Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-20 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Державний ощадний банк Українив особі Філії Дніпровського відділення №7989 Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України, звертаючись з позовом до суду, просило стягнути з [PERSON] на свою користь суму заборгованості по кредитному договору №1136 в сумі 190\~418,26 грн., в т.ч. по основному боргу в сумі 179049,96 грн., по відсоткам по кредиту в сумі 7375,41 грн., пеня у розмірі 3992,89 грн., а також судові витрати, повязані зі сплатою судових витрат при зверненні з даним позовом до суду. 20 жовтня 2011 року представник позивача [PERSON] подала до суду заяву про уточнення та збільшення позовних вимог, відповідно до поданої заяви просила суд: Стягнути з [PERSON] на користь АТ Державний ощадний банк Українив особі філії Дніпровського відділення №7989, Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк Українизаборгованість за кредитним договором від 21.04.2008 р. №1136 в сумі 204045,60 грн.. (а.с.56-57) На підставі ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 31 жовтня 2011 року обєднано в одне провадження первісний позов Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк Українив особі Філії Дніпровського відділення №7989 Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк Українидо [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитному договору, та зустрічний позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк Українипро визнання частково недійсним кредитного договору та тлумачення змісту правочину. 31 жовтня 2011 року представник позивача [PERSON] подала до суду заяву про уточнення та збільшення позовних вимог, відповідно до поданої заяви просила суд: Стягнути з [PERSON] на користь АТ Державний ощадний банк Українив особі філії Дніпровського відділення №7989, Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк Українизаборгованість за кредитним договором від 21.04.2008 р. №1136 в сумі 205 253,31 грн.. (а.с.127-128) 18 листопада 2011 року представник позивача [PERSON] подала до суду заяву про уточнення та збільшення позовних вимог, відповідно до поданої заяви просила суд: Стягнути з [PERSON] на користь АТ Державний ощадний банк Українив особі філії Дніпровського відділення №7989, Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк Українизаборгованість за кредитним договором від 21.04.2008 р. №1136 в сумі 207288,87 грн.. (а.с.146-147) Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити з урахуванням поданих заяв про збільшення розміру позовних вимог, проти зустрічного позову заперечувала з підстав, викладених у письмових запереченнях на зустрічну позовну заяву (а.с.89-93), пояснила, що 21 квітня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством Державний ощадний банк України(правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Державний ощадний банк України) та [PERSON] укладено кредитний договір за №1136, відповідно до якого Банк надав Позичальнику на умовах цього договору 33509,00 доларів США, а Позичальник зобовязувався прийняти, належним чином використовувати та повернути кредит, сплати комісійні винагороди в порядку, на умовах та в строки, визначені цим Договором та сплатити проценти за користування кредитом в розмірі: 14,5 % річних за період отримання кредитних коштів по 21 квітня 2009 року включно; 15,5% річних за період з 22 квітня 2009 року по 21 квітня 2009 року по 21 квітня 2015 року включно, з визначеним строком дії договору до 21 квітня 2015 року. Всупереч умов кредитного договору, [PERSON] прострочила виконання грошових зобовязання та не сплачує кошти в строк визначений договором, у звязку з чим станом на 18 листопада 2011 року заборгованість [PERSON] складає 207288,87 грн., при цьому представник позивача зазначає, що в межах даного спору позивачем заявлено вимоги щодо дострокового погашення суми кредиту та відсотків, що відповідає положенням п.2.3 Кредитного договору, про наміру банку предявити вимоги щодо дострокового погашення кредиту відповідач належним чином була повідомлена в березні 2011 року, однак у визначений місячний строк не погасила поточну заборгованість, що змусило позивача звернутись з даними позовом до суду. Також, представник позивача не вбачає підстав для задоволення зустрічного позову [PERSON], оскільки вважає, що [PERSON] не наведено ґрунтовних підстав для визнання недійсним п.1.1 Кредитного договору, який укладений [PERSON], а неведенні підстави надуманими та такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, як і відсутні підстави тлумачити умови укладеного кредитного договору, оскільки [PERSON] було розяснено порядок та умови укладення кредитного договору, які на момент його укладення були зрозумілі [PERSON], яка підписала кредитний договір на узгоджених сторонами умовах та виконувала умови договору після його укладення. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги по первісному позову підтримав, просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та заяв про уточнень позовних вимог, проти зустрічного позову заперечував, просив в зустрічному позові відмовити з підстав, викладених у письмових запереченнях на зустрічний позов. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти первісного позову заперечувала, просила в позові відмовити, зустрічну позовну заяву підтримала та просила її задовольнити, пояснила, що 21 квітня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством Державний ощадний банк Українита [PERSON] укладено кредитний договір за №1136, відповідно до умов договору грошові кошти в сумі 33509,00 доларів США мали бути перераховані банком на рахунок торгівельної організації, де [PERSON] придбавала транспортний засіб, тому особисто відповідач грошові кошти по кредитному договору не отримувала. З моменту укладення кредитних договорів позивач добросовісно виконував договірні зобовязання, щомісячно сплачував тіло кредиту та проценти, однак в подальшому змінилась ситуація в країні, значно підвищився курс валют, при цьому всі платежі по кредитному договору відповідач мав здійснювати саме в іноземній валюті, що значно погіршило майнове становище відповідача та призвело до неможливості виконання договірних зобовязань, в обсязі визначеному кредитними договорами, однак відповідач не відмовляється від виконання договірних зобовязань, щомісячно сплачує по кредитним договорам обовязкові платежі, однак не в повному обсязі, відповідач намагався врегулювати питання в досудовому порядку, однак на його звернення банк не відреагував, також йому було відмовлено в можливості укласти договір про реструктуризацію, відповідач вважає вимоги банку про дострокове виконання зобовязань по кредитним договорам передчасними, оскільки відповідач не припиняла виконувати договірні зобовязання та має намір виконувати їх в подальшому, в той же час метою подання зустрічного позову є врегулювання подальших відносин з банком щодо визначення валюти договору, оскільки відповідач вважає, що має сплачувати кредит в грошовій одиниці гривні, так як банк не видавав кредит в валюті, а здійснив переказ грошових коштів в гривневому еквіваленті. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти первісного позову заперечував, просив в позові відмовити, зустрічну позовну заяву підтримав та просив її задовольнити з підстав, викладених у зустрічній позовній заяві, Заслухавши пояснення представників позивача [PERSON], [PERSON], відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 21 квітня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством Державний ощадний банк України(правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Державний ощадний банк України) та [PERSON] укладено кредитний договір за №1136, відповідно до якого Банк надав Позичальнику на умовах цього договору 33509,00 доларів США, а Позичальник зобовязувався прийняти, належним чином використовувати та повернути кредит, сплатити комісійні винагороди в порядку, на умовах та в строки, визначені цим Договором та сплатити проценти за користування кредитом в розмірі: 14,5 % річних за період отримання кредитних коштів по 21 квітня 2009 року включно; 15,5% річних за період з 22 квітня 2009 року по 21 квітня 2009 року по 21 квітня 2015 року включно. Кредит надається на 84 місяці з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 21 квітня 2015 року. В забезпечення виконання кредитних зобовязань по кредитному договору, між Відкритим акціонерним товариством Державний ощадний банк Українита [PERSON] укладено Договір застави №1135 від 21 квітня 2008 року. Відповідно до заяви на переказ готівки №1 від 22 квітня 2008 року ВАТ Державний ощадний банк Україниперерахувало грошові кошти на рахунок СП ЗАТ Дніпро Моторс Інвеств сумі 33509,00 доларів США, що в еквіваленті на день здійснення переказу складало 169224,00 грн.. (а.с.17) Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України) Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України Про захист прав споживачів, договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитор надає кошти (споживчий кредит) або бере зобовязання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобовязується повернути їх разом з нарахованими відсотками.\~ Згідно п. 10 ст. 11 Закону України Про захист прав споживачів, якщо кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, або на вилучення продукції чи застосування іншої санкції, він може використати таке право лише у разі: затримання сплати частини кредиту та\\або відсотків щонайменше на один календарний місяць; перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує пять відсотків суми кредиту; іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту. Якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність. Як встановлено судом, що за кредитним договором за №01136 від 21 квітня 2008 року , який укладено між сторонами у справі, визначено строк дії кредитного договору до 21 квітня 2015 року. Звертаючись з позовом до суду, ПАТ Державний ощадний банк Українипросить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 207\~288,87 грн., яка станом на 18 листопада 2011 року складає: по основному боргу в сумі 179296,98 грн.; по процентам за користування кредитом в сумі 20024,80 грн., пеня за несвоєчасну сплату кредиту -7967,09 грн., що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості, яка приєднана до матеріалів справи. Як передбачено п.2.3 Кредитного договору, Банк має право вимагати від Позичальника дострокового повернення суми кредиту в цілому, або у визначеній Банком частині, сплатити проценти з-за його користування та інших платежів, що належать до сплати за цим Договором, у випадку невиконання або неналежного виконання Позичальником будь-яких зобовязань за цим Договором або невиконання чи неналежного виконання Позичальником будь-яких зобовязань за Договором застави транспортного засобу, в тому числі, але не виключно, у випадку: затримання сплати частини Кредиту та процентів за користування кредитом понад 2-х місяців; незгоди Позичальника з пропозицією Банку про зміну процентної ставки за користування кредитом та/або не підписання ним відповідних додаткових договорів згідно умов цього договору; використання кредиту не за цільовим призначенням; виникнення обставин, які за обґрунтованим висновком Банку призведуть до того, що Позичальник не виконає зобовязань по цьому Договору; втрати транспортним засобом ліквідності, позбавлення Позичальника прав на отримання транспортного засобу, власність або право власності на нього відповідно до умов Договору застави транспортного засобу, виникнення обставин, що унеможливлюють звернення стягнення на транспортний засіб; неподання Позичальником щорічно, кожні дванадцять місяців з моменту укладення цього Договору, документів, що підвереджують його фінансовий стан; в разі порушення Позичальником умов договору застави Транспортних засобів , в тому числі в разі несплати страхових платежів, порушення умов зберігання Транспортного засобу, що призвело до пошкодження, знищення та втрати його вартості, що обумовлено договором застави транспортного засобу. Відповідно до статей 525 та 611 Цивільного кодексу України сторони погодили, що у випадку настання будь-якої з обставин, вказаних нижче, та направлення кредитором на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення позичальником порушень умов за цим Договором протягом 30 календарних днів з дати відправлення Кредитором вищевказаного повідомлення (вимоги) позичальнику, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 31 календарний день з дати відправлення Кредитором позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту. Позивач стверджує, що на протязі дії договору, відповідачем порушено договірні зобовязання, суму кредиту та відсотки, нараховані за користування ним, у відповідності до графіку платежів, відповідачі не сплачує в повному обсязі, у звязку з чим станом на 18 листопада 2011 утворилась заборгованість на загальну суму 207\~288,87 грн., яку позивач просить достроково стягнути з відповідача. Як вбачається з матеріалі справи, підтверджується залученими до справи доказами, 04 березня 2011 року ВАТ Державний ощадний банк Українинаправив на адресу [PERSON] лист вимогу про дострокове погашення кредитного договору з визначеної сумою залишку заборгованості в розмірі 22456,13 доларів США та простроченою заборгованістю в сумі 2512,63 доларів США, яка отримана [PERSON] 11 березня 2011 року. (а.с.19, 20) Разом з тим, відповідно до відомостей, викладених в розрахунку заборгованості, який надано ПАТ Державний ощадний банк Українипо кредитному договору, в березні 2011 року [PERSON] проведені про плати по кредитному договору по сплаті основного боргу та процентів за користування кредитом, що перевищували суми поточних платежів, визначених графіком погашення кредиту, який є невідємною частиною кредитного договору. Виходячи з викладеного, судом встановлено, що дійсно має місце неналежне виконання відповідачем [PERSON] договірних зобовязань за кредитними договорами, при цьому поточна заборгованість по кредитному договору складає: по основному кредиту -5704,63 доларів США, загальна сума заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом 2507,96 доларів США, пеня