Jurisdiction: civil
Date: 2012-01-24 00:00:00

До суду звернулася [PERSON] з позовом, в якому зазначила, що проживала в [INFO] разом з сином [PERSON], який є інвалідом 2-ї групи. Вона часто хворіла та потребувала стороннього догляду. В м.Бердянськ за іншою адресою проживала її онука [PERSON], яка з початку 2008 року почала часто відвідувати її та запропонувала свої послуги по забезпеченню доглядом, харчуванням, утриманням квартири. Згодом онука переїхала проживати до [PERSON] та з 14.07.08 року була зареєстрована в спірній квартирі. [PERSON] зазначає, що погодилася укласти договір довічного утримання та наприкінці вересня 2008 року онука привезла до квартири нотаріуса [PERSON]. Нотаріус розяснив, що в даний час договори довічного утримання не складають та запропонував укласти договір дарування. Після цього нотаріус поїхав та через деякий час знову повернувся з договором. Позивач вказує, що вказаний договір не читала, оскільки їй не дали його прочитати та через те, що вона погано бачить. Підписуючи договір вважала, що укладає угоду довічного утримання та в ній передбачені всі права та обовязки, про які домовилися з онукою. Перші чотири місяці онука сумлінно виконувала свої зобовязання, готувала їжу та оплачувала комунальні послуги, проте гроші на це бралися з пенсії [PERSON]. На початку січня 2009 року [PERSON] почала заявляти, що вона є хазяйкою квартири та може виселити [PERSON] та продати квартиру. Ставлення онуки до неї різко змінилося, до квартири почали приходити сторонні люди, в квартирі не прибиралося та не робився ремонт. Бували випадки, коли відповідач не готувала їжу та [PERSON] доводилося звертатися за допомогою до родичів, які приносили їжу та ліки. Позивач зазначає, що після того, як онука почала її шантажувати тим, що є власником та продасть квартиру, вона зрозуміла, що фактично уклала не договір довічного утримання, а договір дарування. Зазначає, що договір дарування є удаваним правочином та був укладений з метою приховати дійсний правочин довічного утримання. Просить визнати недійсним договір дарування квартири [ADDRESS], укладений між нею та відповідачкою 24 вересня 2008 року, та посвідчений приватним нотаріусом [PERSON]. Під час розгляду справи в звязку зі смертю позивача [PERSON] до участі у справі в якості правонаступника був залучений її син [PERSON] та в звязку зі смертю [PERSON] до участі у справі в якості правонаступників залучені його дружина [PERSON] та його син [PERSON]. [PERSON] та [PERSON] надали до суду позовну заяву, в якій виклали обставини, зазначені в позові [PERSON]. Зазначили, що [PERSON] вважала, що договір дарування, який вона уклала, передбачав умови про догляд за нею до кінця життя та вважають, що договір дарування є удаваним правочином, оскільки укладений з метою приховати дійсний правочин довічного утримання. Вказують, що за рішенням апеляційного суду Запорізької області від 13 грудня 2010 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, визнання договору дарування частково недійсним, даний договір дарування визнано недійсним в Ѕ частині. В звязку з цим просять визнати недійсним договір дарування в іншій Ѕ частині на підставі ст. 235 ЦК України, оскільки договір дарування вчинений сторонами з метою приховати інший правочин довічного утримання, який вони насправді вчинили. В судовому засіданні позивач [PERSON], а також адвокат [PERSON], який діє як представник [PERSON] та як представник [PERSON], заявлені вимоги підтримали. Додатково до викладених в позові обставин зазначили, що даний договір дарування визнаний частково недійсним в Ѕ частині згідно рішення Бердянського міськрайонного суду від 22 жовтня 2009 року та рішення апеляційного суду від 13 грудня 2010 року та право власності на Ѕ частину спірної квартири визнано за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON], який помер 12 червня 2007 року. [PERSON] звернувся до Бердянського КПТІ для реєстрації за ним права власності на Ѕ частину квартири, реєстрація проведена, проте [PERSON], як спадкоємиці, не видають витяг з державного реєстру прав власності. Відповідач в судове засідання не зявилася. Повідомлена. До суду направила заяву з проханням відкласти розгляд справи в звязку з неможливістю явки її адвоката з причин поганих погодних умов. Про причини особистої неявки в судове засідання відповідач не зазначила. Враховуючи думку позивача та представника позивачів, суд визнав причину неявки відповідача неповажною. Доказів укладення угоди з адвокатом, а також ордер адвоката не надано. Представник відповідача [PERSON] приймав участь у судових засіданнях 11 грудня 2009 року, 16 лютого 2010 року, 01 квітня 2010 року та 19 травня 2010 року за усною заявою відповідача, занесеною до журналу судового засідання відповідно до ч. 6 ст. 42 ЦПК України. Дана частина 6 ст. 42 ЦПК України виключена з 30.07.10 року відповідно до Закону України № 2453-VI від 07.07.10 року. В судових засіданнях 11 грудня 2009 року та 16 лютого 2010 року відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнавала. Зазначала, що між нею та позивачем не існувало домовленості про укладання договору довічного утримання. [PERSON] сама запропонувала подарувати їй квартиру. Нотаріус приїздив до квартири та знаходився вдвох з бабусею на кухні близько 40 хвилин. До підписання договору нотаріус розяснював та зачитував текст, а бабуся задавала йому питання. Третя особа приватний нотаріус Бердянського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявився. Повідомлений. Суду надано листа про розгляд справи за його відсутності. У письмових поясненнях зазначив, що дійсно, ним 24.09.08 року був посвідчений договір дарування, яукладений між [PERSON] та [PERSON]. Договір підписаний сторонами у його присутності після перевірки дієздатності сторін правочину згідно п. 14 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та зясування основних положень договору та намірів сторін згідно п. 39 Інструкції. Сторони були попередньо ознайомлені з вимогами цивільного законодавства щодо недійсності угод, діяли добровільно, однаково розуміли значення, умови договору дарування та його правові наслідки, про що свідчать особисті підписи сторін на правочині. При посвідченні договору керувався чинним законодавством України. Зазначив, що вважає вимоги необґрунтованими та просив відмовити у задоволенні позову. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявився. Повідомлений. Заяв про відкладення розгляду справи не надходило. Аналізуючи докази, суд приходить до наступного. Згідно ч. 1, 2, 3, 5, 6 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Згідно ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обовязок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Відповідно до ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобовязується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] була зареєстрована за [PERSON]. Відповідно до Договору дарування, укладеного 24 вересня 2008 року та посвідченого приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу [PERSON] (реєстр. № 661), [PERSON] подарувала та [PERSON] прийняла в дар належну дарувательниці на праві приватної власності трикімнатну квартиру за адресою: м.Бердянськ, вул..Орджонікідзе, 89/[ADDRESS]. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 20.10.08 року квартира [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] на підставі договору дарування від 24 вересня 2009 року № 661. Рішенням Бердянського міськрайонного суду віл 22 жовтня 2009 року визнано нікчемним в Ѕ частині договір дарування квартири [ADDRESS], укладений 24 вересня 2008 року та визнано право власності за [PERSON] на Ѕ частину квартири в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON], який помер 12 червня 2007 року. Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 13 грудня 2010 року рішення Бердянського міськрайонного суду від 22 жовтня 2009 року в частині визнання нікчемним в Ѕ частині договору дарування квартири змінено та визнано недійсним в Ѕ частині договір дарування спірної квартири. В іншій частині рішення залишено без змін. Згідно консультативного листа державного нотаріуса Бердянської державної нотаріальної контори від 09 грудня 2011 року [PERSON] звернулася з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті 18 квітня 2011 року чоловіка [PERSON]. Згідно довідки Комунального підприємства з технічної інвентаризації Бердянської міської ради від 31 жовтня 2011 року № 184, Ѕ частина квартири [ADDRESS] [PERSON] на підставі рішення Бердянського міськрайонного суду від 22 жовтня 2009 року, рішення апеляційного суду Запорізької області від 13 грудня 2010 року та постанови Бердянського міськрайонного суду від 11 березня 2011 року. [PERSON] розяснено про необхідність надання оригіналів правовстановлюючих документів та витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно на вищевказану частину квартири. Відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] померла 16 квітня 2010 року (актовий запис від 16.04.10 р. № 554). Згідно листа Бердянської держнотконтори від 29 жовтня 2010 року після смерті [PERSON] до нотаріальної контори звернулися: [PERSON], син померлої, з заявою про прийняття спадщини за законом, та [PERSON], з заявою про прийняття спадщини за заповітом, посвідченим 30.01.08 року. Заповіт складено на імя [PERSON] на ѕ частки всього майна та на імя [PERSON] на ј частку всього майна. Відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] помер 18 квітня 2011 року (актовий запис від 19.04.11 р. № 544). Згідно листа Бердянської держнотконтори від 11 листопада 2011 року після смерті [PERSON] до нотаріальної контори звернулися: [PERSON], син померлого з заявою про прийняття спадщини за законом; [PERSON], дружина померлого, з заявою про прийняття спадщини за законом; [PERSON], донька померлого, з заявою про прийняття спадщини за законом; [PERSON], син померлого, з заявою про відмову від прийняття спадщини на користь доньки померлого [PERSON]. Відповідно до показів свідків [PERSON], [PERSON], їм відомо про укладання договору дарування квартири на імя [PERSON] зі слів самої [PERSON]. При укладанні договору вони не були присутні, про умови договору довічного утримання їм не відомо. [PERSON] погано бачила та погано пересувалася по квартирі, їй важко було самій за собою доглядати. [PERSON] доглядала за бабусею, готувала їжу, купувала ліки. Відношення онуки через декілька місяців після укладення договору дарування до [PERSON] погіршилося. Згідно показів свідків [PERSON] та [PERSON], [PERSON] переїхала до бабусі, після чого був укладений договір дарування. [PERSON] доглядала за нею. При укладанні договору дарування вони не були присутні, про умови договору довічного утримання їм не відомо. Відповідно до показів свідка [PERSON] їй відомо про обставини справи зі слів [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до показів свідка [PERSON] їй відомо про обставини справи зі слів [PERSON]. Вирішуючи справу в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, суд приходить до висновку, що між [PERSON] та [PERSON] встановилися правовідносини, за якими [PERSON] передала квартиру у власність [PERSON], яка в свою чергу зобовязалася забезпечувати її доглядом довічно. Про це свідчать, зокрема, дії сторін у правовідношенні. Так, [PERSON] переїхала до спірної квартири та була в неї зареєстрована за два місяці перед укладенням договору, проживала в цій квартирі, здійснювала догляд за [PERSON]. Позивачем [PERSON], як відчужувачем квартири, не заявлено вимоги про розірвання договору довічного утримання (догляду) відповідно до вимог ст. 755 ЦК України. Про те, що правочин, який насправді вчинено між [PERSON] та [PERSON], суперечить закону, позивачами не заявлено. Підстави для визнання договору довічного утримання (догляду) нікчемним або недійсним у суду відсутні. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог належить відмовити.

Outcome: dismissed