Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-06 00:00:00

Позовна заява подана 15.07.2011 року, в якій позивач вказав, що 01 березня 2010 року померла його сестра гр. [PERSON], [INFO]. На час смерті вона проживала в [INFO], б. № 8 у приватному будинку, який побудувала разом з чоловіком гр. [PERSON], який помер у 2002 році. Позивач стверджує, що гр. [PERSON] прийняла спадщину після смерті чоловіка, так як проживала на день його смерті разом з ним. Земельна ділянка була приватизована під будинком гр. [PERSON] ще під час його життя.. Під час життя ні чоловік сестри, ні вона документів не оформляли у звязку з відсутністю вимог для цього , лише в Бараниківській сільській раді в по господарській книзі домоволодіння було зареєстроване на імя сестри і складалося з житлового будинку та господарських споруд. Після смерті сестри державний нотаріус відмовив за постановою від 12.04. 2011 року в оформленні свідоцтва про право на спадщину, у звязку з чим позивач просить суд прийняти рішення суду про визнання за ним права власності на будинок з господарськими спорудами, бо він має бажання його продати, щоб його не розікрали. Позивач також пояснив, що він не зміг своєчасно звернутися до Біловодської ДНК з заявою про отримання спадщини, бо 08.07.2010 року він втратив ногу, в листопаді 2011 року йому була після проведеної операції встановлена група інвалідності. Тому з кінця листопада, початку грудня 2010 року і по 15 липня 2011 року він збирав необхідні документи. Представник відповідача в судове засідання не прибув, про слухання справи повідомлявся належним чином, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за відсутності представника відповідача та про визнання позову. Вислухавши позицію позивача, оглянувши всі вище перелічені та надані позивачем письмові докази, суд приходить до висновку, що позов не може бути задоволеним з наступних підстав : За ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності у разі втрати ним документа , який посвідчує право власності та якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Але такий факт судом не встановлений, оскільки документів як позивач, так і гр. [PERSON] та гр. [PERSON] на право власності на будинок в с. Зеликівка Біловодського району по вулиці ім. Єлисеєва, № 8 , разом з господарськими спорудами не мав, також їх і не втрачав, за всіма зібраними у справі доказами житловий будинок разом з господарськими будівлями спадкодавцями був збудований самовільно, не був прийнятим до експлуатації. Суду не надано доказів і про успадкування позивачем у справі земельної ділянки під житловим будинком та господарськими спорудами, яка належала і до цього часу зареєстрована за гр. [PERSON] на підставі державного акта на землю за № [NUMBER] серії ЛГ загальною площею 0,02773 га з цільовим призначенням - для розміщення будівель та сільськогосподарських угідь з 23.06.1998 року за адресою розташування будинку - в с. Зеликівка, вулиця Єлисеєва, б. № 8. Також суд бере до уваги, що з листопада грудня 2010 року позивач , який зареєстрований в [INFO] за адресою свого постійного проживання, разом зі спадкодавцем не проживав, мав реальну можливість звернутися з заявою до Біловодської ДНК про отримання свідоцтва про право на спадщину у встановлений законом шестимісячний строк , але як до Біловодської державної нотаріальної контори, так і до суду він не звертався, в тому числі з заявою про продовження строку на прийняття спадщини, оскільки таких доказів до суду він не надавав. Враховуючи надані позивачем докази, відповідно до вимог ст.ст. 10,11, 27 та 31 ЦПК України, суд не вбачає законних підстав для визнання права власності на житловий будинок та господарські будівлі , розташовані в с. Зеликівка, вулиця Єлисеєва, б. № 8, в тому числі і на будівельні матеріали або права забудовника, оскільки позивачем без поважних причин також пропущений строк для звернення з позовом до суду з грудня 2010 року по 15 липня 2011 року. На основі викладеного,

Outcome: dismissed