Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-20 00:00:00

У червні 2011 р. [PERSON], діючи в інтересах малолітнього [PERSON], опікуном якого вона є, звернулася до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування заявлених вимог послалася на те, що її колишній чоловік [PERSON] за договором купівлі-продажу від 08.05.1971 р., укладеним у простій письмовій формі, набув домоволодіння № 66 по вул. Ласточкіна у м. Дніпропетровську, в якому у подальшому проживав разом з сім’єю, втім належне оформлення угоди не відбулося. У березні 1990 р. [PERSON] помер та спірне майно залишилося у користуванні його дочки [PERSON], яка 22.04.2005 р. народила сина [PERSON] Після смерті останньої, що настала 05.06.2009 р., дитина залишилася під опікою [PERSON] У цей час з [PERSON], за якою зареєстрована спірна частина домоволодіння № 66 по вул. Ласточкіна у м. Дніпропетровську, виник спір з приводу права власності на неї, оскільки остання, видавши довіреність на ім’я [PERSON], самовільно вселилася до зазначеного домоволодіння, зламавши ворота та двері будинку, та встановила нові замки. Вважаючи, що за вищенаведених обставин малолітній [PERSON] набув право власності на спірну частину домоволодіння за набувальною давністю, [PERSON] з урахуванням уточнення позову (а.с. 101-105) просила суд визнати недійсним свідоцтво про право власності від 09.12.1964 р., видане [PERSON] на 2/8 частини спірного домоволодіння, визнати за [PERSON] право власності на 2/8 частини домоволодіння № 66-68 по вул. Ласточкіна у м. Дніпропетровську, що в цілому складається з: літ. В-1 –житлового будинку загальною площею 34,5 кв.м., житловою площею 23,6 кв.м., допоміжною площею 10,9 кв.м., що належали [PERSON], виселити [PERSON] та [PERSON] з жилого будинку В-1 по вул. Ласточкіна, 66-68 у м. Дніпропетровську та вселити до цього будинку [PERSON] У судовому засіданні [PERSON] та її представник заявлені вимоги підтримали, на їх задоволенні наполягали. Представник відповідача [PERSON] комітету Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради позов визнав, проти його задоволення не заперечував. Представник відповідача [PERSON] проти задоволення позову заперечував, посилаючись на його безпідставність. Після перерви, оголошеної для підготовки до судових дебатів, до суду не з’явився. Відповідач [PERSON] до суду не з’явився, про день та час розгляду справи повідомлявся. Представник органу опіки та піклування та третя особа [PERSON] позов підтримали. Третя особа [PERSON] до суду не з’явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася. КП «Дніпропетровське МБТІ»надана заява про розгляд справи за відсутності представника (а.с. 137). Вислухавши пояснення осіб, що брали участь у справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що спірне домоволодіння № 66-68 по вул. Ласточкіна у м. Дніпропетровську перебуває у спільній частковій власності, а саме 3/8 його частини належать [PERSON], 3/16 частини та 3/16 частини належать [PERSON] (а.с. 125). Також 2/8 частини цього домоволодіння зареєстровані за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 09.12.1964 р., виданого на підставі рішення Виконкому Жовтневої районної ради від 24.11.1964 р. № 828 (а.с. 12, 125). З акту Дніпропетровського МБТІ від 29.05.1963 р., що став підставою для прийняття зазначеного рішення, вбачається, що на частку [PERSON], яка дорівнює 2/8 частинам спірного домоволодіння, припадав жилий будинок літ. В-1 в цілому, Ѕ частина вбиральні № 1, Ѕ частина паркану № 3 (а.с. 13, 22). 08.05.1971 р. між [PERSON], чоловіком [PERSON] (а.с. 92), та [PERSON] був укладений у простій письмовій формі договір купівлі-продажу жилого будинку № 66 по вул. Ласточкіна у м. Дніпропетровську (а.с. 11), на підставі якого останній разом з сім’єю вселився до спірного домоволодіння. З цього часу частина спірного домоволодіння, належна [PERSON], перебувала у користуванні [PERSON], а у подальшому –його дочки [PERSON] (а.с. 16, 29-31), які були у ньому зареєстровані, укладали пов’язані з ним договори, сплачували відповідні платежі, оплачували комунальні послуги тощо (а.с. 32-62). Відповідачка [PERSON], будучи формально власником цього майна, будь-якого інтересу до нього не виявляла, у спірному домоволодінні не проживала, будучи зареєстрованою та мешкаючи за іншою адресою (а.с. 97/зв), витрат на його утримання не несла, повноваження та обов’язки власника будь-яким чином не виконувала. Встановлені судом фактичні обставини користування спірним домоволодінням підтвердила у свої поясненнях третя особа [PERSON], що є співвласником останнього, а також свідки. Докази зворотного представником [PERSON] надані не були. 03.03.1990 р. [PERSON] помер (а.с. 15), 05.06.2009 р. померла [PERSON] (а.с. 14), мати малолітнього [PERSON], який до дня її смерті проживав разом з нею. Рішенням [PERSON] комітету Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради від 24.07.2009 р. опікуном над малолітнім [PERSON] була призначена [PERSON]С (а.с. 21). У серпні 2011 р. [PERSON], діючи від імені [PERSON] на підставі довіреності, здійснив проникнення до спірного домоволодіння та замінив замки на вхідних дверях до будинку літ. В-1 (а.с. 65, 77). Аналізуючи виниклі між сторонами правовідносини, суд приходить до наступного. Так, згідно ст. 344 ЦК України особа, що добросовісно заволоділа чужим нерухомим майном та продовжує відкрито та безперервно володіти ним протягом десяти років, набуває право власності на це майно. До цього строку може бути приєднаний час володіння цим майном осіб, правонаступником або спадкоємцем яких є особа, що заявляє про давність володіння. Оскільки з фактичних обставин справи вбачається, що [PERSON] та його сім’я, зокрема [PERSON], спадкоємцем якої є малолітній [PERSON], відкрито та добросовісно володіли спірним майном з 1971 р., набувши його за документом, що не є правочином у розумінні цивільного законодавства та не тягне юридичних наслідків, при цьому зареєстрований власник цього майна будь-якого інтересу до нього на протязі цього часу не виявляв, це володіння не оспорював, суд вважає позовні вимоги в частині визнання права власності за набувальною давністю –обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. При цьому також підлягають задоволенню на підставі ст. 387 ЦК України позовні вимоги в частині виселення зі спірного домоволодіння відповідачів, оскільки у зв’язку з визнанням права власності за [PERSON] останні втрачають правовий зв’язок з цим майном та будь-які повноваження щодо нього. Позовні вимоги в частині вселення [PERSON] до спірного домоволодіння є обґрунтованими, оскільки він як власник відповідної його частини згідно ст. 383 ЦК України має право користування нею як жилим приміщенням. Позовні вимоги в частині визнання недійсним свідоцтва про право власності від 09.12.1964 р., виданого [PERSON] на 2/8 частини спірного домоволодіння, задоволенню не підлягають, оскільки цей правовстановлюючий документ прав та інтересів малолітнього [PERSON] не стосується, був виданий уповноваженим органом з належних підстав у межах визначеної чинним на той час законодавством процедури, а також немає підстав вважати, що цей документ був неправильним по суті. Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати у справі покладаються на сторону, проти якої ухвалене рішення, пропорційно задоволеній частині позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial