Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-07 00:00:00

У травні 2011 року [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що він з 1973 року проживав та був зареєстрований у двокімнатній квартирі за адресою м. Вишгород , [ADDRESS]. Спірна квартира складається з двох ізольованих жилих кімнат площею 10,7 кв.м та 18,4 кв.м та знаходяться на балансі КПЖ і КГ Вишгородської міської ради. В даній квартирі зареєстровані 6 осіб: його батько [PERSON], його брат [PERSON] з своєюнеповнолітньою дочкою [PERSON], та він з своїми неповнолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON]. Позивач вказує, що його батько [PERSON] більше семи років в даній квартирі не проживає, а на вказаній житловій площі незаконно проживає дружина брата [PERSON] Його брат Павлов О А. постійно створює перешкоди для його проживання в квартирі, а саме поставив перед вхідними дверми у квартиру ще одні двері до коридору, ключа від цих дверей йому' не надав та відмовив у виробництві дублікату ключів, тому він не може потрапити до своєї квартири. В 2002 році за рішенням суду він був вселений у квартиру № 93, з сином [PERSON], проте відповідачі продовжують йому чинити перешкоди у вільному користуванні житлом. У нього народилася дочка, яку він зареєстрував на своїй житловійплоші. Оскільки у нього змінився сімейний стан, а саме розширення сім»ї, а також у звязку з неможливістю нормального користування квартирою просить вселиш його та його двох неповнолітніх дітей в квартиру [ADDRESS], виселити [PERSON] з квартири [ADDRESS], визнати [PERSON] втратившим право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. зобовязати Вишгородську міську раду укласти з ним окремий договір найму на кімнату площею 10,4 кв.м у квартирі [ADDRESS] на сім»ю у складі 3-х осіб, стягнути з відповідачів солідарно 3000 грн. моральної шкоди та понесені судові витрати в сумі 3000 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимога підтримав в заявленому обсязі. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та їх представник проти задоволення позову [PERSON] заперечують, пояснивши, що їх батько [PERSON] проживає в [INFO], разом з [PERSON] сплачує комунальні послуга за дану квартиру, [PERSON] в спірну квартиру не вселялася і в ній не проживає, щодо вимог про вселення заперечили, оскільки [PERSON] рішенням суду вселений в кімнату 10,4 кв.м у квартирі №93, ніяких перешкод у користуванні йому не чинять, а тому просять відмовити у задоволенні позову. Представник третьої особи Вишгородської міської ради в судове засідання не зявився. Про час та місце розгляду справи повідомлений, надіслав до сулу листа про розгляд справи без участі його представника. Представник третьої особи комунального підприємства житлового і комунального господарства Вишгородської міської ради в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений. Суд, вислухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, свідків, дослідивши письмові докази та інші матеріали справи прийшов до висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що справа судами розглядалася неодноразово. Рішенням Вишгородського районного суду від 29 серпня 2003 року позов Павлова С А. було задоволено частково: встановлено порядок користування квартирою, вселено позивача з сином [PERSON] у спірну квартиру, відмовлено у задоволенні вимог про виселення з квартири [PERSON] та відмовлено у задоволенні зустрічного позову про визнання [PERSON] з неповнолітнім сином такими, що втратили право користуватися квартирою № 93 по вул. Шолуденка, 7 у м. Вил городі. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 4 грудня 2003 року було часткою задоволено апеляційну скаргу відповідачів [PERSON] та Павлова О А. рішення суду від 29 серпня 2003 рою/ було змінено і резолютивна частина рішення викладена в редакції, яка виключала [PERSON] з числа осіб, між якими судом встановлювався порядок користування квартирою. В решті рішення суду було залишено без змін. Ухвалою Верховного Суду України від 29 березня 2006 року була частково задоволена касаційна скарга відповідача [PERSON] і скасовано рішення Вишгородського районного суду від 29 серпня 2003 року та ухвала апеляційного суду Київської області від 4 грудня 2003 року в частині задоволення вимог про встановлення порядку користування жилим приміщенням та відмови в задоволенні вимог про виселення [PERSON] В цій частині справа направлена до суду першої інстанції на новий розгляд. В іншій частині судові рішення залишені без змін. Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 15.08.2007 року позов Павлова С А. задоволено часткою: виселено [PERSON] з квартири №93, у решті позовних вимог позивача відмовлено; у задоволенні позову [PERSON] та Павлова О А. - відмовлено (а.с. 10-11). З пояснень сторін і матеріалів справи вбачається, що квартира № 93 по вул. Шолуденка. 7 у м. Вишгороді є неприватизованим, двокімнатним житлом (кімнати: 10,7 кв.м, 18,4 кв.м.). де зареєстровані і проживають позивач [PERSON] С А. з сином [PERSON] [INFO] та дочкоюАріною, [INFO], його брат Павлов О А. з донькою [PERSON] [INFO], та їх батько [PERSON], який є наймачем (а.с. 12). Згідно акту державного виконавця про вселення від 07.12.2002 рою/ Павлова С А. вселено в квартиру [ADDRESS], ключі від вхідних дверей Павлову С А. виділено для виготовлення копії для себе.. В судовому засіданні встановлено, що перед вхідними дверми квартири [ADDRESS] відповідачами встановлені двері, які закриваються на ключ. Відповідно до ст.64 ЖК України члени сім»ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обовязки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім»ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобовязаннями, що випливають із зазначеного договору. Відповідно до ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів сім»ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім»ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Як вбачається з матеріалів справи та пояснень сторін у позивача з відповідачами склалися неприязні відносини і вони не бажають, щоб він проживав у спірній квартирі, а тому він змушений з сім»єю проживати в іншому місці, що стверджується постановою про відмову в порушенні кримінальної справи від 06.04.2011 року (а.с.7). В 2002 році за рішенням суду позивач разом з сином [PERSON] був вселений у квартиру № 93, проте відповідачі продовжують йому чинити перешкоди у вільному користуванні житлом, а саме відповідачами перед вхідними дверми в квартиру №93 в коридорі встановлені двері, які закриваються на ключ. Ключі від даних дверей у позивача відсутні, відповідачі їх відмовляються йому надавати, таким чином він не в змозі зайти до квартири. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердила, що мешканцями трьох квартир в коридорі були встановлені двері приблизно в 2006 році, які закриваються на ключ. Таким чином, в судовому засіданні доведено, що відповідачі чинять перешкоди позивач\ у користуванні кімнатою в квартирі [ADDRESS], а тому позовні вимоги позивача про вселення його з двома неповнолітніми дітьми підлягають задоволенню. ІД) стосується позовних вимог позивача про виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS], суд дійшов до наступного. Рішенням Вишгородського районного суду від 15.08.2007 року [PERSON] виселено з квартири [ADDRESS]. Рішення суду набрало законної сили. Як вбачається з пояснень [PERSON] вона в квартирі не проживає, аналогічно стверджують і відповідачі [PERSON] та [PERSON] Крім того, [PERSON] зареєстрована та проживає [INFO]. Дані свідчення відповідачів підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON] та Тягова НМ. Суду не доведено, що відповідачка [PERSON] проживає в спірній квартирі, а тому су л дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Шодо позовних вимог про визнання втратившим право користування жилим приміщенням [PERSON] в квартирі [ADDRESS], суд вважає, що вони є необгрунтованими, оскільки позивач не навів переконливих доказів у підтвердження вказаних позовних вимог. Посилання позивача на те, що [PERSON] не проживає більше шести місяців в даній квартирі, не сплачує комунальні послуги, в квартирі відсутні особисті речі не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а навпаки були спростовані свідками [PERSON] та [PERSON], а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не піддягають. Частинами 1 та 2 статті 104 ЖК України передбачено, що член сімї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сімї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам ст. 63 ЖКУкраїни. У разі відмовлення членів сімї дати згоду на укладення окремого договору найму, а також у разі відмови наймодавця в укладенні такого договору спір може бути вирішено в судовому порядку. Відповідно до ст. 63 ЖК України предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте за розміром менше від встановленого для надання одній особі (ст. 48 ЖК України), частина кімнати або кімната, звязана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення (кухня, коридор, комора тощо). Судом встановлено, що право на проживання у даній квартирі мають шість вказаних вище осіб, зареєстрованих по місцю проживання. Житлова площа у квартирі № 93 складає 29,1 кв.м., що на кожного проживаючого становить по 4,85 кв.м. Ст. 47 ЖКУкраїни норма жилої площі на одну особу встановлюється в розмірі 13.65 кв.м. Відповідно до постанови виконкому Київської обласної ради від 8 липня 1991 року № 112 мінімальний розмір жилої площі на одну особу складає 7 кв. м., санітарна норма - 9 кв. м. на одну особу. За наведених обставин вимоги [PERSON] про зобовязання виконавчого комітету Вишгородської міської ради укласти з ним окремий договір найму жилої кімнати площею 10,7 кв.м., суперечать наведеним нормам і задоволенню не піддягають, оскільки не ґрунтуються на законі і ущемляють житлові права осіб, які з законних підстав проживають у спірній квартирі. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається ж на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди зазначає, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Позивач в судовому засіданні не довів наявність душевних та психічних страждань, їх тривалість, витрат морального та психологічного характеру та не встановлені вони і судом. На підставі викладеного, суд приймає рішення про часткове задоволення позовних вимог Павлова С А,- вселення його з двома неповнолітніми дітьми в квартиру [ADDRESS] підлягають задоволенню, в задоволенні його вимог щодо виселення [PERSON], визнання [PERSON] втратившим право користування жилим приміщенням, зобовязання Вишгородську міську раду укласти з ним окремий договір найму на кімнату площею 10,4 кв.м, стягнення з відповідачів солідарно 3000 грн. моральної шкоди та понесені судові витрати в сумі 3000 грн. суд відмовляє . На підставі ст.47,48, 63-65, 98, 104 ЖКУкраїни,

Outcome: partial