміри земельної ділянки, але на момент звернення до суду з даним позовом спір не вирішено. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, дала пояснення аналогічні позовній заяві, просить позов задоволити та визнати частково недійсним рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради № 451 від 26.12.1996р. в частині передачі йому в приватну власність земельної ділянки площею 485 кв.м. по вул. Шептицького, 108/2 в м. Стрию, частково недійсним договір дарування земельної ділянки площею 0,0328 га. в м. Стрий по вул. Шептицького, 108/1 в користь [PERSON] від 13.06.2001р. серії АЕА № 706380, частково недійсним Державний акт на право приватної власності на землю площею 0,0328 га для обслуговування житлового будинку по вул. Шептицького, 108/1 м. Стрий, виданого на імя [PERSON], серії ІІІ-ЛВ № 009172 від 11.07.2001р. та визнати за ним право власності на земельну ділянку по вул. Шептицького 108/2 в м. Стрию площею 609,75 кв.м. або 0,060975 га. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, дала пояснення аналогічні позовній заяві, просить позов задоволити та не заперечує проти прийняття заочного рішення по справі. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила, а тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у її відсутності в заочному порядку, на підставі документів та доказів, що є в матеріалах справи про права та взаємовідносини сторін, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України, проти чого сторони не заперечили. 11.12.2008 р. відповідач подала до суду заперечення проти позову, в яких просить в задоволенні позовних вимог відмовити за безпідставністю. В обґрунтування заперечень покликається на те, що їй на підставі договору купівлі продажу від 13.06.2001 року їй належить ? частина будинковолодіння, яке знаходиться по вул. Шептицького, 108/1 в м. Стрию та земельної ділянки площею 328 кв.м., які вона купила у [PERSON] 19.07.1982 р. позивач придбав у [PERSON] ? частини житлового будинку та надвірних споруд. З моменту купівлі вказаного будинку та господарських споруд у позивача жодних претензій щодо землі ні до [PERSON], який помер 16.10.1999р.., ні до його спадкоємця [PERSON], а також до неї не виникало. Вона як сумлінний набувач з 13.06.2001 року володіє земельною ділянкою розміром 328 кв.м. Окрім цього, в рішенні № 451 від 26.12.1996 року виконкому [PERSON] міської ради, яке [PERSON] просить визнати частково недійсним відсутнє прізвище останнього, а у додатку до рішення [PERSON] міськвиконкому № 301 від 19.09.1996 року списку громадян, яким надані земельні ділянки у приватну власність під № 31 значиться [PERSON], якому надана земельна ділянка площею 485 кв.м., однак позивач на протязі 12 років дане рішення не оскаржив. Також зазначила, що у договорі купівлі продажу, на підставі якого позивачу належить його частина будинковолодіння не зазначено, яку частину земельної ділянки закріплено за його частиною будинку, а тому просить в задоволенні позову відмовити за безпідставністю. Представник відповідача [PERSON] міської ради Львівської області [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги заперечила та пояснила, що міська рада прийняла законне рішення, а для встановлення дійсних меж земельної ділянки необхідно звернутися в спеціалізовану організацію з метою реального розподілу меж земельної ділянки, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Представник третьої особи управління Держкомзему у м. Стрию Львівської області, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи, або розгляду справи у його відсутності не подав, а тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у його відсутності, проти чого сторони не заперечили. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Пунктом 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що до виключної компетенції сільських, селищних міських рад відноситься вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами, що передбачено ч. 2 ст. 3 Земельного кодексу України. Відповідно до ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно зі ст. 22 ЗК України право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється. За змістом ст. 23 ЗК України право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними [PERSON] народних депутатів. Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Форми державних актів затверджуються Верховною [PERSON] України. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Також згідно із ст. 393 ЦК України правовий акт органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним і власник майна, право якого порушено внаслідок видання правового акта, має право вимагати відновлення того становища яке існувало до видання цього акта. Згідно з ч.1 ст.155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. У відповідності до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь - яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Статтею 152 ЗК України визначено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, а статтею 155 названого кодексу що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК України). Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до договору купівлі продажу від 09.07.1982 року, зареєстрованого в реєстрі за № 3421 [PERSON] продав, а [PERSON] купив ? частини жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в м. Стрию по вул. Чапаєва, 108 на земельні ділянці розміром 647 кв.м. З виписки з рішення Виконавчого комітету [PERSON] міської ради Львівської області № 451 від 26.12.1996р. вбачається, що [PERSON] передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку розміром 485 кв.м. біля власного будинку по вул. Шептицького, 108/2 в м. Стрию Львівської області для будівництва та обслуговування житлового будинку. З висновку про наявність обмежень та сервітутів на використання земельної ділянки по вул. Шевченка, 108/2 в м. Стрию виданого [PERSON] міським управлінням земельних ресурсів від 28.07.2004р. за № 569 вбачається, що [PERSON], у відповідності до договору купівлі продажу житлового будинку № 3421 від 09.07.1982 р. належить частина житлового будинку по вул. Шептицького, 108/2, який розташований на земельній ділянці загальною площею 813 кв.м., згідно схем плану земельної ділянки. Як вбачається з копії договору дарування від 13.06.2001р., зареєстрованого в реєстрі за № 3900, [PERSON], що діє від імені [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла у дар земельну ділянку площею 328 кв.м., розміщену на землях, що знаходяться у віданні [PERSON] міської ради в м. Стрию по вул. Шептицького, 108/1 для обслуговування житлового будинку. Ця земельна ділянка розміром 328 кв.м. належить дарительці [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, виданого 19.09.2000 року серія ІІІ ЛВ № 047464. 13.06.2001 року [PERSON] від імені [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла у дар ? частину житлового будинку з прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в м. Стрий по вул. Шептицького, 108. Згідно ст..86 ЗК України земельна ділянка може знаходитися у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Тобто, як вбачається з вищенаведеного, Позивачу належить більша частина будинковолодіння №108 по вул..Шептицького в м.Стрий, а саме ? частини, а відповідачу [PERSON] тільки ? частина вказаного будинковолодіння тому, дійсно позивачу повинна була бути виділена більша частина земельної ділянки і позовні вимоги в частині скасування рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради Львівської області від 26 грудня 2006р. №451 в частині передачі безкоштовно у власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку громадянам міста, згідно додатку №1, а саме [PERSON] по вул..Шептицького, 108/2 м.Стрий площею 485 кв.м. та визнання недійсним Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЛВ №009172 виданий 11 липня 2001р. на імя [PERSON] щодо земельної ділянки площею 0.0328 га, яка розміщена на території м.Стрия вул..Шептицького, 108/1 підлягають до задоволення . Не підлягають до задоволення позовні вимоги в частині визнання недійсним договору дарування від 13 червня 2001 року земельної ділянки площею 328 кв.м. , яка розміщена на землях, що знаходяться у віданні [PERSON] міської ради в м.Стрий по вул..Шептицького, 108/1 для обслуговування житлового будинку та визнання за [PERSON] права власності на земельну ділянку в м.Стрий по вул..Шептицького, 108/2 площею 609.75 кв.м або 0.060975 га. Оскільки, позивач не є стороною даного договору і не вправі ставити питання про визнання його недійсним, а також судом не може визнаватися в даному випадку за позивачем право власності на земельну ділянку площею 609.75 кв.м або 0.060975 га. в м.Стрий по вул..Шептицького, 108/2 оскільки, надання у приватну власність земельних ділянок відносить до компетенції органів місцевого самоврядування, тому в задоволенні даних позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed