Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою в якій зазначив, що 17 травня 2010 року передав в борг відповідачу 35800 грн. про що отримав письмову розписку останнього. Вказані гроші [PERSON] зобовязувався повернути до 16 липня 2011 року. Однак у зазначений час вказані кошти не повернув, тому позивач в судовому порядку просить стягнути з відповідача суму боргу за договором позики та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, пояснив що [PERSON] 17.05.2010 року передав у борг відповідачу грошові кошти в розмірі 35800 грн., які останній взяв та зобов»язувався повернути до 16.07.2011 року. Однак кошти не повернуті до цього часу, тому він просить стягнути їх у судовому порядку. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі, пояснив, що між сторонами договір позики ніколи не укладався і відповідно позивач не передавав, а відповідач не отримував будь-яких коштів в борг. Між сторонами існували інші відносини, а саме відповідач здійснював за домовленністю з позивачем нагляд за будіництвом будинку сім»ї останнього, допомагав придбавати будівельні матеріали за зниженою ціною, надавав інші консультації щодо будівництва. Десь в липні-серпні 2010 року позивач передав йому на придбання плит перекриття 20000 грн., які він передав [PERSON], який ці плити постачав. Однак останній взявши кошти, плит не придбав, зник. На прохання позивача він написав розписку від 16.07.2011 року, однак вона є додатком до раніше написаної ним розписки, яку позивач суду не надав та з якої вбачаються дійсні обставини справи. [PERSON] в задоволенні позовних вимог відмовити. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцю таку ж суму грошей. Згідно з ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В обгрунтування позовних вимог [PERSON] посилався на розписку від 16.06.2011 року, згідно якої [PERSON] зобов»язується повернути суму 35800 грн згідно раніше написаної розписки до 16.07.2011 року. Хоча відповідачем у справі визнається написання такої розписки, однак ним заперечується наявність боргових зобов»язань за нею, а з самою розписки не вбачається за що та кому має повернути кошти відповідач, раніше написану розписку про яку йде мова у розписці від 16.06.2011 року представник позивача суду не надав та заперечив її існування. Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що між позивачем та відповідачем договір позики не укладався, позивач не передавав, а відповідач не отримував у борг вказані в позовній заяві кошти. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. За відсутності договору позики між сторонами, вимоги про стягнення з відповідача боргу суд вважає безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. За таких обставин суд не вбачає правових підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed