Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-29 00:00:00

Позивач в травні 2011 року звернувся до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості . В обґрунтування своїх позовних вимог в позовній заяві позивач посилався на те, що 13.02.2007 року між ВАТ [PERSON] Аваль, найменування змінено на Публічне акціонерне товариство [PERSON] Аваль та [PERSON] був укладений кредитний договір, №014/124001/3161/73, згідно якого банк зобовязався надати кредит у розмірі 45000 доларів США 00 центів строком по 12.02.2012 року з процентною ставкою за користування кредитом 13,5%. На підставі додаткової угоди №1 від 27.08.2009 року кредитного договору строк повернення кредиту був встановлений 12.07.2016 року. Банк виконав свої зобовязання за Кредитним договором належним чином, перерахувавши кошти в розмірі 45000 доларів США 00 центів на поточний рахунок відповідача, що підтверджується заявою на видачу готівки №161/1001-5 від 13 лютого 2007 року, які отримав відповідач. Починаючи з червня 2010 року відповідач припинив належним чином виконувати свої зобовязання за кредитним договором, не сплачує проценти за користування кредитом та не здійснює повернення кредиту щомісячними платежами відповідно до платіжного календаря. Станом на 09.02.2011 року сума заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором № 014/124001/3161/73 від 13.02.2007 року складає 34731 долар США 15 центів, де: 28960 доларів США 72 цента непогашена сума кредиту, 2946 доларів США 46 центів - заборгованість за процентами, 2823 долара США 97 центів, по курсу НБУ станом на 09.02.2011 року ( 1 долар США =7,9450 грн.) складає 275398 гривень 98 копійок, яку просили стягнути із відповідача та судові витрати по справі. Відповідач позовні вимоги не визнав та подав зустрічну позовну заяву. В обґрунтування заявлених позовних вимог за зустрічним позовом (а.с.54-57) послався на те, що між [PERSON] та ВАТ [PERSON] Аваль 13 лютого 2007 року було укладено кредитний договір №014/124001/3161/73. Зазначений договір укладений сторонами із визначенням його змісту на основі стандартної форми, запропонованої Банком для будь-яких клієнтів-фізичних осіб. Ціль кредитування - споживче кредитування, для оплати придбаного автомобіля, кредит був наданий строком до 12 лютого 2012 року. На підставі додаткової угоди №1 від 27 серпня 2009 року до кредитного договору, строк повернення кредиту був встановлений до 12 липня 2016 року. На час укладання кредитного договору, позичальником [PERSON] була надана Банку достовірна інформація про його фінансово-майновий стан та відповідно до умов надання кредитних коштів були надані звіти субєкта малого підприємництва фізичної особи підприємця [PERSON] про отримання доходу у національній валюті України за шість місяців, що передували місяцю отримання кредиту. Відповідно до п.1.1 кредитного договору, банк надає позичальнику споживчий кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії у розмірі 45000 доларів США. Згідно до п.2.1 кредитного договору, кредитні кошти призначені для використання на споживчі цілі, для придбання автомобіля. В забезпечення виконання грошових зобовязань за кредитним договором між ним та Банком був укладений договір застави транспортного засобу від 13 лютого 2007 року №014/124001/3161/73/1. Відповідно до умов вказаного договору він передав Банку в заставу майно автомобіль марки МАЗДА СХ7, реєстраційний номер [NUMBER], 2006 року випуску, Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу АЕС №013454, видане РЕВ 1-го МВ ДАІ при ГУМВС України в Дніпропетровській області 13.02.2007 р. Позивач вважає, що під час укладання вищезазначених договорів були порушені Закон України Про захист прав споживачів, Закон України Про національний банк України, Закон України Про банки і банківську діяльність, оскільки національною грошовою одиницею є гривня, у звязку з чим зазначені договори підлягають визнанню недійсними. Просив: визнати недійсним кредитний договір №014/124001/3161/73 від 13 лютого 2007 року та Додаткову угоду №1 до кредитного договору від 27 серпня 2009 рок, укладені між [PERSON] та [PERSON] акціонерним товариством [PERSON] банк Авальв особі Дніпропетровської ОД [PERSON] Аваль; визнати недійсним договір застави транспортного засобу №014/124001/3161/73/1 від 13 лютого 2007 року та Додатковий договір №1 до договору застави транспортного засобу від 27 серпня 2009 року, укладені між [PERSON] та [PERSON] акціонерним товариством [PERSON] банк Авальв особі Дніпропетровської ОД [PERSON] Авальі посвідчені нотаріально приватним нотаріусом [PERSON] Дніпропетровського міського нотаріального округу, зареєстрованими в реєстрі відповідно за №1247 від 13 лютого 2007 року та за №4552 від 27 серпня 2009 року; зобовязати приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], виключити з реєстру обтяжень рухомого майна запис про обтяження рухомого майна та заборону відчуження, яке було передано в заставу за договором, укладеним між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством [PERSON] банк Авальв особі Дніпропетровської ОД [PERSON] Аваль 13 лютого 2007 р., а саме майно - автомобіль МАЗДА СХ7, реєстраційний номер [NUMBER], 2006 року випуску, колір -білий, шасі ( кузов, рама, коляска) № JM3ER293670107799, тип-легковий-універсал-В, що належить [PERSON], Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу АЕС №013454, видане 13.02.2007 р. РЕВ 1-го МВ ДАІ при ГУМВС України в Дніпропетровській області . Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав і просив суд позов задовольнити, в задоволені зустрічної позовної заяви просив відмовити, оскільки заявлений зустрічний позов є безпідставним та необґрунтованим. Представник відповідача в судовому засідання позовні вимоги не визнав та просив суд задовольнити зустрічну позовну заяву. Третя особа за зустрічною позовною приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу в судове засідання не зявився. Про час і місце слухання справи повідомлявся належним чином. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги ПАТ [PERSON] Авальпідлягають задоволенню, а зустрічна позовна заява [PERSON] не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі Кредитного договору №014/124001/3161/73 від 13.02.2007 року ВАТ [PERSON] Авальв особі Дніпропетровської ОД [PERSON] Аваль надав кредит [PERSON] в сумі 45000 доларів США . Відповідно до п.1.1 Кредитного договору Кредитор, на положеннях та умовах цього Договору надає позичальнику споживчий кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 45000 доларів США 00 центів. Згідно до п.1.2 Кредит надається на 60 місяців з 13.02.2007 року по 12.02.2012 року, згідно Графіку надання кредиту. Відповідно до п.1.4 процентна ставка за користування кредитом складає 13,5% річних ( а.с.6-9). Відповідно до Додаткової угоди №1 від 27 серпня 2009 року до кредитного договору №014/124001/3161/73 від 13 лютого 2007 року укладеним між [PERSON] та [PERSON] акціонерним товариством [PERSON] банк Авальв особі Дніпропетровської ОД [PERSON] Авальстрок кредиту збільшено на 53 місяці, дата остаточного погашення кредиту 12 липня 2016 року. Відповідно до п. 2.1. Станом на дату укладання цієї Додаткової угоди фактична заборгованість Позичальника за Кредитним договором по сплаті суми кредиту становить 27750,00 доларів США. Відповідно до п.2.2 станом на дату укладання цієї Додаткової угоди заборгованість Позичальника за Кредитним договором, строк якої настав, складає 6358,84 доларів США, у тому числі: 4500,00 доларів США- заборгованість з погашення суми Кредиту; та 1858,84 доларів США заборгованість з погашення процентів ( а.с.10-13). Відповідно до п.3.5 Кредитного договору забезпечення зобовязань позичальника за договором може бути договір застави / іпотечний договір. Відповідно до договору застави транспортного засобу №014/124001/3161/73/1 від 13 лютого 2007 року та Додатковий договір №1 до договору застави транспортного засобу від 27 серпня 2009 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] акціонерним товариством [PERSON] банк Авальв особі Дніпропетровської ОД [PERSON] Авальі посвідчених нотаріально приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] зареєстрованими в реєстрі відповідно за №1247 від 13 лютого 2007 року та за №4552 від 27 серпня 2009 року , [PERSON] передано в заставу ВАТ [PERSON] Аваль автомобіль МАЗДА СХ7, реєстраційний номер [NUMBER], 2006 року випуску, колір -білий, шасі ( кузов, рама, коляска) № JM3ER293670107799, тип-легковий-універсал-В, що належить [PERSON], Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу АЕС №013454, видане 13.02.2007 р. РЕВ 1-го МВ ДАІ при ГУМВС України в Дніпропетровській області . Правонаступником всіх прав та обовязків позивача Відкритого акціонерного товариства [PERSON] Авальє Публічне акціонерне товариство [PERSON] Аваль, що підтверджується Статутом [PERSON] акціонерного товариства [PERSON] Аваль в новій редакції, зареєстрованого 04.11.2009 року, Довідкою АА №340343 з Єдиного Державного Реєстру підприємств та організацій України ( а.с.33-35). Відповідач суму кредиту використав ( а.с.14) . Однак, у призначений строк повернення кредитних коштів та сплату відсотків не здійснював. У зв`язку з чим заборгованість по кредиту станом на 09.02.2011 року склала: 34731 долар США 15 центів, де: 28960 доларів США 72 цента непогашена сума кредиту, 2946 доларів США 46 центів - заборгованість за процентами, 2823 долара США 97 центів, по курсу НБУ станом на 09.02.2011 року ( 1 долар США =7,9450 грн.) складає 275398 гривень 98 копійок ( а.с.15). Обґрунтовуючи позовні вимоги по зустрічній позовній заяві щодо недійсності кредитного договору, договору застави позивач посилався на укладання договору в іноземній валюті, валюті відмінній від гривні України, та використання іноземної валюти за спірним договором, як засобу платежу, що є порушенням ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю. Відповідно до ст.7 Господарського кодексу України та ст.4 ЦК України відносини у сфері господарювання регулюються Конституцією України, цим Кодексом, законами України, нормативно - правовими актами Президента України та Кабінету міністрів України, нормативно-правовими актами інших органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також іншими нормативними актами. Згідно зі ст.99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. За приписами ст.35 Закону України Про [PERSON] України, ст.3 Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролювід 19.02.1993 року № 15-93 гривня ( банкноти і монети) як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, який приймається усіма фізичними і юридичними особами без будь-яких обтяжень на всій території України за всіма видами платежів, а також для зарахування на рахунки, вклади, акредитиви та для переказів. Статтею 524 ЦК України передбачено, що зобовязання має бути виражено у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті. Згідно до ст.192 ЦК України законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю нам всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.3 ст.533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Право Банку здійснювати операції в іноземній валюті передбачено Законом України Про банки і банківську діяльність, Декретом Кабінету міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю, Законом України Про [PERSON] банк України. Відносини, повязані з ліцензуванням певних видів господарської діяльності, регулюються законом. Законом України Про банки і банківську діяльністьпередбачено, що [PERSON] має право здійснювати банківську діяльність тільки після отримання банківської ліцензії, банківська ліцензія видається НБУ (ст.19 Закону). Відповідно до ст.47 вищеназваного Закону на підставі банківської ліцензії банки мають право здійснювати операції з розміщення залучених коштів від свого імені на власних умовах та на власний ризик. Статтею Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю( надалі Декрет) передбачено, що [PERSON] банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом. Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового звязку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання. Індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції. Відповідно до п.п. в, гч.4 ст.5 Декрету індивідуальні ліцензії потребують, в тому числі, операції щодо: надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі; використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави. Водночас, відповідно до п.1.5 Положення про порядок видачі [PERSON] банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, використання іноземної валюти яки засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк ( ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких [PERSON] банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями). Наявність у Банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій є підставою для здійснення Банком операцій з валютними цінностями, в тому числі операцій з використання іноземної валюти як засобу платежу. Відповідно до п.2.3 цього Положення за умови отримання письмового дозволу НБУ банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями по залученню та розміщенню іноземної валюти як засобу платежу. Відповідно до п.5.3 Положення письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютних цінностями є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з Декретом КМУ №15-93. Таку ліцензію видано відповідачу [PERSON] Банком України 27.03.1992 року за №10 на право здійснення банківські операції, визначені частиною першою та пунктами 5-11 частини другої статті 47 Закону України Про банки і банківську діяльність, Дозвіл №10-4 від 27 березня 1992 року №94 виданий [PERSON] Банком України на право здійснювати операції з валютними цінностями та Додаток до Дозволу виданий [PERSON] Банком України. Від 11 жовтня 2006 року ( а.с. 80-82). Таким чином, банк на підставі банківської ліцензії має право здійснювати кредитування в іноземній валюті, в тому числі операцій з надання кредитів в іноземній валюті на підставі отриманої від НБУ банківської ліцензії та дозволу на здійснення валютних операцій, а відтак, вираження в іноземній валюті грошового зобовязання за кредитним договором відповідає вимогам чинного законодавства. Суд не може взяти до уваги твердження представника відповідача про обовязковість отримання банком або позичальником індивідуальної ліцензії для кредитування в іноземній валюті незалежно від суми та термінів грошових коштів, які видаються банком. Чинним законодавством не встановлені будь-які обмеження чи вимоги щодо сум та термінів кредитів в іноземній валюті, які надаються або залучаються резидентами України. Отже, Банк не має зобовязань щодо отримання індивідуальної ліцензії [PERSON] Банку України для надання кредитів в іноземній валюті резидентам. На можливість здійснення резидентами операцій по отриманню та наданню кредитів в іноземній валюті без отримання індивідуальної ліцензії НБУ звертає увагу [PERSON] України в листі від 07.12.2009 року №13-210/7871-22612. Не можуть бути підставою для визнання недійсними договорів і посилання на порушення банком прав позивачів, передбачених Законом України Про захист прав споживачів щодо ненадання їм письмової інформації про кредитодавця і умови кредитування, що наряду з іншим призвело до помилкового сприйняття обставин, які мають істотне значення, оскільки як вбачається із долученої до матеріалів справи заяви [PERSON] на отримання кредиту, заявник просив надати кредит саме в іноземній валюті - в доларах США. Після укладання Кредитного договору та додаткової угоди токаренко Д.В. здійснювалося погашення кредиту. Відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, вибору контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв, ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.627 ЦК України) . Свобода договору означає можливість сторін вільно визначити зміст договору, який вони укладають і формують його конкретні умови. Зміст договору становлять умови ( пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства ( ч.1 ст.628 ЦК України). Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність ( п.6 ч.1 ст.3 ЦК України). Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою ст.203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, або одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах встановлених законом, такий правочин може бути визнано недійсним (оспорюваний правочин) . Отже, вирішуючи спір про визнання правочину недійсним, належить встановити наявність саме тих обставин, з якими закон повязує недійсність правочинів, зокрема: відповідність змісту правочину вимогам Цивільного Кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; правоздатність сторін правочину, свободу волевиявлення учасників правочину та відповідність волевиявлення їх внутрішній волі; спрямованість правочину на реальне настання правових наслідків, що зумовлені ним. В судовому засіданні встановлено, що укладання між Банком та відповідачем кредитного договору в іноземній валюті відповідає вимогам чинного законодавства, суд не вбачає суперечності кредитних відносин за спірним договором звичайним умовам кредитування та сучасній діловій практиці, та з огляду на обставини справи підстав визнання кредитної угоди та договору поруки недійсними, виходячи із викладеного суд не вбачає законних підстав для задоволення зустрічної позовної заяви в повному обсязі. Як вбачається із матеріалів справи [PERSON] взяті зобовязання за кредитним договором не виконує. Відповідно до п.6.5 Кредитного договору передбачене дострокове виконання боргових зобовязань. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Виходячи із вищевикладеного позовні вимоги ПАТ [PERSON] Авальзнайшли своє підтвердження в судовому засіданні із відповідача підлягає стягненню заборгованість по кредитному договору. Підстав для звільнення відповідача від сплати зазначеної суми, або зменшення її розміру судом не встановлено. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача [PERSON] акціонерного товариства [PERSON] Аваль підлягають стягненню судові витрати по справі в розмірі 1820 грн. 06 коп.

Outcome: approved