за несвоєчасну сплату відсотків та несвоєчасну оплату основних платежів за кредитом 997,82 долари, яку позивач розраховує з моменту укладення кредитного договору, в той же час відповідачем заперечується наявна заборгованість в розмірі визначеному позивачем, оскільки відповідач [PERSON] продовжує виконувати умови кредитного договору, та здійснює поточні платежі по кредитному договору, що не зафіксовано в наданих позивачем суду розрахунках, вимога суду про надання суду доказів про зарахування проведених відповідачем оплат по кредитному договору за цей період виконана не була, тому вимоги позивача про наявність підстав для дострокового стягнення грошових коштів по кредитним договорам суд вважає передчасним, за відсутні належних доказів, які підтверджують відмову відповідача [PERSON] від виконання договірних зобовязань. При цьому суд враховує, що оскільки позивачем заявлені позовні вимоги саме про дострокове стягнення грошових коштів по кредитним договору, що є предметом позовних вимог по первісному позову, тому відсутні підстави для вирішення питання про стягнення поточної заборгованості по кредитному договору за неналежне виконання договірних зобовязань, оскільки суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача саме про дострокове виконання зобовязань по кредитним договорам. З огляду на викладене, суд, діючи в межах заявлених позовних вимог в порядку ст..11 Цивільного процесуального кодексу України, приходить до висновку, що позов Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк Українив особі Філії Дніпровського відділення №7989 Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк Українидо [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитному договору є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони мали право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами та могли відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Умови кредитного договору в момент його укладення сторонам були відомі та зрозумілі, вони з ними погодились, підписавши вказаний договір. Звертаючись із зустрічною позовною заявою, позивач по зустрічному позову [PERSON] просить розтлумачити зміст Додатку №1 по кредитному договору №1136 від 21 квітня 2008 року, укладеного між Відкритим акціонерним товариством Державний ощадний банк Українита [PERSON] щодо дійсної суми погашення основної суми кредиту та суми сплати процентів в грошовому виразі за кожний платіжний період та загальної суми кредиту та процентів та визнати частково недійсним п.1.1 кредитного договору від 21 квітня 2008 року №1136 на купівлю транспортного засобу ВАТ Державний ощадний банк Українита [PERSON] в частині предмету Договору сумі 33509 доларів США, при цьому позивач посилається, як на підставу його недійсності, на те, що всупереч вимог чинного законодавства, при укладенні договору про надання споживчого кредиту, Банк визначив розмір зобовязань (суму наданого кредиту) саме в іноземній валюті, а надання Банком Позичальникові грошових коштів (кредиту) у вигляді валютного кредиту та проведення позивачем дій відносно виконання своїх обовязків в іноземній валюті ( в тому числі оплата процентів за користування кредитом, різного роду комісії) за своєю правовою природою є валютною операцією, та відповідно потребує отримання індивідуальної ліцензії на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такою операції, що передбачено Декретом Кабінету міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю, яка була відсутня у відповідача на день укладення кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Як встановлено судом, за своєю правовою природою між сторонами укладено кредитний договір, за яким виникли цивільно-правові відносини. Відповідно до ст. 192 Цивільного кодексу України законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 524 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Згідно ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Відповідно до ст.35 Закону України Про Національний банк України, гривня (банкноти і монети) як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, який приймається усіма фізичними і юридичними особами без будь-яких обмежень на всій території України за всіма видами платежів, а також для зарахування на рахунки, вклади, акредитиви та для переказів.\~ Таким чином, єдиним законним засобом платежу, який застосовується при проведенні розрахунків між резидентами на території України є гривня. Законодавством України сторонам у договорі надано право, при визначенні розміру грошових зобовязань в гривні, вказати еквівалент в іноземній валюті. У такому випадку сума, яка повинна бути оплачена в гривні, визначається згідно з офіціальним курсом відповідної валюти на дату проведення платежу.\~ Режим здійснення валютних операцій на території України, загальні принципи валютного регулювання, повноваження державних органів і функції банків та інших фінансових установ України в регулюванні валютних операцій, права та обов'язки суб'єктів валютних відносин, порядок здійснення валютного контролю, відповідальність за порушення валютного законодавства передбачені Декретом Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю, який з урахуванням ст.4, 192 Цивільного кодексу України є єдиним нормативно-правовим актом, який має силу закону і застосовується у регулюванні правовідносин у валютній сфері. Відповідно до п.2 ст. 1 Декрету КМУ, під валютними операціями розуміються операції, пов'язані з переходом права власності на валютні цінності, за винятком операцій, що здійснюються між резидентами у валюті України; операції, пов'язані з використанням валютних цінностей в міжнародному обігу як засобу платежу, з передаванням заборгованостей та інших зобов'язань, предметом яких є валютні цінності; операції, пов'язані з ввезенням, переказуванням і пересиланням на територію України та вивезенням, переказуванням і пересиланням за її межі валютних цінностей. Надання позивачем відповідачу кредиту, тобто проведення розрахунків за своїми зобовязанням по кредитному договору, в іноземній валюті та здійснення відповідачем виконання своїх обовязків, тобто проведення розрахунків за своїми зобовязанням по кредитному договору, в іноземній валюті за своєю правовою природою є валютною операцією. Згідно ч.1 та ч.2 ст.5 Декрету КМУ, НБУ видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операції, які підпадають під режим ліцензування згідно з Декретом КМУ. Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового звязку на здійснення валютних операції, що не потребують індивідуальних ліцензій на весь період дії режиму валютного регулювання. Вимоги щодо необхідності отримання індивідуальної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями встановлена п.в) ч.4 ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю, якщо терміни і суми кредитів встановлені законодавством межі. Однак, на сьогодні такі терміни і суми кредитів в іноземній валюті законодавством не визначено. Згідно з п.1.5 Положення про порядок видачі Національним Банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року №483 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09 листопада 2004 року за №1429/10028, використання іноземної валюти як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк України видав йому ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями). Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитів в іноземній валюті згідно зі ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролює наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку. Аналізуючи укладений сторонами \~кредитний договір, обсяг та зміст прав і обовязків сторін, які передбачені зазначеним договором та умовами надання споживчих кредитів, які є частиною договору, при підписанні спірного кредитного договору позивач погодився з його умовами та не заперечував проти надання кредиту в іноземній валюті доларах США, суд приходить до висновку, що \~умови договору \~в частині визначення валюти кредитування іноземну валюту \~не суперечать принципу добросовісності \~і \~його \~наслідком не \~є \~істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду \~позивача. Крім того, на момент укладання спірного договору Відкрите акціонерне товариство Державний ощадний банк України(правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Державний ощадний банк України) мав дозвіл та ліцензію НБУ на здійснення валютних операцій, які включають право здійснювати операції з іноземною валютою, у тому числі операцій з надання кредитів в іноземній валюті, що підтверджує правомірність здійснення банками операцій з валютними цінностями. (а.с.122-124) Згідно положень ст.627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У відповідності до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до заявлених позовних вимог, позивачем заявляються вимоги щодо визнання частково недійсним п.1.1 кредитного договору від 21 квітня 2008 року №1136 на купівлю транспортного засобу ВАТ Державний ощадний банк Українита [PERSON] в частині предмету Договору сумі 33509 доларів США, з посиланням на його невідповідність положенням ч.1 та ч. 2 ст.230 Цивільного кодексу України, ст. 19 Закону України Про захист прав споживачів, мотивуючи тим, що Банк свідомо вів в оману Позичальника щодо визначення валюти, яка отримана по кредитному договору, оскільки грошові кошти [PERSON] особисто не отримувала, а переказ грошових коштів здійснено не в доларах США, а в гривневому еквіваленті, що зумовлює виконання умов кредитного договору також в національній валюті гривні, однак Банк продовжує вимагати виконання зобовязань по кредитному договору саме у доларах США. Відповідно до положень частини першої статі 230 Цивільного кодексу України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статі 229 цього Кодексу), такий право чин визначається судом недійним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, надані сторонами пояснення, суд приходить до висновку, що позивач, маючи намір отримати кошти для придбання транспортного засобу, уклав з ВАТ Державний ощадний банк Україникредитний договір, відповідно до предмету договору Банк передав позичальнику грошові кошти в сумі 33509,00 доларів США, з боку Банку договір виконаний в повному обсязі, оскільки грошові кошти було перераховано у торгівельний заклад, що слугувало підставою для укладення [PERSON] договору купівлі-продажу транспортного засобу, який перебуває у користуванні [PERSON]. Правочин - правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія суб'єкта цивільних правовідносин, що спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків. Правомірність є конститутивною ознакою правочину як юридичного факту. Презумпція правомірності правочину закріплена у ст. 204 ЦК та може бути спростована насамперед нормою закону, яка містить відповідну заборону. В той же час, відповідно до положень ст. 204 Цивільного кодексу України правочин вважається правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або він не визнаний судом недійсним. Згідно положень ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п'ятою, шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Загальними вимогами чинності правочину є такі: зміст правочину не може суперечити ЦК України та іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вичинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; не може суперечити правам та інтересам осіб. Правочин може визнаватись недійсним за наявності дефектів у будь- якому елементі правочину.\~ Враховуючи викладене, суд, діючи в межах заявлених позовних вимог, що відповідає положенням ч.1 ст.11 Цивільного процесуального кодексу України, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині визнання недійсним п.1.1 Кредитного договору, укладеного між сторонами спору, не підлягають задоволенню, оскільки всупереч положень ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, не надано доказів, які мали підтвердити заявлені позовні вимоги, серед іншого, щодо вчинення з боку працівників банку дій, якій б свідчили про введення [PERSON] в оману щодо природи укладеного договору, його умов та виконання зобовязань по договору, при цьому суд враховує, що [PERSON] підписала кредитний договір, з моменту укладення договору виконує взяті на себе зобовязання, та відповідно до пояснень [PERSON] має намір виконувати умови кредитного договору, однак внаслідок важкого матеріального становища не має змоги виконувати умови кредитного договору в повному обсязі. Відповідно до положень частини першої та другої статі 213 Цивільного кодексу України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд можу постановити рішення про тлумачення змісту правочину. Разом з тим, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивачу по зустрічному позову [PERSON] про тлумачення зміст Додатку №1 по кредитному договору №1136 від 21 квітня 2008 року, укладеного між Відкритим акціонерним товариством Державний ощадний банк Українита [PERSON] щодо дійсної суми погашення основної суми кредиту та суми сплати процентів в грошовому виразі за кожний платіжний період та загальної суми кредиту та процентів, оскільки позовні вимоги позивача в цій частині безпосередньо повязані з вимогами про визнання недійсним п.1.1 кредитного договору, яким передбачено визнання валютою кредиту іноземну валюту, що зумовлює виконання зобовязань по кредитному договору у грошовій одиниці, яка визначена умовами договору, ці обставини визнанні позивачем, яка з моменту укладення кредитного договору виконує договірні зобовязання в іноземній валюті, тому відсутні підстави тлумачити умови правочину з підстав наведених позивачем по зустрічному позову. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк Українив особі Філії Дніпровського відділення №7989 Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк Українидо [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитному договору є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, та відсутні підстави для задоволення зустрічного позову [PERSON] до Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк Українипро визнання частково недійсним кредитного договору та тлумачення змісту правочину задоволенні. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed