Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], треті особи гаражний кооператив № 3 по обслуговуванню та експлуатації кооперативних гаражів, [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання правочину, вчиненого [PERSON] 30 вересня 2006 року, щодо продажу [PERSON] гаража № 603 в Броварському гаражному кооперативі № З недійсним, і таким що вчинений недієздатною фізичною особою. Свій позов обґрунтовував тим, що його батько [PERSON] [INFO], відповідно до рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2007 року був визнаний з 01 вересня 2006 року недієздатним. Суд встановив опіку над [PERSON] та призначив позивача опікуном. [PERSON] помер 21 жовтня 2008 року, про що в книзі реєстрації смертей 22 жовтня 2008 року зроблено відповідний актовий запис за № 879 та видано свідоцтво про смерть 1-ОК № 137147 відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області. Позивач також зазначає, що його батько з 13 жовтня 1997 року був членом гаражного кооперативу № 3, купивши гараж № 603, що підтверджується довідкою, виданою Броварським гаражним кооперативом №3. ЗО вересня 2006 року [PERSON] продав гараж № 603 членові цього кооперативу [PERSON] 06 жовтня 2006 року позивач звертався із заявою до ОВС, про те, що його батька ввели в оману і незаконно заволоділи гаражем, оскільки на той час у нього вже були психічні розлади здоровя. Позивач вказує, що правочин суперечить його інтересам та інтересам його сімї, членом якої він був, так як все майно, що належало йому на день смерті, [PERSON] заповів своїй онучці [PERSON] ще в 2004 році. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON], позов підтримали повністю, уточнили зміст позовних вимог та просили суд визнати правочин вчинений в усній формі недієздатною особою [PERSON] 30 вересня 2006 року щодо продажу гаража № 603 в гаражному кооперативі № 3 недійсним на підставі ч. 2 ст. 203 ЦК України, ч.І ст. 215 ЦК України. Позивач в судовому засіданні пояснив, що він звернувся до суду із даним позовом, оскільки вважає, що порушено право його доньки [PERSON], так як вона є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті діда [PERSON] і має право на спадкування на вказаний гараж № 603. Відповідач [PERSON] та його представники [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги не визнали повністю, вважають їх необгрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають. Просили гуд застосувати строки позовної давності, оскільки про порушене право позивач дізнався 06 жовтня 2006 року, в звязку з чим звертався до правоохоронних органів. Представник позивача [PERSON] вважає, що обставини на які посилається позивач та його представник не доведені, не підтверджується письмовими доказами по справі, крім того вважає, що права позивача не порушені, оскільки він не є спадкоємцем після смерті батька [PERSON], також вже не є його опікуном, оскільки опікунство закінчилось в звязку із смертю особи. При житті батька [PERSON] позивач дізнавшись про порушені права до суду із позовної заявою як опікун не звертався. В судове засідання треті особи [PERSON], [PERSON], не зявились про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, про поважність неявки в судове засідання суд не повідомили. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він був головою гаражного кооперативу № 3 з 1998-1999 року по 2001 - 2002 роки, особисто знав [PERSON], так як останній працював сторожем в кооперативі. Знає, що [PERSON] належав гараж № 603, він своїми силами його ремонтував, але з гаражного кооперативу № 3 звільнився за власним бажанням, оскільки в нього було слабке здоровя (скаржився на серце). В 2006 році від [PERSON] почув, що він має наміри продати гараж, так як вже немає здоровя ходити до кооперативу, син [PERSON] батькові допомагати не приходив. Із спілкуванням з [PERSON] знає, що в нього в сімї відносини із дружиною не складалися, квартира була поділена на два рахунки, [PERSON] неодноразово зазначав йому, що в нього вдома пропадали гроші. Суду пояснив, що зазначити за яку суму був проданий гараж № 603 [PERSON] він не може, оскільки при укладанні такої угоди присутнім не був. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона працює в гаражному кооперативі № 3, при житті [PERSON] приходив до неї та писав заяву на виключення його із членів кооперативу у вересні 2006 року, потім після її написання [PERSON] до кабінету зайшов [PERSON] і розрахувався з [PERSON] за купівлю гаража. На прохання [PERSON] вона перерахувала кошти та віддала йому, будь-яких незвичайних дій в його поведінці вона не замітила. Пізніше вона бачила [PERSON] в гаражі № 603, який збирав речі. Суд вислухавши позивача [PERSON], представника позивача [PERSON], представника відповідача [PERSON] та [PERSON], відповідача [PERSON], свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В ч. 2 ст. 203 ЦК України зазначено, що особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. В ч.І ст. 215 ЦК України зазначено, про те, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, ч. 5 та шостою ст. 203 ЦК України. Судом встановлено, що 13 грудня 2007 року рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області заява [PERSON], зацікавлена особа Броварський міський відділ опіки та піклуванням про визнання громадянина недієздатним задоволена. Визнано з 01 вересня 2006 року недієздатним [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], Росія, зареєстрованого та проживаючого за адресою: [INFO]. Встановлено опіку над [PERSON], призначивши опікуном [PERSON] - [INFO] уродженця [INFO] народної республіки, зареєстрованого та проживаючого за адресою: [INFO]. У вказаному рішенні Броварського міськрайонного суду Київської області заявник [PERSON] в судовому засіданні просив визнати батька недієздатним, оскільки він не усвідомлюючи своїх дій і не надаючи належного значення їх наслідкам домовився та продав свій власний кооперативний автогараж, а кому, за яку ціну пояснити не міг, яка сума грошей була передана від продажу гаражу, хто їх отримав і де вони поділися пояснити не міг. Визнання особи недієздатним необхідно, щоб в подальшому звернутися до суду з позовом про визнання правочину недійсним. 21 жовтня 2008 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ОК № 137147, та в книзі реєстрації смертей 22 жовтня 2008 року зроблено відповідний актовий запис за № 879. З довідки гаражного кооперативу № 3 від 24 липня 2009 року, паспорту на гараж від 10 серпня 1993 року, вбачається, що [PERSON] 13 жовтня 1997 року купив і є власником встановленого на території Броварського гаражного кооперативу № 3 інвентарного гаража П ДК -2134за № 603, заводський номер 8555, 18.06.1993 року випуску. В листі з Комунального підприємства Броварської міської ради "Броварське бюро технічної інвентаризації від 28 березня 2011 року зазначено, що реєстрація права власності на гараж № 603 в гаражному кооперативі № 3 по будівництву і експлуатацію за [PERSON] відсутня. Ще при житті 05 серпня 2004 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області, зробивши розпорядження, яким все майно, що буде належати йому на день смерті, де б воно не знаходилось, а також все те, на що за законом він матиме право заповідає онучці [PERSON] В статуті Броварського гаражного кооперативу затвердженого Зборами уповноважених представників членів гаражного кооперативу БГК -З протокол № 1 від 12червня 2005 року в п. 3.4. гаражі побудовані членами Кооперативу, є їх особистою власністю, а прийом в члени Кооперативу здійснюється загальними Зборами членів Кооперативу, на підставі поданої заяви вступаючого, простою більшістю голосів присутніх на Зборах членів Кооперативу або їх уповноважених представників. Так, у витязі із журналу вхідної кореспонденції, запис № 103 від 13.10.1997 року (гараж № 603) зазначено, про те, що на підставі заяви [PERSON] була подана заява про прийняття його в члени кооперативу, а в записі № 24 зазначено, що [PERSON] подав заяву про виключення його із членів кооперативу, одночасно подана заява [PERSON] про переоформлення гаража № 603 у звязку з його купівлею, про що також свідчить заява [PERSON] від 30.09.2006 року. В звязку із продажем [PERSON] гаража № 603 в гаражному кооперативі [PERSON] звертався до МВ ГУ МВС України на неправомірні дії [PERSON], даний факт зареєстровано до ЖРЗПЗ Броварського МВ за № 2619 від 06 жовтня 2006 року. Вказана заява була розглянута та 11 жовтня 2006 року прийнято рішення про відмову в порушенні кримінальної справи за № 1759, однак термін зберігання вказаних матеріалів закінчився і їх знищено згідно п. 546 Переліку, затвердженого наказом МВС України від 04 червня 2002 року № 519, в якому термін зберігання матеріалів про відмову в порушенні кримінальної справи становить - 5 років, про що зазначено в листі від 12 квітня 2011 року наданого Броварським МВ ГУ МВС України в Київській області. Суд звертає увагу на те, що [PERSON] як опікуну, ще при житті батька [PERSON] у жовтні 2006 року було відомо про продаж гаража №603, але з позовом до суду за захистом прав підопічного він не звертався. В судовому засіданні позивач пояснив, що він звернувся до суду за захистом інтересів своєї доньки [PERSON], яка повинна була успадкувати за заповітом вказаний гараж після смерті діда. Відповідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] таких повноважень [PERSON] не надавала. Крім того, позивачем була пропущена позовна давність, тому відповідно ч. 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Відповідачем та його представником така заява була подана до суду, (а.с. 24-25). Враховуючи вищевикладене, встановлені правовідносини, суд вважає, що позов є необгрунтованим, не підтверджений доказами, в судовому засіданні позивачем не доведені обставини на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Outcome: dismissed