Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-13 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача, у якому зазначили, що між [PERSON] та ЗАТ Альфа Банк, правонаступником якого є ПАТ Альфа Банк, було укладено кредитний договір № 490067336 від 06.05.2008 року, за яким він отримав 11954,36 доларів США на придбання автомобіля. На виконання цього договору між [PERSON] та ЗАТ Альфа Банк, правонаступником якого є ПАТ Альфа Банк, було укладено договір поруки № 490067336-П від 06.05.2008 року. Рішенням третейського суду від 01.04.2010 року з [PERSON] стягнуто суму боргу за вказаним договором 101548,25 грн. 24.03.2010 року між [PERSON] та банком укладено договір доручення № 490067336 , за умовами якого банк зобовязався знайти 3-х осіб та укласти з ними договір зберігання автомобіля. В п.7.1 договору зазначено, що передача автомобіля банку є підставою для припинення нарахування пені і штрафів. Але, й після реалізації заставного майна, банк продовжує вимагати сплати грошей. Тому позивачі вважають, що повністю виконали умови договорів, а банк їх істотно порушує, і вважають за доцільне розірвати їх. В судовому засіданні позивачі на задоволенні позову наполягають, на підставах, викладених в ньому. В судове засідання представник відповідача не з'явився. Надав суду пояснення, в яких просить розглядати справу за його відсутністю та зазначив, що позивачі не вказують законних підстав для розірвання договорів. Передача на зберігання автомобіля не є процедурою звернення стягнення на нього і правовий статус предмета застави не має жодного відношення до розірвання договорів, які позивачами в повному обсязі не виконані. Суд, вислухавши доводи позивачів, вивчивши пояснення відповідача, матеріали справи, вважає що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що 06.05.2008 року між [PERSON] та ЗАТ Альфа Банк, правонаступником якого є ПАТ Альфа Банк, укладено кредитний договір № 490067336, за яким він отримав 11954,36 доларів США на придбання автомобіля під 11,25 %. На виконання цього договору між [PERSON] та ЗАТ Альфа Банк, правонаступником якого є ПАТ Альфа Банк, було укладено договір поруки № 490067336-П від 06.05.2008 року, за яким вона зобовязалася відповідати по зобовязанням [PERSON] Рішенням третейського суду від 01.04.2010 року з [PERSON] стягнуто суму боргу за вказаним договором 101548,25 грн., що складається з 85951,78 борг за кредитом, 5808,41грн. борг по процентах, 9788,06 грн. пеня. 24.03.2010 року між [PERSON] та ПАТ [PERSON] договір доручення № 490067336 , за умовами якого банк зобовязався знайти 3-х осіб та укласти з ними договір зберігання автомобіля. В п.7.1 договору зазначено, що передача автомобіля банку, оформлена актом прийому-передачі, є підставою для ухвалення рішення кредитним комітетом про припинення нарахування пені і штрафів. 24.03.2010 року за актом прийому-передачі [PERSON]. передав ПАТ Альфа Банк вказаний автомобіль. Листами-попередженнями від 05.08.2011 року ПАТ Альфа Банк повідомив позивачів про існування програми Врегулювання заборгованостіі запропонував прийняти в неї участь. Відповідно до ч.2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Згідно до ч.1 ст. 591 ЦК України реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом. Відповідно до ст.. 10,11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як пояснили позивачі у судовому засідання, після отримання листів в серпні 2011 року письмово до банку для зясування наявності заборгованості вони не зверталися. Суд вважає, що позивачами не доведені наступні обставини: що банк продовжує вимагати повернення заборгованості, що банком істотно порушені умови договорів кредиту та поруки, що передача на зберігання автомобіля банку є його реалізацією в сенсі ст.. 391 ЦК України, що п. 7.1 договору доручення звільняє боржника від обовязку сплачувати проценти за кредитом, які не є штрафами або пенею, а є платою за користування кредитом. Тому суд, оцінивши докази в їхній сукупності, вважає, що підстав для розірвання договорів кредиту та поруки, не має, через що у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed