Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-19 00:00:00

В листопаді 2009 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розподіл майна, набутого під час шлюбу Під час розгляду справи у суді позивач неодноразово уточнювала позовні вимоги, в останній заяві про уточнення позовних вимог від 19.03.2012 року зазначила, що перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 16.05.1998 року. Під час перебування у шлюбі ними було придбані слідуючі транспортні засоби: «ЗІЛ ММЗ 4502» державний номер [NUMBER]; «ЗІЛ ММЗ 4502» державний номер [NUMBER]; «Mersedes-Benz Vito 1» державний номер [NUMBER], право власності на які було оформлено за відповідачем. При цьому автомобіль «Mersedes-Benz Vito 1» було придбано у кредит, та за час їх спільного проживання [PERSON] сплатив банку 15937,43 долари США в рахунок погашення кредитної заборгованості. Загальну суму вартості спільно нажитого майна позивач визначила у розмірі 202697,44 грн. Посилаючись на те, що після фактичного розпаду у серпні 2009 року сімї з нею залишилося проживати двоє неповнолітніх дітей, на утримання яких [PERSON] не сплачує аліменти визначені за рішенням суду, та заборгованість складає 18774,18 грн., просила визнати за нею право власності на 2/3 частини спільно нажитого майна. В рахунок зазначеної частки у майні, виділити їй у власність транспортні засоби «ЗІЛ ММЗ 4502» державний номер [NUMBER] вартістю 25066 грн.; «ЗІЛ ММЗ 4502» державний номер [NUMBER] вартістю 4216,40 грн. Стягнути з відповідача 7000 грн. заборгованості по оплаті зберігання транспортного засобу «ЗІЛ ММЗ 4502» державний номер [NUMBER] на спец майданчику; 20849,60 грн. - вартість вузлів та агрегатів, знятих ним з транспортного засобу «ЗІЛ ММЗ 4502» державний номер [NUMBER]; 2\\3 частини від сплачених коштів за кредитним договором у розмірі 84999,63 грн.; 950 грн. витрат по оплаті експертизи, 1500 грн. витрат на правову допомогу; а також витрати по сплаті судового збору, а всього просила стягнути з відповідача 107349,22 грн. 06.09.2010 року відповідач звернувся до суду з зустрічним позовом про поділ спільного майна, а саме транспортних засобів «ЗІЛ ММЗ 4502» державний номер [NUMBER] та «ІЖ 2125» державний номер [NUMBER], право власності на які було оформлено за [PERSON] просив суд визнати за ними з позивачкою право власності на ? частину вказаних автомобілів за кожним. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Зустрічний позов не визнала, посилаючись на те, що автомобіль «ІЖ 2125», було придбано за кошти її батьків та він перебуває у їх користуванні, а де знаходиться автомобіль [NUMBER], їй не відомо, оскільки ним користувався відповідач. Фактичні обставини викладені у своїй заяві підтвердила. В судовому засіданні відповідач позовні вимоги не визнав, свої позовні вимоги уточнив, просив залишити у власності кожного з них транспортні засоби, які зареєстровано за ними, а саме у його власності автомобілі [NUMBER]; «ЗІЛ ММЗ 4502» державний номер [NUMBER]; у власності [PERSON] автомобілі [NUMBER] та «ІЖ 2125» державний номер [NUMBER] . У задоволені вимог про стягнення з нього 107349,22 грн. просив відмовити. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено в судовому засіданні сторони 16.05.1998 року зареєстрували шлюб. Рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 12.05.2002 року шлюб було розірвано, однак у встановленому законом порядку, зазначене рішення сторони у органах РАЦС не зареєстрували, та проживали сумісно до серпня 2009 року. Від даного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які на теперішній час проживають з матірю, за рішенням Заводського районного суду з [PERSON] на користь позивачки стягнуто аліменти та видано виконавчі листи №2-930 від 05.03.2001 року та №2-9132 від 09.11.2009 року.. Під час шлюбу сторони придбали слідуючі транспортні засоби: 20.10.2006 року автомобілі [NUMBER]; 08.06.2007 року «ЗІЛ ММЗ 4502» державний номер [NUMBER], право власності на які було зареєстровано за [PERSON] 10.07.2004 року «ЗІЛ ММЗ 4502» державний номер [NUMBER] та 24.03.2007 року «ІЖ 2125» державний номер [NUMBER], право власності на які було зареєстровано за [PERSON] Згідно Висновку судової автотоварознавчої експертизи №4685 від 01.11.2011 року ринкова вартість автомобілю [NUMBER] становить 4256,88 грн. Згідно Висновку судової автотоварознавчої експертизи №4686 від 01.11.2011 року ринкова вартість автомобілю [NUMBER] становить 25066 грн. Згідно Висновку судової автотоварознавчої експертизи №4687 від 01.11.2011 року ринкова вартість розукомплектованого автомобілю [NUMBER] становить 4216,40 грн. Як вбачається з наданих сторонами доказів на автомобіль [NUMBER], 31.08.2010 року державним виконавцем було звернуто стягнення, в рахунок погашення заборгованості [PERSON] по аліментам. Згідно акту опису та арешту майна розукомплектований автомобіль було передано на відповідальне зберігання [PERSON] При цьому, транспортний засіб не було знято з реєстраційного обліку в органах ДАІ у відповідності до положень п.п.40,45 «Порядку державної реєстрації (перереєстрації транспортних засобів), затверджених Постановою КМУ №1388 від 07.09.1998 року. Таким чином суд приймає як вартість зазначеного транспортного засобу суму, встановлену висновком експертизи. Також у судовому засіданні сторонами було погоджено вартість автомобілю [NUMBER] у сумі 25066 грн. Відповідно до ст.. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу , належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності , незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Таким чином суд вважає, що спірні транспортні засоби є спільною сумісною власністю подружжя, а тому відповідно до ст.. 70 Сімейного кодексу України, підлягають розподілу. Загальна ринкова вартість придбаного сторонами майна за час шлюбу на сьогоднішній момент становить 58605,28 грн. При цьому суд не приймає до уваги твердження [PERSON], про те, що автомобіль [NUMBER], було придбано за грошові кошти її батьків, оскільки вони не знайшли свого підтвердження при розгляді справи. Згідно ст..70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. При вирішені спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема частка майна одного з подружжя може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного духовного розвитку та лікування. Аналогічні розяснення дано у п.30 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, а саме судові рішення, що підтверджують звернення позивачки до судових органів та державної виконавчої служби стосовно несплати [PERSON] на її користь аліментів на утримання дітей; розрахунку заборгованості, здійсненого державним виконавцем, з якого вбачається, що за період з 08.10.2009 року по 01.12.2011 року заборгованість відповідача по аліментам становить 19774,18 грн., суд вважає за можливе відступити від засади рівності часток та визнати за позивачем право власності на 2/3 частини спільного майна подружжя, оскільки розцінює несплату відповідачем встановленого за рішенням суду розміру аліментів, що впливає на належне забезпечення їх фізичного та духовного розвитку, як достатню підставу для цього. Згідно ст..71 СК України майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. У судовому засіданні сторони заявили про виділ їм автомобілів в натурі, з урахуванням чого, суд вважає за можливе, виходячи з вартості майна та вищезазначених часток у ньому, розподілити спільне майно подружжя слідуючим чином: -виділити у власність [PERSON] транспортні засоби «ЗІЛ ММЗ 4502» державний номер [NUMBER]; «ЗІЛ ММЗ 4502» державний номер [NUMBER]; «ІЖ 2125» державний номер [NUMBER] на загальну суму 33539,28 грн. -виділити у власність [PERSON] транспортний засіб «Зіл ММЗ 4502» державний номер [NUMBER] вартістю 25066 грн.. -стягнути з відповідача на користь позивачки грошову компенсацію її части у спільному майні в розмірі 5530,91 грн. Що стосується позовних вимог [PERSON] стосовно виділу їй у власність 2/3 частини сплачених грошових коштів за кредитним договором, то суд виходить з наступного: 01.12.2006 року відповідач у ВАТ «КБ «Хрещатик»» оформив кредитний договір №65-2006 на суму 23000 доларів США на придбання автомобілю [NUMBER]. В забезпечення виконання [PERSON] своїх зобовязань за кредитним договором, 01.12.2006 року між кредитором та [PERSON] було укладено договір поруки №1/65-2006. Рішеннями Заводського районного суду м.Миколаєва від 25.05.2011 року та апеляційного суду Миколаївської області від 02.08.2011 року з [PERSON] та [PERSON] у солідарному порядку на користь ПАТ «КБ»Хрещатик» було стягнуто 11936,79 доларів США заборгованості за кредитним договором та звернуто стягнення на заставне майно автомобіль Mersedes-Benz Vito 1, 2004 року випуску, державний номер [NUMBER]. Як зазначила у позовній заяві та підтвердила у судовому засіданні позивач за вказаним кредитним договором за час їх шлюбу [PERSON] було сплачено 15937,43 долари США. За положенням ст..ст.61,70 СК України обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї. Це означає, що спільною власністю чоловіка та дружини, яка може ділитися між ними відповідно до ст. 68 СК України, може бути лише майно, придбане подружжям у кредит, а не кошти, вже витрачені на придбання майна та погашення кредиту, враховуючи, що в силу ч.4 ст. 65 СК України, розірвання шлюбу не звільняє подружжя від зобовязань за кредитом. Крім цього, позивач у відповідності до вимог ст..ст.553-554 ЦК України несе солідарну відповідальність перед кредитором за належне виконання [PERSON] своїх кредитних зобовязань, що також встановлено вищезазначеними судовими рішеннями. На даний час кредитний договір не виконано, кредитні ресурси у повному обсязі не сплачено. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] у зазначеній частині задоволенню не підлягають. Відповідно до ст..10 ч.2 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Стаття 60 ЦПК України покладає на сторін обовязок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а отже судом приймалося рішення на підставі наданих сторонами доказів, що містяться у матеріалах справи. З урахуванням зазначених правових норм, не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з [PERSON] на її користь вартість вузлів та агрегатів, знятих ним з транспортного засобу «ЗІЛ ММЗ 4502» державний номер [NUMBER] у розмірі 20849,60 грн. оскільки суду не було надано доказів, розукомплектування [PERSON] даного транспортного засобу. Не підлягають задоволенню вимоги позивача, щодо стягнення з [PERSON] 7000 грн. заборгованості по оплаті зберігання транспортного засобу «ЗІЛ ММЗ 4502» державний номер [NUMBER] на спец майданчику, оскільки позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів сплати зазначених коштів. Згідно ст..88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволені яких позивачеві відмовлено. На підставі викладеного, з урахуванням часткового задоволення позовів сторін, суд вважає, що з [PERSON] на користь [PERSON]М підлягають стягненню документально підтверджені витрати по оплаті проведення експертизи у розмірі 675,36 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 684,65 грн. В іншій частині вимог стосовно стягнена витрат по проведенню експертизи у розмірі 600 грн. та правової допомоги 1500 грн. слід відмовити, оскільки [PERSON] не надано їх документального підтвердження.

Outcome: partial