Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-05 00:00:00

В липні 2011 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в якому вказував, що 21.08.2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є позивач) та відповідачем був укладений кредитний договір, відповідно до якого банк надав останньому кредитні кошти у розмірі 1166,40 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення 21 серпня 2009 року. Проте позичальник умови договору в частині вчасного повернення кредиту, процентів за користування ним та комісії виконував не належним чином в звязку з чим станом на 01.03.2011 року виникла заборгованість по кредитному договору на загальну суму 8314,01 грн., в тому числі: - заборгованість по кредиту 1070,46 грн.; - заборгованість по процентам 68,60 грн.; - заборгованість по комісії 314,38 грн., - пеня 5988,47 грн. - нарахованих штрафів в загальному розмірі 872,10 грн. Вказану заборгованість позивач просив стягнути з [PERSON] в повному обсязі. В судове засідання представник позивача [PERSON] надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідно до п.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. За таких обставин суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Позивач проти розгляду справи в порядку заочного провадження не заперечував. Дослідивши та оцінивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Зокрема судом встановлено, що 21 серпня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є позивач) та відповідачем був укладений кредитний договір, відповідно до якого банк надав останньому кредитні кошти у розмірі 1166,40 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,0 на місяць на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення до 21.08.2009 року. Зі своєї сторони позичальник зобовязався частинами повертати отриманий кредит, а саме кожного місяця сплачувати щомісячний платіж у сумі 132,30 гривень. Крім цього згідно умов договору відповідач повинен сплачувати щомісячну винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 28,58 гривень. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1050 ЦК України позичальник зобовязаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обовязку виконання зобовязання та повинен сплатити суму боргу в розмірі, передбачених договором. Крім цього, положення ст.ст. 546, 548-551 ЦК України вказують на те, що сторони зобовязання можуть домовитися про забезпечення його виконання. Виконання зобовязання забезпечується неустойкою (штрафом, пенею), порядок та форма забезпечення встановлюється в Законі або договорі. Умовами кредитного договору передбачено, що у разі порушення позичальником зобовязань із погашення кредиту, позичальник сплачує пеню розмір якої зазначений у п.6.1 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам. Згідно п.6.1. цей розмір встановлений 1,25% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочки, але не менше 1 гривні. Враховуючи вказані умови позивачем нарахована пеня у розмірі 5988,47 гривень. Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що розмір нарахованої пені необхідно зменшити, оскільки він значно перевищує розмір не сплаченого кредиту разом з нарахованими процентами за його користування. Тому з відповідача підлягає стягненню пеня за несвоєчасне виконання зобовязання за договором у розмірі 1139,06 гривень. Що стосується стягнення з відповідача штрафу за несвоєчасність виконання зобовязань за договором в розмірі 872,10 гривень, то суд приходить до висновку, про відсутність правових підстав для стягнення вказаної суми, оскільки договором не передбачено нарахування та розмір такого виду забезпечення зобовязання як штраф. До того ж в даному випадку позивач просить застосувати до боржника подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобовязання (прострочення виконання грошового зобовязання повернення кредиту), що суперечить вимогам ч.1 ст.61 Конституції України та ч.3 ст.509 ЦК України, згідно з якими ніхто не може бути притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобовязання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість, що утворилася станом на 01 березня 2011 року, а саме: - заборгованість за кредитом в розмірі 1070,46 грн.; - заборгованість по процентам 68,60 грн.; - пеня 1139,06 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом 314,38 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача також підлягають стягненню судові витрати, пропорційно до задоволеної частини вимог, розмір яких становить 32%, тому враховуючи в повернення сплачених судових витрат з відповідача необхідно стягнути 63 гривні (83,14+ 120 = 203,14 х 32% = 63 грн.)

Outcome: partial