Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-16 00:00:00

В грудні 2005 року [PERSON] звернулася до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до Управління комунальної власності [PERSON] міської ради, [PERSON], [PERSON], третя особа: [PERSON], про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та стягнення моральної шкоди, в якій просила ухвалити рішення, яким визнати недійсним договір купівлі-продажу на допоміжні приміщення будинку № 4/6 по вул. Філософській у м.Дніпропетровську,усунути перешкоди в користуванні допоміжними приміщеннями вказаного будинку, а також стягнути з відповідача КВ ЖРЕП Красногвардійського районну на її користь моральну шкоду в сумі 1000 грн. В обґрунтуванні своїх вимог позивачка вказала на те, що вона разом з дітьми проживає в квартирі № 1 на цокольному поверсі пятиповерхового житлового будинку по вул. Філософській, 4/6 у м. Дніпропетровську. Власницею підвального приміщення даного будинку є [PERSON]. 12.12.2005 року в квартирі позивачки зламався кран холодної води, але вона та працівники КВ ЖРЕП не мали можливості потрапити до підвального приміщення для перекриття води, оскільки воно було зачинено. Позивачка вважає, що підвальні приміщення є спільною сумісною власністю мешканців будинку № 4/6 по вул. Філософській, які згоду на оренду даних приміщень не давали, а тому необхідно визнати недійсним договір купівлі-продажу допоміжних приміщень. Крім того, позивачці було завдано моральної шкоди, яка полягає в наступному: у ранковий час під її вікнами грохкають тачки, якими щось вивозять з підвального приміщення, що спричиняє їй моральні страждання, приводить до порушення спокою її сімї, вона відчуває психологічний дискомфорт та не має нормальних умов відпочинку. Таким чином, вона вимушена звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. 27 вересня 2007 року Прокурор Дніпропетровської області в інтересах [PERSON] звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська, з позовом до [PERSON] міської Ради, треті особи: КП ДМБТІ, [PERSON], про визнання рішень незаконними, де просив поновити строк звернення до суду з позовом та рішення [PERSON] міської ради №32\\2 від 19.06.2002 року «Про внесення доповнень до переліків обєктів приватизації ( нежитлових приміщень), що підлягають відчуженню шляхом аукціону та викупу» та №22\\4 від 06.11.2002 року «Про внесення змін і доповнень до переліків обєктів приватизації ( нежитлових приміщень), що підлягають відчуженню шляхом аукціону та викупу» визнати незаконними та скасувати, судові витрати стягнути з відповідача. Прокурор зазначив, що підставою для представництва інтересів громадянки [PERSON] є те, що вона є інвалідом 2 групи безстроково ( довідка МСЕК ДНА-01 №295019 від 14.02.02), не може представляти свої інтереси самостійно, захистити своє порушене право власності на допоміжні приміщення багатоквартирного будинку по вул. Філософській, 4\\6 у м.Дніпропетровську та здійснити у суді процесуальні повноваження. В обґрунтування позову прокурор вказав на те, що за громадянами [PERSON], [PERSON], [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності на житло від 09.06.94 року, зареєстровано право власності на [ADDRESS]. Підвальне приміщення зазначеного будинку включено оскаржуваними рішеннями [PERSON] міської ради до переліку обєктів приватизації ( не житлових приміщень), що підлягають відчуженню шляхом аукціону та включено в перелік обєктів приватизації ( не житлових приміщень), що підлягають відчуженню шляхом викупу, що суперечить вимогам ст. 2 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств ( малу приватизацію)», де передбачено, що обєктами малої приватизації є: цілісні майнові комплекси невеликих державних підприємств, віднесених Державною програмою приватизації до групи А; окреме індивідуальне визначене майно; обєкти незавершеного будівництва та законсервовані обєкти, а приміщення ( підвал) зазначеного будинку є приміщенням, призначеним для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку. Звернення до суду в інтересах [PERSON], обумовлено порушенням її права на спільну власність допоміжних приміщень будинку за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Філософська, 4\\6, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою, крім того, зобовязанні брати участь у загальних витратах повязаних з утриманням будинку и при будинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку, що відбувається у вигляді квартирної плати. Допоміжні приміщення передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення обєднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього. Про існування оспорюваних рішень стало відомо після звернення до прокуратури [PERSON] 30.01.2007 року. Строк звернення до суду пропущено з поважних причин. Право користування володіння та розпорядження спільною власністю [PERSON] у зазначеному житловому будинку порушено, оскільки оскаржувані рішення міської ради прийняті без згоди співвласників і є незаконними. Крім того, під час прийняття спірних рішень застосовано нормативно правовий акт, що не регулює правовідносини приватизації житлового фонду. Оспорюванні рішення прийняті всупереч ст.ст. 3, 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», ст. 113 ЦК України (в ред. 1963 року), що в свою чергу може призвести до порушень права власності спільної власності [PERSON] Прокурор просив поновити строк звернення до суду та визнати незаконними і скасувати оскаржувані ним рішення [PERSON] міської ради. 01 квітня 2008 року третя особа з самостійними вимогами - [PERSON] надала позов до [PERSON] міської ради про визнання рішень незаконними, який ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2008 року обєднано в одне провадження з первісним позовом Прокурора Дніпропетровської області в інтересах [PERSON] до [PERSON] міської ради, про визнання рішень незаконними. [PERSON], просила визнати частково незаконними та скасувати рішення № 22\\4 від 06.11.2002 року ««Про внесення змін і доповнень до переліків обєктів приватизації (нежитлових приміщень), що підлягають відчуженню шляхом аукціону та викупу» в частині пункту 2 «Включити в обєкти в перелік приватизації (нежитлових приміщень), що підлягають відчуженню шляхом викупу: - вул. Філософська, 4\\6, підвал, загальною площею 178,8 кв.м»та стягнути 5 000 грн. у якості відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог [PERSON] зазначила , що вона є власником і мешкає в кВ.№1 по вул. Філософській, буд 4\\6 у м. Дніпропетровську. У її квартирі зламався кран на холодній воді, але у неї не було можливості своєчасно перекрити постачання води і замінити кран, тому що розподільчий кран їх стояка розташований у підвалі будинку, а приміщення підвалу було зачинене, оскільки Комітет комунальної власності [PERSON] міської ради продав незаконно підвал - власність мешканців будинку №4\\6 по вул. Філософській у м. Дніпропетровську, де знаходяться крани для перекриття водопостачання та стояки опалювальної та комунікаційні системи. Правовою підставою для продажу вказаного підвалу стало рішення [PERSON] міської ради №22\\4 від 06.11.2002 року «Про внесення доповнень до переліків обєктів приватизації ( нежитлових приміщень), що підлягають відчуженню шляхом аукціону та викупу». Даним рішенням підвальне приміщення їх будинку включено до переліку обєктів приватизації ( нежитлових приміщень), що підлягають шляхом викупу. Дане рішення міської ради є незаконним, оскільки обєкти малої приватизації є цілісні майнові комплекси, а підвальне приміщення зазначеного будинку є приміщеннями, призначеним для забезпечення експлуатації житлового фонду та побутового обслуговування мешканців будинку. Про порушення прав позивачці [PERSON] стало відомо під час розгляду справи №2-410\\07 від 02.08.2007 року, тому вважає, що термін звернення до суду нею не порушений. 11 липня 2008 року з Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська у порядку ст. 116 ЦПК України надійшла цивільна справа за позовом Прокурора Дніпропетровської області в інтересах [PERSON] до [PERSON] міської Ради, треті особи: КП ДМБТІ, [PERSON], про визнання рішень незаконними та за позовом [PERSON] до [PERSON] міської ради, третя особа: КП ДМБТІ про визнання рішень незаконними та стягнення моральної шкоди. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська провадження по даній справі було відкрито та ухвалою суду від 17.03.2009 року обєднано в одне провадження цивільна справа за позовом Прокурора Дніпропетровської області в інтересах [PERSON] до [PERSON] міської Ради, треті особи: КП ДМБТІ, [PERSON], про визнання рішень незаконними та за позовом [PERSON] до [PERSON] міської ради, третя особа: КП ДМБТІ про визнання рішень незаконними та стягнення моральної шкоди та справа за позовом [PERSON] до Управління комунальної власності [PERSON] міської ради, [PERSON], [PERSON], третя особа: [PERSON], про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та стягнення моральної шкоди. У судовому засіданні позивачка [PERSON] неодноразово уточнювала і доповнювала свої позовні вимоги у справі, в останнє 16.07.2011 року, просила суд визнати частково незаконними та скасувати рішення № 22\\4 від 06.11.2002 року «Про внесення змін і доповнень до переліків обєктів приватизації (нежитлових приміщень), що підлягають відчуженню шляхом аукціону та викупу» в частині пункту 2 «Включити в обєкти в перелік приватизації (нежитлових приміщень), що підлягають відчуженню шляхом викупу: - вул. Філософська, 4\\6, підвал, загальною площею 178,8 кв.м»в частині, яка стосується підвалу буд. №4\\6 по вул. Філософській; стягнути з [PERSON] міської ради на користь [PERSON] - 5 000 грн. у якості відшкодування моральної шкоди; визнати недійсним договір купівлі-продажу від 19.12.2002 року №6548 між Комітетом комунальної власності та [PERSON] на підвальні приміщення буд. 4\\6 по вул. Філософській м. Дніпропетровська; визнати недійсним договір купівлі-продажу від 09.09.2005 року №Д357 між [PERSON] та [PERSON] на підвальні приміщення буд. 4\\6 по вул. Філософській м. Дніпропетровська; стягнути з управління комунальної власності [PERSON] міської ради на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.; судові витрати покласти на [PERSON] міську раду. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримала повністю доводи і вимоги позовної заяви прокурора, просила їх задовольнити у повному обсязі. [PERSON] у судовому засіданні не підтримала у повному обсязі вимоги прокурора, зазначила, що її інтереси порушуються оскаржуваними рішеннями міської ради тільки в частині зазначеного в них обєкту по вул. Філософській, 4\\6, підвал, загальною площею 178,8 кв.м., інші обєкти, які включені до даних оскаржуваних рішень її інтереси не стосуються, тому вона просить: визнати незаконним та скасувати рішення [PERSON] міської ради №22\\4 від 06.11.2002 року в частині пункту 2 «Включити обєкти в Перелік обєктів приватизації (нежитлових приміщень), що підлягають відчуженню шляхом викупу щодо обєкту по вул. Філософська, 4\\6, підвал, загальною площею 178,8 кв. м.». Як третя особа - [PERSON] по справі за позовом [PERSON] про визнання договорів купівлі-продажу недійсними, просила задовольнити у повному обсязі. Ухвалою суду від 14 листопада 2011 року за заявою [PERSON] залишено у провадженні справи вимоги прокурора в частині: визнати незаконним та скасувати рішення [PERSON] міської ради №22\\4 від 06.11.2002 року в частині пункту 2 «Включити обєкти в Перелік обєктів приватизації (нежитлових приміщень), що підлягають відчуженню шляхом викупу щодо обєкту по вул. Філософська, 4\\6, підвал, загальною площею 178,8 кв. м.», в іншій частині вимоги прокурора залишено без розгляду. Представник відповідача [PERSON] міської ради та [PERSON] корпоративних прав та правового забезпечення [PERSON] міської ради за довіреностями [PERSON] позовні вимоги не визнала, просила у їх задоволенні відмовити, зазначила, що оскаржувані рішення міської ради та оспорюваний договір купівлі-продажу підвального приміщення по вул. Філософській, 4\\6 у м. Дніпропетровську є законними, спірне підвальне приміщення належить до житлового комплексу, але не входить в житловий фонд, відповідно це приміщення є нежитловим приміщеннями, а не допоміжними. Дані інвентарної книги, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно підтверджують самостійний статус нежитлових приміщень як самостійного обєкту цивільно-правових відносин. Законний власник майна є територіальна громада міста в особі [PERSON] міської ради, яка уповноважена здійснювати дії щодо розпорядження майном. Договір купівлі-продажу від 19.12.2002 року на нежитлові приміщення будинку № 4/6 по вул. Філософській був укладений Управлінням комунальної власності з [PERSON] на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України. Безпідставні вимоги позивача [PERSON] щодо стягнення моральної шкоди у звязку з відсутністю факту порушення майнового права позивачки і недоведеністю факту спричинення діями відповідачів моральної шкоди. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не зявлялася, про слухання справи належним чином повідомлена, причин неявки до суду та заяв не надавала. Відповідачка [PERSON] та її представник у судове засідання не зявилися, про слухання справи належним чином повідомлені причин неявки та заяв суду не надали. Раніше у судовому засіданні представник відповідачки позов не визнавала, зазначала на те, що спірні приміщення, які знаходяться в підвалі житлового будинку по вул. Філософській, 4\\6 у м.Дніпропетровську мають самостійний статус нежитлового приміщення, а не допоміжного та не входять до житлового фонду. Крім того, відповідно до умов спірного договору від 09.09.2005 року укладений з [PERSON] , [PERSON] набула у власність квартиру по вул. Філософській, 4\\6. [PERSON] є добросовісним набувачем, тому правових підстав для визнання укладеного договору недійсним не має, просила у позові прокурора та [PERSON] відмовити. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов Прокурора Дніпропетровської області в інтересах [PERSON] підлягають задоволенню, а позови [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. [PERSON] до ст. ст. 257, 267 ЦК України ( в редакції 2004 року), загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Аналогічні положення визначалися і ст.ст. 71, 80 ЦК України (в редакції 1963 року). Про порушення прав і інтересів громадянки [PERSON], прокурору стало відомо після її звернення 30.01.2007 року, позивачці [PERSON]Є про наявність оскаржуваних нею рішень міської ради та оспорюваних договорів купівлі-продажу стало відомо у судовому засіданні по справі 02.08.2007 року. Дані обставини суд визнає поважними, а тому вважає необхідними поновити строк звернення до суду з позовом - Прокурору Дніпропетровської області в інтересах [PERSON] та [PERSON] Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. За приписами ст. 121 Конституції України та ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру»і за ст. 45 ЦПК України, на органи прокуратури покладено функцію представництва у суді інтересів громадян або держави, прокурор може звернутися до суду із заявами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб, які з поважних причин не можуть захистити свої порушені чи оспорювані права або реалізувати процесуальні повноваження, прокурор здійснює представництво на будь якій стадії цивільного процесу. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є інвалідом 2 групи безстроково згідно довідки МСЕК ДНА-01 №295019 від 14.02.02року (т. 3 а.с.12). За громадянами [PERSON], [PERSON], [PERSON], згідно довідки з ДМБТІ, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 09.06.94 року, зареєстровано право власності на [ADDRESS]. За довідкою КП ЖРЄП [PERSON] проживає та зареєстрована у [INFO] ( т.4 а.с.130, 146). [PERSON] витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, зазначена квартира №1 зареєстрована на праві власності за [PERSON], [PERSON], [PERSON] на підставі свідоцтва про право приватної власності від 12.11.2003 року, виданого управлінням житлового господарства [PERSON] міської ради по 1\\3 частці кожному т.3 а.с.62). [PERSON] свідоцтва про право власності від 22.07.2002 року (а.с. 193), виданого на підставі рішення [PERSON] міської ради народних депутатів від 27.11.1991 року № 46, нежитлове приміщення І поз. 1-15 загальною площею 178,8 кв.м. в підвалі житлового будинку літ. А-5; ганог а1, який розташований в м. Дніпропетровську по вул. Філософській, 4/6, належало на праві комунальної власності Територіальній громаді м. Дніпропетровська в особі [PERSON] міської ради. На даному свідоцтві підпис посадової особи та печатка відсутня (т. 1 а.с. 193). 19.06.2002 року рішенням сесії [PERSON] міської ради № 32/2 (т. 1 а.с. 184) було включено обєкти в перелік обєктів приватизації (нежитлових приміщень), що підлягають відчуженню (рішення міської ради від 21.03.2001 року № 21/20) шляхом аукціону (додаток 1) та викупу (додаток 2), а також покладено на Комітет комунальної власності міської ради здійснити приватизацію цих обєктів. [PERSON] додатку 1 до цього рішення (т.1 а.с. 185, т. 4 а.с. 22), в перелік обєктів приватизації (нежитлових приміщень), що підлягають відчуженню шляхом аукціону, включено: цоколь, площею 191,0 кв.м., будинку № 4/6 по вул. Філософській у м. Дніпропетровську. 06.11.2002 року рішенням сесії [PERSON] міської ради № 22/4 (т. 1 а.с. 186, 187 т. 4 а.с. 19-20 ), цоколь, площею 191,0 кв.м., будинку № 4/6 по вул. Філософській у м. Дніпропетровську виключено з Переліку обєктів приватизації (нежитлових приміщень), що підлягають відчуженню шляхом аукціону, а в Перелік обєктів приватизації (нежитлових приміщень), що підлягають відчуженню шляхом викупу, включено: підвал, загальною площею 178,8 кв.м., вказаного будинку. [PERSON] договору купівлі-продажу від 19.12.2002 року ( т. 1 а.с. 142), посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] за реєстром № 6548, Комітет комунальної власності міської ради продав, а [PERSON] купила у житловому будинку літ. А-5 у підвалі нежитлове приміщення І поз. 1-15 загальною площею 178,8 кв.м; ганок а1 за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Філософська, 4/6 А-5. Відповідно до [PERSON] про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 20.03.2003 року та інформаційної довідки КП «[PERSON] міжміське бюро технічної інвентаризації»від 12.12.2006 року № 11420 (т. 1 а.с. 116, 198), нежиле приміщення, розташоване за адресою: Дніпропетровська обл., м. Дніпропетровськ, вул. Філософська, 4/6, належало на праві приватної власності [PERSON] [PERSON] рішення сесії [PERSON] міської ради від 25.04.2007 року № 27/14 (а.с. 220), найменування Комітету комунальної власності міської ради змінено на Управління комунальної власності міської ради. [PERSON] підпункту 4.23 пункту 4 Положення про Управління комунальної власності [PERSON] міської ради (а.с. 218), затвердженого рішенням міської ради від 24.12.2004 року № 22/23 із змінами та доповненнями, затвердженими рішеннями міської ради від 21.03.2007 року № 41/11 та від 25.04.2007 року №27/14, Управління відповідно до свого статусу організовує відповідно до рішень міської ради приватизацію обєктів комунальної власності, в тому числі обєктів незавершеного будівництва, на аукціоні, за конкурсом, шляхом викупу, укладає договори купівлі-продажу та забезпечує їх нотаріальне посвідчення. Та відповідно до Рішення [PERSON] міської ради №12\\5 від 15.12.2010 року і свідоцтва про державну реєстрацію, Управління комунальної власності [PERSON] міської ради реорганізовано в [PERSON] корпоративних прав та правового забезпечення [PERSON] міської ради, що є правонаступником прав і обовязків - Управління комунальної власності [PERSON] міської ради ( а.с. 174, 179-181). Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд, розглядає справи у межах заявлених вимог на підставі доказів сторін та інших осіб. Які беруть участь у справі. Статтею 2 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», передбачено, що обєктами малої приватизації є: цілісні майнові комплекси невеликих державних підприємств, віднесених Державною програмою приватизації до групи А; окреме індивідуальне визначене майно; обєкти незавершеного будівництва та законсервовані обєкти, а приміщення (підвал) зазначеного будинку є приміщенням, призначеним для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку. [PERSON] з ч. 1 ст. 1 Закону України від 19 червня 1992 р. N 2482-XII "Про приватизацію державного житлового фонду", суть приватизації державного житлового фонду полягає у відчуженні на користь громадян України, тобто у їх власність, як квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, так і належних до них господарських споруд і допоміжних приміщень (підвалів, сараїв тощо) цього фонду. Допоміжні приміщення відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону стають об'єктами права спільної власності співвласників будинку одночасно з приватизацією квартир, що засвідчується свідоцтвом про право власності на квартиру. Як зазначено у рішенні Конституційного Суду України від 02.03.04 року № 4-рп\\04, допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладочки, горища, колясочні та інш.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир ( кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення обєднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього. [PERSON], особа в інтересах якої подано позов та позивачка [PERSON] пояснили, що приводом для їх звернення до суду стала неможливість вільного доступу до підвального приміщення житлового будинку, у якому знаходяться системи водопостачання та комунікаційні системи з обслуговування останнього. Як вбачається з довідок житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства, приміщення, що розташовані під квартирами №1, №2, №3, дома №4\\6 по вул. Філософській є допоміжними підвальними приміщеннями, де дійсно є крани для перекриття води на стояки підїзду і комунікаційні системи цього будинку, ключі у диспетчера КП ЖРЕП Красногвардійського району відсутні, при необхідності, диспетчер телефонує орендатору приміщення, який дає доступ до виконання необхідних робіт (т.1 а.с. 36, 120) . Відповідно до розяснень Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України, приміщення підвалів можуть бути віднесені до нежитлових і бути самостійним обєктом цивільно-правових відносин лише за умови якщо вони не містять інженерних комунікацій та технологічного обладнання, необхідних для забезпечення експлуатації таких будинків ( т.1 а.с. 216). Таким чином, не відповідає дійсності ствердження представника відповідачів [PERSON], що спірний підвал загальною площею 178,8 кв.м; ганок а1 за адресою: м.Дніпропетровськ, вул. Філософська, 4/6 А-5 є нежитловим приміщенням, а не допоміжним, і є самостійним обєктом цивільно-правових відносин, оскільки це спростовується вище вказаними обставинами, які підтверджують, що даний спірний обєкт є допоміжними підвальними приміщеннями, де знаходяться крани для перекриття води на стояки підїзду і комунікаційні системи цього будинку. Отже, виходячи з обставин справи та аналізу зазначених вище правових норм, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість вимог прокурора та [PERSON]Є в частині часткового визнання незаконним та скасування рішення №22\\4 від 06.11.02 ««Про внесення доповнень до переліків обєктів приватизації ( нежитлових приміщень), що підлягають відчуженню шляхом аукціону та викупу»в частині пункту 2 «Включити обєкти в Перелік обєктів приватизації (нежитлових приміщень), що підлягають відчуженню шляхом викупу: - вул. Філосовська, 4\\6, підвал, загальною площею 178,8 кв. м.», оскільки даний підвал є допоміжним приміщенням співвласників багатоквартирного будинку, а тому не міг бути включений відповідачем до обєктів приватизації (не житлових приміщень), що підлягають відчуженню шляхом викупу, тому суд вважає дані вимоги такими які підлягають задоволенню. [PERSON] ст. 48 ЦК України ( в редакції 1963 року), яка діяла на момент укладення спірного договору, недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону. Таким чином, враховуючи зазначений вище висновок суду, що спірний обєкт- по вул. Філосовська, 4\\6, підвал, загальною площею 178,8 кв. м. не є самостійним обєктом цивільно-правових відносин, оскільки це суперечить ст. 2 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств ( малу приватизацію)»та ч. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», тому відповідач не мав правових підстав щодо його відчуження. Отже, суд вважає, що вимоги [PERSON] в частині визнання незаконним та скасування спірного договору купівлі продажу від 19.12.2002 року підлягають задоволенню, а тому необхідно також визнати незаконним спірний договір купівлі-продажу від 19.12.2002 року ( т. 1 а.с. 142), укладений між Комітетом комунальної власності міської ради та [PERSON] на у житловому будинку літ. А-5 у підвалі нежитлове приміщення І поз. 1-15 загальною площею 178,8 кв.м; ганок а1 за адресою: м.Дніпропетровськ, вул. Філософська, 4/6 А-5. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Як вбачається з договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 09.09.2005 року (т. 1 а.с. 190), посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] за реєстром Д № 357, [PERSON], що діяв на підставі довіреності від 09.08.2005 року, від імені [PERSON], передав у власність [PERSON], а остання прийняла у житловому будинку літ. А-5 у підвалі нежитлове приміщення І поз. 1,2,4-15 загальною площею 182,2 кв.м.; ганок а1, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Філософська, буд. 4/6. Примітка: зменшення кількості позицій та збільшення загальної площі на 3,4 кв.м. за рахунок зносу перегородки, узаконена технічним висновком ДАБК від 06.07.05 року № 970/6. Вказане підтверджується журналом підрахунку площі житлового будинку з нежитловими (вбудованими) приміщеннями № 4/6 літ. А-5 вул. Філософська у м. Дніпропетровську (а.с. 194-195). [PERSON] про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «ДМБТІ»від 20.03.2003 року (а.с. 197), нежиле приміщення, розташоване за вище вказаною адресою, належить на праві приватної власності [PERSON] Таким чином, на даний час відповідачка [PERSON] є одноособовою власницею нежитлового приміщення І поз. 1,2,4-15 загальною площею 182,2 кв.м. в підвалі житлового будинку літ. А-5; ганок а1, який розташований в м. Дніпропетровську по вул. Філософській, 4/6. [PERSON] до вимог ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього кодексу майно не може бути витребуване у нього. За ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати ( добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Раніше у судових засіданнях та письмових поясненнях, представник відповідача [PERSON] стверджувала, що за договором купівлі - продажу від 09.09.2005 року №Д357, [PERSON] є добросовісним набувачем, і доказів наявності підстав для його витребування у позивача відсутні ( т.1 а.с.121), що сторонами у судовому засіданні не спростовано. Отже, згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень оскільки, відповідач [PERSON] є добросовісним набувачем, позивачем не надані доказі підстав для витребування майна, суперечності щодо розміру спірного підвалу не усунуті, тому суд вважає, що у позовних вимогах позивача [PERSON] в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 09.09.2005 року необхідно відмовити. [PERSON] ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини. Статтею 23 ЦК України визначено поняття моральної шкоди, в чому вона полягає, порядок визначення та стягнення. Крім того, в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року є розяснення, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позначених моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди без вини, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Оскільки в судовому засіданні не встановлено факту спричинення діями відповідачів моральної шкоди, позивачкою не надано доказів чим підтверджується моральні та фізичні страждання та їх розмір, тому суд не вбачає правових підстав для задоволення позову [PERSON] в частині стягнення моральної шкоди. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з врахуванням розміру задоволених вимог та вимог Закону України «Про судовий збір»від 08 липня 2011 року, з відповідача [PERSON] міської ради на користь держави необхідно стягнути судовий збір у сумі 94 гривні 10 копійок, з відповідача [PERSON] корпоративних прав та правового забезпечення [PERSON] міської ради на користь держави судовий збір у сумі 94 гривні 10 копійок. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial