Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Укргазсервіс» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. В судовому засіданні позивач та його представник, уточнив позовні вимоги, просять поновити позивача на роботі у товаристві з обмеженою відповідальністю «Укргазсервіс» на посаді водія за суміщенням продавця непродовольчих товарів з 19 серпня 2010 р., стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, з 19 серпня 2010 р. по дату винесення судового рішення у справі та моральну шкоду, в розмірі 10000 грн. При цьому в судовому засіданні позивач та його представник пояснили, що відповідно до наказу № 153-к від 02 серпня 2007 р., позивач був прийнятий на роботу до відповідача на посаду водія. Наказом № 41/1-к від 10 квітня 2009 р. йому було дозволено суміщення посади водія з посадою продавця непродовольчих товарів з 10 квітня 2009 р. Відповідно до наказу № 78-к від 19 серпня 2010 р., позивача було звільнено з посади водія за сумісництвом продавця непродовольчих товарів в звязку із втратою довіря з боку власника, з 19 серпня 2010 р. Вважають, що позивача звільнено незаконно, так як працюючи на посаді водія, позивач лише виконував додаткові трудові обовязки продавця непродовольчих товарів. Працюючи за основною посадою, позивач не здійснював безпосереднього обслуговування грошових або товарних цінностей та не являвся матеріально відповідальною особою. Договір про повну матеріальну відповідальність було укладено з позивачем як з продавцем непродовольчих товарів, що суперечить діючому законодавству. До того ж, відсутні дані про наявність у позивача нестач товарно-матеріальних цінностей. Акт службового розслідування від 18 серпня 2010 р., який став підставою для звільнення позивача за втратою довіря, вважають незаконним та сфальсифікованим, так як насправді ніякого службового розслідування не проводилось і акт підписаний наряду із іншими особою [PERSON], яка насправді участі в службовому розслідуванні не брала. Також, всупереч вимогам чинного законодавства, позивача звільнено за сумісництвом, хоча йому дозволялось лише суміщення посад. До того ж, звільнення позивача проведено з порушенням ст. 43 КЗпП України, а саме без направлення представникові трудового колективу обґрунтованого письмового подання власника про надання згоди на звільнення позивача. Крім того, вважають, що незаконним звільненням позивачеві завдано моральної шкоди, яка виразилась в його моральних стражданнях, в звязку з звільненням, у втраті ним спокою, нормальних життєвих звязків, погіршенні стану його здоровя, з приводу чого він вимушений була звертатись за медичною допомогою, та матеріального становища його сімї, яку позивач оцінює в 10000 грн. Представник позивача в судовому засіданні підтримала уточнені позовні вимоги позивача, вважає, що позивача звільнено незаконно і його позовні вимоги підлягають задоволенню. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог позивача. При цьому в судовому засіданні представник відповідача пояснив, що дійсно відповідно до наказу № 153-к від 02 серпня 2007 р., позивач був прийнятий на роботу до відповідача на посаду водія. Наказом № 41/1-к від 10 квітня 2009 р. йому було дозволено суміщення посади водія з посадою продавця непродовольчих товарів з 10 квітня 2009 р. Відповідно до наказу № 78-к від 19 серпня 2010 р., позивача було звільнено з займаної посади в звязку із втратою довіря з боку власника, з 19 серпня 2010 р. Звільнення позивача проведено за згодою представника трудового колективу. Вважає, що позивача звільнено законно, на підставі вимог чинного законодавства, поскільки позивач, виконуючи роботу продавця непродовольчих товарів, був матеріально відповідальною собою, з яким 10 квітня 2009 р. було укладеного договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність № 218, відповідно до п. «в» ч. 1 якого позивач зобовязався суворо дотримуватись встановлених правил здійснення операцій з цінностями і їх зберігання, тобто його обовязки були тісно повязані з безпосереднім обслуговуванням товарно-матеріальних цінностей. В порушення Правил роздрібної торгівлі та надання послуг з постачання скрапленого вуглеводневого газу для побутових потреб населення та інших споживачів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 20 листопада 2003 р. № 1790, позивач свідомо вносив в накладні-реєстри заміни балонів недостовірні та неповні відомості про покупців скрапленого вуглеводневого газу, вказував абонентів, які взагалі не є мешканцями населених пунктів, підробляв підписи споживачів, чим вводив в оману посадових осіб підприємства, створював скривлення бази обліку абонентів, ставив під загрозу життя та здоровя споживачів скрапленого газу, використовуючи підроблені документи, створював перед власником удаване благополуччя роботи. Актом службового розслідування від 18 серпня 2010 р. наведені обставини були встановлені як підстава для звільнення позивача за втратою довіря, в звязку з чим за згодою представника трудового колективу позивача було звільнено з роботи. До того ж, вважає, що вимоги позивача в частині моральної шкоди недоведені, так як позивачем не надано належних доказів негативного впливу звільнення з роботи на здоровя позивача та погіршення стану його сімї. а також позивачем не надано доказів того, що позивач на даний час не працює і наявність запису у трудовій книжці позивача про звільнення з попереднього місця роботи в звязку із втратою довіря з боку власника (ст. 41 ч. 2 КЗпП України) реально перешкоджає йому у здійсненні права на працевлаштування. А також позивачем безпідставно заявлені вимоги про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу з 19 серпня 2010 р., поскільки за цей день йому було нараховано та виплачено заробітну плату. Посилаючись на викладене, просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні судом встановлено, що відповідно до наказу № 153-к від 02 серпня 2007 р., позивач був прийнятий на роботу до відповідача на посаду водія. Наказом № 41/1-к від 10 квітня 2009 р. йому було дозволено суміщення посади водія з посадою продавця непродовольчих товарів з 10 квітня 2009 р. та цього ж числа укладено з ним як із продавцем непродовольчих товарів договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. Відповідно до наказу № 78-к від 19 серпня 2010 р., позивача було звільнено з посади водія за сумісництвом продавця непродовольчих товарів в звязку із втратою довіря з боку власника, з 19 серпня 2010 р., на підставі акту службового розслідування від 18 серпня 2010 р., що підтверджується поясненнями позивача, його представника, представника відповідача, показами свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], копією трудової книжки позивача (а.с. 5-7), ксерокопією наказу про звільнення (а.с. 8), ксерокопією наказу про прийняття на роботу (а.с. 54), ксерокопією наказу про надання дозволу на суміщення посад (а.с. 55), копією договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність (а.с. 62), копією акту службового розслідування (а.с. 82). Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, крім підстав, передбачених статтею 40 цього кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довіря до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. Відповідно до ст. 105 КЗпП України, працівникам, які виконують на тому ж підприємстві, в установі, організації поряд з своєю основною роботою, обумовленою трудовим договором, додаткову роботу за іншою професією (посадою) або обовязки тимчасово відсутнього працівника без звільнення від своєї основної роботи, провадиться доплата за суміщення професій (посад) або виконання обовязків тимчасово відсутнього працівника. Відповідно до ч. 2 ст. 21 КЗпП України, працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін. Відповідно до ч. 3 ст. 32 КЗпП України, у звязку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього кодексу. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, зокрема, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, оскільки в судовому засіданні встановлено, що позивачеві було дозволено лише суміщення основної посади водія із посадою продавця непродовольчих товарів, за якою він безпосередньо обслуговував товарно-матеріальні цінності, що могло дати підстави для звільнення його в звязку із втратою довіри, а звільнено позивача було з посади водія і за сумісництвом продавця непродовольчих товарів, однак представником відповідача в судовому засіданні не доведено факту укладання із позивачем трудового договору про роботу за сумісництвом, а також відсутні докази дотримання відповідачем при звільненні позивача вищевказаної процедури, передбаченої ч. 3 ст. 32 КЗпП України, тому суд вважає, що звільнення позивача проведено з порушенням вимог чинного трудового законодавства, а тому позивач підлягає поновленню на роботі. Крім того, суд вважає, що з відповідача на користь позивача, в силу ст. 235 КЗпП України, необхідно стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, за період з 20 серпня 2010 року по 01 березня 2011 року, сума якого, з урахуванням середньомісячного заробітку позивача (довідки ТОВ «Укргазсервис», а.с. 26,171) та періоду вимушеного прогулу, складає 16791 грн. 92 коп. Також, суд вважає, що в результаті незаконного звільнення позивача, позивачеві завдано моральної шкоди, яка виразилась в моральних стражданнях позивача, в звязку з його звільненням з роботи, в втраті ним спокою, нормальних життєвих звязків, погіршенні стану його здоровя, що підтверджується поясненнями позивача, оглянутою в судовому засіданні амбулаторною медичною карткою позивача, і яка підлягає, в силу ст. 237-1 КЗпП України, стягненню з відповідача на користь позивача, однак, враховуючи глибину страждань позивача та вимоги розумності і справедливості, частково, оскільки суд вважає, що 1000 грн. буде достатньою компенсацією моральної шкоди позивачеві. Тому, на підставі викладеного, позивач підлягає поновленню на роботі у товаристві з обмеженою відповідальністю «Укргазсервіс» на посаді водія за суміщенням продавця непродовольчих товарів з 19 серпня 2010 року і на його користь необхідно стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу, за період з 20 серпня 2010 року по 01 березня 2011 року, в сумі 16791 грн. 92 коп., та 1000 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди. Крім того, в силу ст.ст. 81 ч. 3, 88 ч. 3 ЦПК України, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір, з урахуванням всіх позовних вимог, в розмірі 68 грн., та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, в розмірі 120 грн.

Outcome: partial