Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеною позовною заявою, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що у звязку із відсутністю правовстановлюючих документів на спірний будинок, вона позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги [PERSON] підтримав повністю, просить суд визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок, що розташований в м. Гребінка Полтавської області по вул. Городищенській, 46. Представник відповідача в судове засідання не зявилася, надіславши до суду заяву, в якій вказала, що позовні вимоги [PERSON] визнає в повному обсязі, проти їх задоволення не заперечує. За таких обставин суд вважає, що рішення у справі можливо постановити у попередньому судовому засіданні. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК, при визнанні позову ухвалюється рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього Кодексу. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Під час розгляду справи судом встановлено, що 9 серпня 2010 року в м. Гребінка Полтавської області помер [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії І-КЕ № 169814, виданим 10.08.2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Гребінківського районного управління юстиції Полтавської області (а.с. 12). На момент смерті [PERSON] мав право власності на житловий будинок, що розташований в м. Гребінка Полтавської області по вул. Городищенській, 46 (а.с. 7-8). За час свого життя [PERSON] заповіт не склав. У відповідності до ч. 2 ст. 1223 ЦК, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно з ст. 1261 ЦК, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яку прийняла тільки позивач шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується записами у домовій книзі (а.с. 9). Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Позивач від спадщини не відмовлялася. Відповідач також являється спадкоємцем за законом першої черги, але спадщину приймати не бажає, та протягом 6-тимісячного терміну, встановленого для подачі заяви про прийняття спадщини, до державної нотаріальної контори не зверталася, у звязку із чим, вважається такою, що не прийняла спадщину. Інших спадкоємців немає. Беручи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON]. На підставі викладеного, відповідно до ч. 2 ст. 1223, ст. 1261, ч. 3 ст. 1268 ЦК;

Outcome: approved