Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-07 00:00:00

У липні 2011 року [PERSON] заявив позов про розірвання договору оренди землі, укладеного між ним і ТОВ „Інтрасавтострой 05 жовтня 2007 року. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на невиконання відповідачем обовязку сплачувати орендну плату та ст. 32 Закону України „Про оренду землі, якою передбачене право однієї із сторін вимагати дострокового розірвання договору оренди у випадку невиконання другою стороною обов'язків, передбачених законом та умовами договору. Рішенням чернігівського районного суду від 10 серпня 2011 року у позові відмовлено. В апеляційній скарзі позивач просить рішення місцевого суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права. Зокрема, апелянт посилається на порушення судом ст.ст. 57, 64 ЦПК України і ставить під сумнів надані відповідачем докази щодо виплати орендної плати за 2007-2009 роки. Апелянт також наполягає на тому, що з боку відповідача має місце систематична невиплата орендної плати, а відтак, наявність підстав для дострокового розірвання договору згідно з вимогами ст. 141 Земельного Кодексу України та відповідно до умов , передбачених п. 33 договору. Крім того, позивач звертає увагу на те, що розпочата процедура ліквідації відповідача, що також є підставою для розірвання договору. У судовому засіданні представник відповідача не визнав апеляційну скаргу. Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга є обґрунтованою і підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову з підстав, передбачених п.п.3, 4 ст. 309 ЦПК України. По справі встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 3,5236 га, розташованої на території Кархівської сільської ради, підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку від 02 лютого 2006 р. Земельна ділянка за договором оренди від 05 жовтня 2007 р. передана у користування ТОВ „Інтрасавтострой строком на 10 років. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що п. 14 укладеного договору оренди передбачено відповідальність орендаря у разі невиконання зобовязання по сплаті орендної плати у вигляді пені в розмірі 02 % від несплаченої суми за кожний день прострочення, а не розірвання договору. Такі висновки суду не відповідають обставинам справи, наданим сторонами доказам і вимогам закону. Відповідно до ч.1 ст. 32 Закону України „Про оренду землі на вимогу однієї з сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обовязків, передбачених ст.ст. 24, 25 цього Закону. Підстави розірвання договору визначені також ст.ст. 651, 652 ЦК України. Зокрема, ч.2 ст. 652 ЦК України, передбачає, що договір може бути розірвано на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та у інших випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до ст. 15 Закону України „Про оренду землі строки внесення орендної плати є істотною умовою договору оренди землі. Пунктами 9, 11 договору передбачено, що орендна плата вноситься орендарем у розмірі 1,5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки один раз на рік не пізніше 20 числа місяця після закінчення календарного року, за який вноситься орендна плата. Відповідачем не сплачена орендна плата за 2010 рік, строк сплати якої закінчився 20 січня 2011 року. Пунктом 34 договору оренди землі, укладеного між сторонами у даній справі, передбачена можливість розірвання договору рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором, а також з інших підстав, визначених законом. Даний пункт договору не містить жодних винятків щодо переліку обов'язків сторін договору, невиконання яких може бути підставою для вимоги про розірвання договору. Отже, невиконання обовязку по своєчасній сплаті орендної плати, тобто порушення істотної умови договору, також може бути підставою для розірвання договору. Відтак, посилання суду першої інстанції на те, що договором не передбачена можливість його розірвання у випадку несплати орендної плати, не відповідає змісту договору. Наявність у орендодавця можливості стягнути пеню за несвоєчасну сплату орендної плати на підставі п. 14 договору не позбавляє його можливості захистити своє право шляхом розірвання договору. Наведені вище обставини не були враховані судом першої інстанції, внаслідок чого ухвалене неправильне рішення, яке підлягає скасуванню, а позов [PERSON] належить до задоволення, як обґрунтований. Посилання відповідача на те, що позивач не звертався за отриманням орендної плати і не зявляється за її отриманням не можуть бути взяті до уваги , оскільки повідомлення на адресу позивача про можливість отримання орендної плати датоване 05 серпня 2011 року (а.с. 20), а провадження у справі за позовом [PERSON] відкрите 27 липня 2011 р. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягнення понесені по справі судові витрати в сумі 86 грн. 75 коп.

Outcome: approved