Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-06 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив постановити рішення, яким зобовязати відповідачів [PERSON] та [PERSON] усунути перешкоди власнику [PERSON] у користуванні належному їй на праві власності будинку №13 по вул.. Центральній в с. Запілля Лугинського району Житомирської області та виселити відповідачів [PERSON] та [PERSON] з належного [PERSON] на праві приватної власності будинку №13 по вул.. Центральній в с. Запілля Лугинського району Житомирської області; стягнути з відповідача на користь [PERSON] судові витрати. Зазначені вимоги представника позивача [PERSON], які ним підтримані в судовому засіданні, обґрунтовуються посиланням на те, що [PERSON] є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: вул.. Центральна,13 в с. Запілля Лугинського району Житомирської області. Восени вона уклала усну угоду щодо тимчасового проживання у вказаному будинку відповідачки. У серпні 2003 року вона звернулась до відповідачки з питання виселення із вказаного будинку, однак відповідачка попросила її продовжити строк проживання до вересня 2003 року, на що вона погодилась. Проте, у визначений час відповідачка відмовилась виселитись із будинку, у звязку із чим вона звернулась до Лугинського районного суду на підставі ст.. 168 ЖК України із заявою про припинення договору найму та виселення відповідачки та членів її сімї із спірного приміщення. Рішенням Лугинського районного суду від 26.10.2004 року в її позові про виселення відповідачки було відмовлено. Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 17.02.2005 року рішення Лугинського районного суду від 26.10.2004 року в частині вимог відповідачки про визнання угоди укладеною, визнання права власності на нерухоме майно та стягнення державного мита відмовлено за безпідставністю. Ухвалою колегії суддів судової палати з цивільних справ Вінницького апеляційного суду від 16.05.2007 року постановлено рішення, згідно якого відмовлено у задоволенні касаційної скарги [PERSON], [PERSON] щодо визнання права власності на нерухоме майно, тобто на спірний будинок. За таких обставин, на підставі вищезазначених рішень вбачається, що договір найму житлового приміщення між [PERSON] та відповідачами не укладався, будь-які інші правові підстави для проживання у зазначеному будинку відсутні. Відповідачі до цього часу продовжують незаконно проживати у вказаному будинку та відмовляються виселитись. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні предявлений [PERSON] в інтересах [PERSON] позов визнала повністю та звернулась до суду із заявою в якій просить надати їй відстрочку виконання рішення суду на термін три місяці, для виконання ремонтих робіт в іншому будинку, в якому вони будуть проживати. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, хоча й була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи. Вислухавши пояснення сторін, та дослідивши інші докази по справі, суд вважає, що позов [PERSON] в інтересах [PERSON] підлягає задоволенню виходячи із наступного. Судом встановлено, що за [PERSON] на праві приватної власності зареєстровано житловий будинок, який знаходиться за адресою: с. Запілля вул.. Центральна,13 Лугинського району, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23.12.2003 року, виданого Лугинською державною нотаріальною конторою. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 р. відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені норами ст. ст..16, 386, 391 ЦК України. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Із копій рішень Апеляційного суду Житомирської області від 17.02.2005 року та Апеляційного суду Вінницької області від 16.05.2007 року вбачається, що що договір найму житлового приміщення між [PERSON] та відповідачами не укладався, будь-які інші правові підстави для проживання у зазначеному будинку відсутні. Копією повідомлення Жеревецької сільської ради від 19.05.2010 року №351 та актом обстеження матеріально-побутових умов від 19.05.2010 року стверджується, що в житловому будинку №13 по вул. Центральній в с. Запілля Лугинського району проживають відповідачі [PERSON] та [PERSON] У добровільному порядку до цього часу відповідачі відмовлялись від звільнення цього будинку, а тому суд вважає доведеним факт порушення права [PERSON], як власника у користуванні своїм майном й такий спосіб захисту як виселення буде цілком відповідати відновленню порушеного права. Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] в інтересах [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності, користування власністю шляхом виселення із приміщення слід задовольнити. У відповідності із ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Згідно копії акту обстеження матеріально-побутових умов сімї відповідачки [PERSON], що проживає за адресою: [INFO], від 04.10.2011 року до складу сімї останньої входить відповідачка [PERSON] Вказаний будинок займає площу 40 кв.м та складається з двох кімнат. В даний час будинок непридатний для проживання і потребує ремонту. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що рішення суду необхідно відстрочити на три місяці, щоб надати можливість відповідачам вирішити питання щодо проживання в житловому будинку, який знаходиться за адресою: с. Запілля вул.. Яблунева,18 Лугинського району. Вимога, щодо стягнення судових витрат є законною та підтверджена документально, а тому відповідно до ст..88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача.

Outcome: approved