Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-22 00:00:00

14 березня 2011 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], Є.В., [PERSON], третьої особи товариство з обмеженою відповідальністю Єврол-М(надалі ТОВ Єврол-М) про визнання договору постачання недійсним. В обґрунтування своїх вимог позивач вказував, що йому на праві власності належить контейнер 40-ф рефрижератор, серійний номер 5930249, який він у серпні 2007 року придбав в [PERSON] В лютому 2010 року йому стало відомо, що ніби він продав зазначений контейнер ще в січні 2008 року відповідачам. Стверджує, що угоди купівлі продажу з відповідачами не укладав, контейнером з 2007 року користувався його син, відповідач [PERSON] який повернув його йому в липні 2010 року. Посилаючись на незаконність відчуження належного йому майна, позивач просить визнати договір постачання недійсним в силу п. 1, ст.. 215 ЦК України. В судовому засіданні свої вимоги підтримав. Відповідач [PERSON] позов визнав, і засвідчив, що договір постачання позивач не підписував, гроші за нього не отримував, а передав йому контейнер в тимчасове користування, який він йому і повернув в 2010 році. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] позов не визнали, посилаючись на вільне волевиявлення позивача, щодо укладання договору та виконання його умов, і зазначили, що між ними і позивачем був укладений договір постачання контейнера з позивачем, за що вони сплатили останньому 60000 грн. [PERSON] передав їм контейнер, який вони як майно внесли в статутний фонд ТОВ Єврол-М, засновниками якого є разом з [PERSON] Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи дійшов до наступного. З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що 22 січня 2008 року [PERSON] поставив і передав у власність [PERSON], [PERSON] та [PERSON] контейнер 40 ф рефрижератор, серійний номер 5930249 вартістю 60000 грн. який належить йому на праві власності на підставі договору постачання від 07.08.2007 року. Із змісту правочину вбачається, що сторони узгодили усі суттєві умови договору, в тому числі ціну продажу. Відповідно до протоколу передачі контейнер був переданий відповідачам в день укладення правочину. Данні обставини підтверджуються письмовим договором № 6 від 07.08.2007 року, № 4 від 22.01.2008 року, додатком до договору від 22.01.2008 року, протоколом передачі у власність контейнера. Відповідно до ч. 1 ст. 324 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві, або перевізникові, організації звязку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобовязання доставки. Таким чином, 22 січня 2008 року при передачі майна відповідачі набули права власності на це рухоме майно, а позивач реалізував своє право власності шляхом відчуження. В силу ч. 1 ст. 317 ЦК України саме власникові належить право на розпорядження своїм майном. Між тим, позивач вважає, що договір постачання від 22.01.2008 року є недійсним з підстав зазначених п. 1 ст. 215 ЦК України, так як він з відповідачами не укладав, а його підпис на договорі виконана не ним, а іншою особою, яка не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності. Крім того, правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Однак, з такими доводами позивача погодитися не можна, оскільки вони суперечать зібраним матеріалам справи. Так, згідно висновку № 4137/ІІ-Х від 22.07.2011 року судово-почеркознавчої експертизи підписи від імені [PERSON] на другому аркуші одному з примірників договору постачання № 4 від 22.01.2008 року, у додатку № 1, у додатку Протокол передачи в собственность 40 фут реф.-контейнера, у видатковій накладній № 03 від 22.01.2008 року виконані [PERSON], підписи від імені [PERSON] у Графі постачальник, в іншому примірнику договору постачання № 4 від 22.01.2008 року, у додатках до договору виконані не [PERSON], а іншою особою з наслідуванням підпису [PERSON] В судовому засіданні відповідачі [PERSON], [PERSON]В, пояснили, що договір постачання з [PERSON] був виготовлений в трьох екземплярах. І і ІІ примірники були підписані позивачем, один з них залишився в них, а другий в позивача. Третій примірник позивач не підписував, він залишився в [PERSON], бувшого на той час директором ТОВ Ерол-М. Про те, що договір складений в двох примірниках зазначено в тексті договору. Вважають, що на експертизу позивач надав третій екземпляр договору, який підписаний не ним, замість першого, де він поставив свою підпис. Представник позивача доводи відповідачів не спростував, і в суді не став заперечувати факт підписання договору позивачем. Водночас послався в суду на те, що при підписання договору постачання від 22.01.2008 року позивач був введений в оману відповідачами, так я к на підпис йому було надано тільки другу сторінку договору, а титульний лист він не читав і не знав, що підписував. На обґрунтування цих тверджень не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що волевиявлення позивача при укладанні договору не було вільним і не відповідало його волі.. Хоча відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст..61 ЦПК України. Що стосується пояснень відповідача [PERSON], то суд їх критично оцінює, так як вважає, що він є особою заінтересованою в даній справі. Позивач є його батьком. Крім того його пояснення протирічать матеріалам справи. Тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed