Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-12 00:00:00

Позивачка [PERSON] пред'явила до суду позов до [PERSON] про стягнення боргу за укладеним між ними договором позики у формі розписки, за умовами якого надала відповідачці в борг 16000 доларів США з терміном повернення до 15 вересня 2011 року. У зазначений термін відповідачка позичених коштів не повернула. З цих підстав просить стягнути в її користь з відповідачки 159921 гривню, в тому числі 17389 гривень 3% річних від простроченої суми 16000 доларів США. В подальшому позивачка [PERSON] уточнила позовні вимоги, вказавши, що відшукала ще 2 наданих відповідачкою письмових розписки про позику коштів у розмірах 4000 доларів США та 10000 гривень, які просить стягнути з [PERSON] В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] позов підтримали з викладених у позовній заяві та уточненнях до неї мотивів, повторно уточнивши при цьому позовні вимоги в частині стягнення 3 % річних, просять позов задовольнити, стягнувши суму боргу - 159800 гривень, що станом на дату ухвалення рішення еквівалентно 20000 доларам США, та 10000 гривень і 3 проценти річних за розписками про позику коштів у розмірі 16000 доларів США та в розмірі 4000 доларів США. Відповідачка [PERSON] у судове засідання, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, повторно не зявилася, не повідомивши про причини неявки. Заяви про розгляд справи за її відсутності не подавала. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивачка та її представник згідно з поданою ними письмовою заявою не заперечили проти такого вирішення справи. Суд дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: Сторони позивачка [PERSON] та відповідачка [PERSON] уклали договір позики, за умовами якого позивачка передала відповідачці 16000 доларів США з терміном повернення до 01 травня 2008 року, що підтверджується письмовою розпискою з власноручним підписом відповідачки [PERSON], а 20 квітня 2011 року строк повернення коштів продовжено до 15 вересня 2011 року, про що зазначено в тій же розписці та підтверджено підписом [PERSON]. Згідно з розпискою від 22 вересня 2006 року [PERSON] позичила в [PERSON] гривень, а за розпискою від 10 листопада 2006 року 4000 доларів США на строк до кінця 2006 року. Таким чином відповідно до ст. 1046 ЦК України сторони уклали договори позики. В зазначені договорами строки [PERSON] боргу не повернула. Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок у встановлений у зобов'язанні строк. Однак усупереч указаним вимогам закону відповідачка [PERSON], як позичальник, свого обов'язку повернути позивачу [PERSON], як позикодавцеві, позичені кошти в розмірі 20000 доларів США та 10000 гривень не виконала. Відповідно до ст. 533 Цивільного кодексу України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. Сума неповернутого боргу в розмірі 20000 доларів США у гривневому еквіваленті станом на дату ухвалення рішення становить 159800 гривень. Згідно зі ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, згідно з якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому вимоги ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо відшкодування інфляційних втрат до спірних правовідносин в частині стягнення позики у доларах США не застосовуються, позаяк втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти, а повернення позики в розмірі 10000 гривень строком сторони не обумовили, при цьому позивачкою не надано доказів щодо письмової вимоги про їх повернення. Крім цього, вимоги про стягнення інфляційних втрат від зазначеної суми позики вона не заявляла. Разом із тим підлягають до стягнення 3% річних за час прострочення від суми 4000 доларів США за період з 10 листопада 2006 року по день ухвалення рішення, що становить 611,51 доларів США, що еквівалентно 4885,90 гривень, та від суми 16000 доларів США за період з 15 вересня 2011 року по день ухвалення рішення, що становить 118,36 доларів США, що еквівалентно 945,68 гривень. При цьому суд не знаходить підстав для стягнення 3% річних за час прострочення від суми 16000 доларів США в розмірі 2181,83 доларів США, що еквівалентно 17389 гривень, як це просить позивачка, оскільки такий розрахунок не ґрунтується на вимогах закону, позаяк сторонами договору обумовлений строк повернення 16000 доларів США продовжено до 15 вересня 2011 року, тому саме з цієї дати правомірним є нарахування штрафних санкцій. Аналізуючи в сукупності встановлені обставини та досліджені докази, судом встановлено порушення прав позивачки [PERSON], які підлягають до захисту шляхом часткового задоволення її позовних вимог.

Outcome: partial