Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-19 00:00:00

13 вересня 2011 р. позивач [PERSON]. звернувся до суду з позовом до Державного підприємства Вугільна компанія Краснолиманськапро відшкодування моральної шкоди, зазначивши, що з відповідачем по справі позивач перебував у трудових відносинах з липня 2007 р.При виконанні трудових обовязків 18.10.2010 р. з позивачем відбувся нещасний випадок. Рішенням МСЕК від 04.02.2011 р. позивачу встановлено 3 групу інвалідності та 40 % втрати працездатності.. Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань України в м.Красноармійську Донецької області йому були призначені страхові виплати щомісячні страхові виплати та одноразова допомога. Позивач вважає, що у зв`язку з ушкодженням здоровя при виконані трудових обовязків йому була спричинена моральна шкода, оскільки йому доводиться докладати додаткових зусиль для організації свого життя, порушена його нормальна життєдіяльність, він змушений постійно й довготривало лікуватися, він постійно відчуває сильний біль, це порушує його звичайний уклад життя та спричиняє йому страждання. Спричинену моральну шкоду позивач оцінює у 50\~000 грн., яку просить стягнути з відповідача на його користь у відшкодування моральної шкоди . Відповідач [PERSON] підприємство Вугільна компанія Краснолиманськадо судового засіданні не зявився , надав заперечення проти позову та заяву про розгляд справи у відсутність представника (а.с.30-32). Представник третьої особи Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань України в м.Красноармійську Донецької області (далі Фонд) до судового засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги просить розглянути на розсуд суду (а.с.26). Вислухавши пояснення позивача, зясувавши обставини справи та дослідивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] з 04.07.2007 р. по 23.03.2011 р. перебував у трудових відносинах з відповідачем [PERSON] підприємством Вугільна компанія Краснолиманська, працюючи машиністом підземних установок 3 роз. з повним робочим днем у шахті .Згідно наказу відповідача № 489- к від 23.03.2011 р. позивач був звільнений з роботи у звязку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоровя за ст..40 п..2 КЗпП України (а.с.20-21 ). Відповідно до акту про нещасний випадок,повязаний з виробництвом ,№ 37 від 16.12.2010 р. позивач при виконанні трудових обовязків 18.10.201 р. отримав травму ЗЧМТ, струс головного мозку, забій, здирання мяких тканей голови.МКБ.Правостороній нефромериоз.Хроничний калькульозний піелонефріт в стадії нестійкої ремісії (а.с.13-16 Позивач з 18.10.2010 р. неодноразово проходив лікування амбулаторно та у умовах стаціонару, що підтверджується медичними документами (а.с.21,7,8 ) . Рішенням МСЕК від 02.03.2011 р. позивачу вперше встановлена 3 група інвалідності та 40 % втрати працездатності на строк з 04.02.2011 р. до 01.03.2012 р., а також встановлено потребу у медикаментозному та санітарно-курортному лікуванні (а.с.11,12). В судовому засіданні встановлено, що Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань України в м.Красноармійську Донецької області були призначені страхові виплати щомісячні страхові виплати за 40 % втрати профпрацездатності та одноразову допомогу (а.с.22). Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 20-рп/2008 р. від 08 жовтня 2008 р. Конституційний Суд України вважає, що після внесення змін до Закону України Про загально обовязкове державне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатностівід 22.02.2001 р. № 2272-ІІІ Законом України Про внесення змін до Закону України Про загально обовязкове державне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності від 23.03.2007 р. № 717-V ( п.1.абз.3 п.5,п.9, абз 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону), яким скасовано право застрахованих громадян, які потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань України, право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.1167 ЦК України та ст.237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Суд вважає, що саме діями відповідача позивачеві спричинені моральні страждання, пов`язані із ушкодженням здоровя , які є прямим наслідком шкідливих та небезпечних умов праці на підприємстві відповідача. Суд вважає, що встановлення позивачу 3 групи інвалідності вже підтверджує, що внаслідок ушкодження здоровя позивач зазнає фізичного болю , що в сою чергу викликає моральні страждання у позивача.Крім того, висновок МСЕК про наявність моральної шкоди не є обовязковим при розгляді даного спору. Відповідно до ст.1 Гірничого Закону України до особливо небезпечних підземних умов відносяться саме умови в шахтах, повязані з дією важкопрогнозованих проявів гірничо-геологічних і газодинамічних факторів, що створюють небезпеку для життя та здоров,я їх працівників (виділення та вибухи газу та пилу, раптові викиди тощо). Відповідно до ст.237-1 відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Тобто, даною нормою передбачено право потерпілого на відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я юридичною особою, яка її завдала. Відповідно до ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору до суду 3-х місячний строк з дня коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права. Але ,відповідно до ст.268 ч.1 п.3 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодження здоровя або смерті. Отже, позовна давність на дані правовідносини не поширюється. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням характеру заподіяної шкоди позивачу, ступені фізичних та душевних страждань позивача, при визначенні розміру моральної шкоди суд виходить з принципів справедливості, розумності та достатності, передбачених ст. 23 ЦК України. Страждання позивача викликають певні зміни у його житті. Позивач змушений звертатися за допомогою до лікарів, отримувати довготривале лікування, що порушує його звичайний уклад життя та примушує його докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Тому суд, виходячи з засад розумності і справедливості вважає, що на користь позивача має бути стягнуто 15 000 гривень. В силу ст.88 ЦПК України судові витрати підлягають покладенню на відповідача. Враховуючи, що заявлено позов немайнового характеру з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 8,50 грн. та на користь позивача понесені позивачем витрати по сплаті збору на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 15 грн. На підставі ст.ст. 3,4,5,6,10, 11, 57, 208,209, 212, 213- 218 ЦПК України, суд

Outcome: approved