overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визначення порядку користування квартирою № 92, будинку № 145-В по вул. Салтівське шосе в м. Харкові, при цьому посилається на те, що їй належить 1\\2 частка спірної квартири на праві власності. Житлова площа квартири складає 40,6 кв.м. В квартирі склався наступний порядок користування спірною квартирою - позивач користується кімнатами, площею 12,7 кв.м. та 10,9 кв.м., відповідач в спірній квартирі не мешкає, мешкає в м. Нікополь та не сплачує комунальні послуги. Просить виділити їй в користування дві кімнати житловою площею 12,7 кв.м. та 10,9 кв.м., а кімнату площею 17 кв.м. залишити в користуванні відповідача. Позивач в судове засідання надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що спірна квартира [ADDRESS] складається з трьох кімнат загальною площею 69 кв.м. Відповідно до витягу про державну реєстрацію прав КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» номер витягу 28251169 від 06.12.2010 року, 1\\2 частка зазначеної квартири належить позивачу на праві власності. Згідно ст.358 ч.2 ЦК України співвласники права спільної часткової власності можуть домовитися про порядок користування майном. За ч.3 цієї ж статті кожен із співвласників має право на надання йому в користування тієї частини спільного майна, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Житлова площа квартири становить 40,6 кв.м., таким чином, на частки сторін доводиться по 20,3 кв.м. В судовому засіданні також встановлено, що між сторонами склався наступний порядок користування спірною квартирою - житлові кімнати площею 12,7 кв.м. та 10,9 кв.м. знаходиться в користуванні позивача, а житлова кімната, площею 17 кв.м. в користуванні відповідача. Разом з цим, при відсутності згоди відповідача на обмін або продажу квартири, існування між сторонами складних взаємних стосунків, суд вважає можливим відступити від часток співвласників на 3,3 кв.м., оскільки це є незначним і таким, що не порушує права співвласників. За таких обставин, суд задовольняє позов та виділяє в користування позивачу жилі кімнати площею 12,7 кв.м. та 10,9 кв.м. спірної квартири, залишає в користуванні відповідача жилу кімнату площею 17 кв.м. Решту приміщень суд залишає в спільному користуванні сторін. Приймаючи до уваги вищенаведене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-27 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про встановлення факту, визнання домоволодіння спільною сумісною власністю подружжя і визнання права власності, вказуючи, що вона та відповідач перебували в шлюбі з 05.03.1988 року, який розірвано рішенням суду 10.12.2008 року. У 1990 році вони за спільні кошти і за кошти її мами почали будувати житловий будинок літ. «А» з верандою «а». Будівництво було завершено у 2001 р. і відповідач без її відома оформив за собою право власності на спірне домоволодіння. Відповідач не зперечує проти оформлення за нею права власності на 1/2 частку належного їй домоволодіння, але ніяких мір для цього не приймає. Просила встановити факт, що домоволодіння №11 по вул. Українській у м. Бердянську спільно збудовано [PERSON] та [PERSON] у період з 1990 року по 2001 рік під час їх перебування у зареєстрованому шлюбі та визнати за нею право власності на 1/2 частину домоволодіння по вул. Українській,11 в м. Бердянську. Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 28.07.2011 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності залишено без розгляду. У судовому засіданні позивач та її представник вимоги по встановлення факту, що домоволодіння №11 по вул. Українській у м. Бердянську спільно збудовано [PERSON] та [PERSON] у період з 1990 року по 2001 рік під час їх перебування у зареєстрованому шлюбі підтримали і просили їх задовольнити. Відповідач позовні вимоги визнав. Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, свідків, дослідивши письмові докази суд приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач та відповідач уклали шлюб 05.03.1988 року, що підтверджуються свідоцтвом про укладення шлюбу. Рішенням Бердянського міськрайонного суду від 10.12.2008 р. шлюб розірвано (а.с.20). Згідно технічних паспортів на домоволодіння по вул. Українській,11 у м. Бердянську від 03.03.2008 року та 25.03.2011 року будівлі на території спірного домоволодіння були побудовані у 1992 та 2000 роках (а.с.10-22). Згідно повідомлення комунального підприємства по технічній інвентаризації Бердянської міськради від 23.05.2011 року право власності на жилий будинок №11 по вул. Українській в м. Бердянську зареєстровано за [PERSON] на підставі рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області (а.с.42), але відповідно до листа цього підприємства рішенням апеляційного суду Запорізької області від 01.07.2010 року реєстрація права власності на житловий будинок №11 по вул. Українській у м. Бердянську, що була раніше за [PERSON] скасована, реєстрація права власності на зазначений будинок відсутня. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили факт спільного будівництва спірного будинку [PERSON] та [PERSON] у період з 1990 року по 2001 рік під час їх перебування у зареєстрованому шлюбі. Аналізуючи в сукупності всі докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки сум встановлено, що домоволодіння №11 по вул. Українській у м. Бердянську спільно збудовано [PERSON] та [PERSON] у період з 1990 року по 2001 рік під час їх перебування у зареєстрованому шлюбі. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-27 00:00:00

Зважаючи на складність у викладенні повного рішення суду, повязаного з потребою у обгрунтуванні доводів сторін, на що може бути витрачений значний час, суд вважає за необхідне проголосити його вступну та резолютивну частини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-27 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом і в обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі з 03.09.2005 року. Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON] [INFO]. Позивач просить розірвати шлюб та оскільки відповідач ухиляється від надання матеріальної допомоги на утримання дитини просить винести рішення про стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. В судове засідання позивачка надіслала заяву про слухання справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила дитину залишити на її виховання та повернути дошлюбне прізвище. Відповідач у судове засідання не зявився, але від нього надійшла заява про слухання справи у його відсутність, позовні вимоги визнав повністю, не заперечував проти залишення дитини на виховання матері. Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, суд вважає, що рішення по справі можливо постановити без участі сторін. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України при визнанні відповідачем позову, суд, за наявності законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, суд \~встановив наступні факти. Сторони перебувають в шлюбі з 03 вересня 2005 року, від якого мають малолітню дитину [PERSON] [INFO], але шлюбних стосунків не підтримують, проживать окремо, на примирення не згодні.\~ Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дочки, але зобовязаний її надавати.\~ \~ Отже, наявність того факту, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, є підставою для задоволення позовних вимог. Згідно вимог ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття; ст.182 СКУкраїни визначає обставини, які враховуються судом при визначені розміру аліментів, а саме: матеріальне становище платника аліментів. Відповідно до ст.183 СК України частка заробітку батька, яка буде стягуватись, як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідач є батьком малолітньої [PERSON] [INFO]. Дитина перебуває на утриманні матері [PERSON] Визначаючи розмір стягнення, суд враховує, що відповідач не працює, на обліку в центрі зайнятості не перебуває. Тому суд визначає розмір стягнення в 1/4 частини від заробітку відповідача щомісячно на утримання дитини. Враховуючи те, що відповідач доказів, які вказують про наявність перешкод у сплаті аліментів не надав, а також матеріальний стан позивача, суд стягує з відповідача на користь позивача аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого законом на дитину відповідного віку.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-27 00:00:00

Позивачка у судовому засіданні підтримала свої вимоги, пояснивши, що 18 лютого 2001 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб і від цього шлюбу мають двох малолітніх синів: Ярослава, [INFO] та Дениса [INFO]. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дітей не надає, а тому просила стягнути з нього аліменти на їх утримання у розмірі по 500 грн. щомісячно на кожного. Відповідач заперечував проти позову, посилаючись на те, що не має можливості сплачувати таку суму. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Встановлено, що сторони з 18 лютого 2001 року по теперішній час перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають двох малолітніх синів: Ярослава, [INFO] та Дениса [INFO], які знаходяться на утриманні матері. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Згідно ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 184 СК України передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. У всіх інших випадках визначення розміру аліментів провадиться у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини (ст. 183 СК України). Позивачкою не доведено згідно зі ст. 60 ЦПК України нерегулярність та мінливість доходу відповідача, будь-які докази даної обставини в матеріалах справи відсутні, а тому суд визначає аліменти у частині від заробітку відповідача. При визначенні розміру аліментів, відповідно до ст.182 СК України, суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів та те, що розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим ніж 30% прожиткового мінімуму відповідно до віку дитини, за винятком випадків передбачених статтею 184 СК України. За таких обставин, суд визначає аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходу відповідача щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до вимог ст.ст.79,88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 51 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-27 00:00:00

Позивачка в судовому засіданні підтримала вищевказаний позов, пояснивши, що 22 липня 2006 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб і від цього шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідач з ними не проживає і добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, а тому просила стягнути з нього аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку(доходу) щомісячно. Відповідач позовні вимоги визнав. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Встановлено, що сторони з 22 липня 2006 року по теперішній час перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який знаходяться на утриманні матері. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання доньки не надає. Згідно ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її батька або матері. При визначенні розміру аліментів, відповідно до ст.182 СК України, суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів та те, що розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим ніж 30% прожиткового мінімуму відповідно до віку дитини, за винятком випадків передбачених статтею 184 СК України. На підставі наведеного, суд вважає, що вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до вимог ст.ст.79,88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 51 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-27 00:00:00

Зважаючи на складність у викладенні повного рішення суду, повязаного з потребою у обґрунтуванні доводів сторін, на що може бути витрачено значний час, суд вважає за необхідне проголосити вступну та резолютивну частини. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-27 00:00:00

Зважаючи на складність у викладанні повного рішення, пов'язаного з потребою у обґрунтуванні доводів сторін, на що може бути витрачений значний час, суд вважає за необхідне проголосити його вступну та резолютивну частини, виготовлення повного тексту рішення відкласти до 02 серпня 2011 року.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-27 00:00:00

07.07.2011 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Романівської селищної ради, [PERSON], в якому просить визнати за нею в порядку спадкування право власності на житловий будинок з господарськими спорудами по вулиці Фрунзе, 64-а в смт. Романів Житомирської області, посилаючись на те, що вона не може оформити своїх спадкових прав після смерті 24.09.2010 року її чоловіка [PERSON], оскільки відсутні правовстановлюючі документи на будинок, власником якого він був. У судове засідання сторони, які були належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, не з»явилися, однак подали до суду заяви, в яких вони просили розглянути справу за їх відсутності, при цьому представник позивачки позовні вимоги підтримав, а відповідачка [PERSON] позов визнала. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими спорудами по вулиці Фрунзе, 64-а в смт. Романів Житомирської області побудований у 1978 році та належав чоловіку позивачки. Вказані обставини підтверджуються довідкою Романівської селищної ради сільської ради та технічним паспортом на будинок. 24.09.2010 року [PERSON] помер і позивачка, згідно закону, є спадкоємцем його майна. Відповідно до цивільного законодавства, чинного на час будівництва спірного будинку, громадяни могли мати у власності житловий будинок. При цьому наявність такого права не пов'язувалась з його обов'язковою державною реєстрацією. За таких обставин суд вважає, що за життя чоловіка позивачки спірний будинок належав йому на праві власності, а тому має входити до складу спадщини. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-27 00:00:00

Позивачка, [PERSON], 07 липня 2011 року звернулася до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з позовом про стягнення аліментів до [PERSON] на утримання дитини. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що з відповідачем у справі вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з 13 жовтня 2007 року. Від цього шлюбу у неї 25 жовтня 2008 року народився син [PERSON], який знаходиться у неї на утриманні. З відповідачем фактичні шлюбні стосунки вона не підтримує, вони з дитиною мешкають окремо від відповідача, та матеріальної допомоги на утримання дитини вона не одержує. Позивачка вважає, що відповідач зобовязаний також утримувати дитину, тому вона просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини усіх видів доходів до виповнення дитиною повноліття, але не менше 30 відсотків пожиточного мінімуму для дитини відповідного віку. У судове засідання позивачка надала письмову заяву, згідно якої позивачка наполягає на своєму позові, просить його задовольнити у повному обсязі і розглядати справу в її відсутність (а.с. 15). Відповідач позов визнав, про що надав суду письмову заяву, в якої вказав, що він не заперечує виплачувати аліменти на користь позивачки у розмірі 1/4 частини усіх видів доходів, але не менше 30 відсотків прожиточного мінімуму для дитини відповідного віку, а також справу відповідач просить розглядати в його відсутність (а.с. 16). Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття у порядку ст. 181 СК України, тобто у грошовій формі. Таким чином, визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача у дохід держави підлягають стягненню судові витрати: судовий збір у розмірі 1 % від суми задоволеного позову, що складає 66,90 грн., згідно розрахунку: 6690,32:3 мес. роботи = 2230,11 грн. : 4= 557,53 грн. х 12 = 6690,36 грн. 1% = 66,90 грн.. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120 грн. На підставі викладеного та,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-27 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що після смерті його батька [PERSON], який помер 26.06.2005 р. залишилася спадщина, що складається з житлового будинку №123 по вул. Кірова в с. Новоекономічне Красноармійського району Донецької області та який належав померлому на підставі Свідоцтва про право власності, видане Новоекономічною селищною радою 14.05.1965 р. а також земельної ділянки розміром 0,1911га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, яка належала померлому на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку І-ДН№149660. Оскільки до нотаріальної контори він заяви про відмову від спадщини не подавав,а фактично спадщину прийняв, оскільки на час смерті продовжував проживати разом з батьком за вищевказаною адресою, він вирішив оформити свої спадкові права, бо немає свідоцтва про право власності на спадщину, яке померлий втратив. Враховуючи викладене, просив визнати за ним право власності на житловий будинок №123 по вул. Кірова в с. Новоекономічне Красноармійського району Донецької області та на зазначену земельну ділянку. Справу просив розглядати без його участі. Відповідач позов визнав, справу просив розглядати без його участі. Зясувавши фактичні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що 26.06.2005 р. помер батько позивача [PERSON] , який постійно мешкав у будинку №123 по вул. Кірова в с. Новоекономічне Красноармійського району Донецької області (а.с.11, 15). Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно що складається з житлового будинку №123 по вул. Кірова в с. Новоекономічне Красноармійського району Донецької області а також земельної ділянки розміром 0,1911га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку (а.с.13-18). Позивач фактично прийняв спадщину, оскільки на день смерті батька постійно мешкав за вищевказаною адресою і відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки протягом строку, встановлено ст..1270 не заявив про відмову від неї. Він є спадкоємцем першої черги. З таких підстав позов підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-27 00:00:00

07.07.2011 р. позивачка звернулася до суду з цим позовом. В позові зазначила, що 25.11.2010 р. згідно рішення Міжгірського райсуду між сторонами шлюб розірвано. Однак від даного шлюбу народився син [PERSON], [INFO]. На даний час позивачка разом з сином проживає у своїх батьків, не працює, знаходиться на обліку в Міжгірському районному центрі зайнятості, а відповідач з грудня 2010 року на утримання дитини добровільно ніяких коштів не надає. Тому просить стягувати аліменти з відповідача на утримання неповнолітнього сина. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просить суд стягнути аліменти з відповідача. Відповідач [PERSON] на розгляд справи не зявився, згідно довідки з сільської ради виїхав за межі України на сезонні роботи. Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали в справі суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з таких підстав. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Із встановлених судом обставин справи вбачається, що від даного шлюбу позивачка народила одну дитину від відповідача, який не оспорив батьківство, відповідач не надає ні матеріальних, ні грошових коштів на утримання дитини, чим порушує вищезазначену норму сімейного законодавства. Визначаючи розмір аліментів, суд згідно ст. 182 СК України бере до уваги такі обставини: [PERSON] утримує одну неповнолітню дитину, ніде не працює, відомостей про стабільний заробіток (доход) відповідача не має, а тому суд вважає що розмір аліментів згідно ст. 183 СК України має бути у розмірі, який просить позивачка. Судові витрати підлягають до стягнення з відповідача у доход держави, відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved