Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом. У якому зазначила, що 03.04.1975року разом із своїми батьками і рідним братом отримали квартиру за адресою: [ADDRESS]. Наймачем квартири був батьки, оскільки на його імя було видано ордер. Після заміжжя позивачка виїхала проживати за адресою: [INFO], 117.кв.2, у якій зареєстрована з 1990 року до цього часу. Відповідачка [PERSON] у 1990 році вселилася у квартиру [ADDRESS] зі своєю донькою [PERSON], як дружина брата, де і були прописані, а також була прописана їх дочка [PERSON]. У 1993 році відповідачі по справі виїхали із квартири. Пізніше мати та брат померли. 28.12.2009 року позивачка переїжджала проживати у квартиру до батька, забравши з собою всі речі, сплачуючи комунальні послуги за батьківську квартиру з дати переїзду до теперішнього часу. 24.11.2010 року батько помер, на момент смерті батька квартира не була приватизована, зареєстровані у квартирі тільки відповідачі. Після смерті батька постало питання про приватизацію квартири, з приводу чого виник спір з відповідачами по справі, а тому вона звертається до суду. Позивачка зазначила, що вона, як член сімї постійно проживала з батьком, який був наймачем квартири, то вона має право на приватизацію квартири. Пославшись на ст.2 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", ст.ст.5,7, 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", ст.107 ЖК України, просила суд встановити факт постійного проживання у [INFO], визнати [PERSON], [PERSON] і [PERSON] такими, що втратили право користування житловою площею у зазначеній квартирі. У судовому засіданні позивачка уточнила позовні вимоги, просила суд визнати за нею право користування житловою площею у квартирі [ADDRESS], визнати [PERSON], [PERSON] і [PERSON] такими, що втратили право користування житловою площею у зазначеній квартирі. [PERSON] звернулася до [PERSON] із зустрічною позовною заявою, у якій зазначила, вона зареєстрована у квартирі за адресою: [ADDRESS], у якій мешкає з дня народження. У квартирі зареєстровані [PERSON] та [PERSON]. Після розлучення батьків проживанню у квартирі перешкоджали її технічний стан, відсутність комунальних послуг через відключення, та перепони дідуся [PERSON] На сьогодні [PERSON] є наймачем вищезазначеної квартири, сплачує комунальні платежі за квартиру, уклала договори про надання комунальних послуг. Відповідач у грудні 2010 року самовільно вселилася у квартиру, проживає в ній незаконно, у звязку з чим неможливо потрапити у квартиру. Просила суд виселити [PERSON] з незаконно займаної квартири [ADDRESS]. Позивач [PERSON] просила задовольнити її позов, зустрічний позов не визнала, просила у його задоволенні відмовити. Відповідачі за первісним позовом позов не визнали, просили у задоволенні позову відмовити. Позивач за зустрічним позовом просила задовольнити позов. Представники третіх осіб у судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що підстав для задоволення первісного позову немає. До такого висновку суд дійшов, враховуючи наступне. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів. Звертаючись із позовною заявою до суду, позивачка вказала, що метою звернення до суду за встановленням факту постійного проживання, є реалізація її права на приватизацію квартири, оскільки право на приватизацію житла позивачкою не використано. Заявляючи вимогу про визнання права на користування квартирою, позивачка знову зазначила, що метою визнання за нею права на користування житловою площею є участь у приватизації квартири. Позивачка є наймачем іншої квартири - № 72 по вул. Лавреньова, 8 у м. Херсоні, зареєстрована у зазначеній квартирі, що дає їй право на участь у приватизації квартири відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", тобто право на участь у приватизації житлового фонду позивачки не порушено. Крім того, невикористання права на участь у приватизації державного житлового фонду не може бути підставою для визнання права на проживання, оскільки відповідно до ч.4 ст.5 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", на яку посилається позивач, тільки постійне проживання в квартирі дає право на участь у її приватизації. На обґрунтування визнання за нею права користування квартирою позивачка посилається на ст.64, ст.65 України, зазначаючи, що вона вселилася до батька, як член сім'ї з його згоди, а членом сім'ї вважається тому, що є дочкою наймача. Відповідно до ч.2 ст.3 Сімейного Кодексу України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки, тобто для визначення звязку між особами, як сім'ї, необхідно наявність всіх ознак одночасно. Позивачкою не було надано доказів існування взаємовідносин між нею та її батьком, зазначених у ч.2 ст.3 СК України. Позивачка стверджувала, що поселилася до батька, оскільки він за віком та станом здоровя потребував допомоги. Та обставина, що батько був людиною похилого віку і потребував допомоги, і позивачка поселилася у квартирі з ним для надання такої допомоги, не дає підстав для висновку, що вони проживали однією сімєю у розумінні статті 3 СК України. Позивачка, з посиланням на ст.65 ЖК України, зазначила, що членом сім'ї вона вважається тому, що є дочкою квартиронаймача. Позивачка не може вважатися членом сім'ї тільки на підставі родинних відносин. Відповідно до ст.64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки, але згідно ст.6 СК України, дитиною особа вважається до досягнення нею повноліття, а після досягнення повноліття діти членами сім'ї наймачів квартир можуть бути лише при наявності обставин, визначених у ч.2 ст.3 СК України. Показання свідків [PERSON] та [PERSON] є суперечливими і не підтверджують постійне проживання [PERSON] з батьком у квартирі однією сімєю. Довідку від 21.12.2010 року за № 203, як доказ постійного проживання у квартирі наймача, суд не приймає до уваги, оскільки це є неналежний доказ. До такого висновку суд прийшов, враховуючи наступне: в довідці поставлена риска перед зазначенням посади особи, яка ніби-то підписала довідку, а згідно з Національним стандартом України "Державна уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлювання документів" (ДСТУ 4163-2003)" у разі відсутності посадової особи, підпис якої зазначений на проекті документа, документ підписує особа, яка виконує її обов'язки, або її заступник. Не допускається ставити прийменник "за" чи похилу риску перед назвою посади. Таким чином, довідка підписана невстановленою особою. Крім того, відомості, викладені у довідці, не підтверджуються іншими доказами у справі. Позивач просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловою площею квартири [ADDRESS], посилаючись на ст.107 ЖК України. За змістом вказаної норми необхідно вирішувати питання про розірвання договору найму жилого приміщення взагалі (за згодою всіх членів сім'ї), або втрати права користування житловою площею окремим членом сім'ї. При цьому з такими вимогами може звертатися наймач квартири, її власник чи уповноважений на те орган. Позивачка не є наймачем квартири. Суд вважає, що зустрічний позов підлягає задоволенню, оскільки [PERSON] згідно договору № 704 найму житлового приміщення від 27 квітня 2011 року є наймачем квартири [ADDRESS], зареєстрована у квартирі, проте проживати у зазначеній квартирі не може у звязку з тим, що їй [PERSON] чиняться перешкоди у вселенні у квартиру. Зазначені обставини не оспорюються сторонами та підтверджуються документами виконавчого провадження про примусове вселення [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у квартиру № 103 у будинку № 17 у м. Херсоні. Право [PERSON] на проживання у квартирі №103 у будинку №17 у м. Херсоні має бути захищено шляхом виселення [PERSON] із зазначеної квартири. Відповідно до ст.88ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути судові витрати, які складаються із судового збору у розмірі 08 гривень 50 копійок та витрат на ІТЗ у розмірі 37 гривень

Outcome: approved