Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-25 00:00:00

27 січня 2011 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом до ПАТ «[PERSON] банк Аваль». В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 25 грудня 2007 року вона уклала з відповідачем договір банківського вкладу № 20/02-02/29 на вклад у гривнях на підставі якого передала готівкою 40000 гривень строком на 12 місяців, під відсоткову ставку 27% річних. У звязку з цим на неї був відкритий рахунок № 2625551377/29. Крім того, в той же день, 25 грудня 2007 року вона уклала з відповідачем договір № 20/02-02/30 на вклад «Валютний» та передала готівкою 15000 доларів США строком на 12 місяців під відсоткову ставку у розмірі 25%. У звязку з цим на неї був відкритий рахунок № 2625001571/30. Таким чином, загальна сума її банківського вкладу по обом договорам у перерахунку на гривневий еквівалент складає 160000 грн., які повинні бути їй повернуті разом з відсотками, які по обом вкладам становлять 122400 грн. 25 грудня 2008 року закінчився строк договорів і відповідач повинен був повернути їй вклад та сплатити проценти, але своїх зобовязань не виконав. Вона звернулася до відповідача з заявою про повернення суми вкладу і сплату суми відсотків, але відповідач їй в цьому відмовив з надуманих підстав. Виходячи з положень ст.ст. 19, 41, 59, 129 Конституції України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ст.ст. 16, 23, 321, 633, 1059-1061, 1167 ЦК України, ст.ст. 57, 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст.23 Закону України «Про захист прав споживачів» просила стягнути з відповідача на її користь 160000 гривень грошового вкладу та відсотки у розмірі 122400 грн. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та стягнути на її користь понесені судові витрати. Пояснила, що договори банківського вкладу вона укладала у кабінеті начальника Миргородського відділення [PERSON], яка підписувала договори та видавала їй приходні касові ордери. При цьому у неї не було сумніву в законності вчинюваних дій та наявності у представника банку необхідного обсягу повноважень. Коли у неї зявилась потреба у коштах, позивачка звернулася до відповідача з вимогою про повернення вкладу, але їй в цьому було відмовлено, тому вона звернулась до суду. Представник позивачки, адвокат [PERSON], позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав відповідності укладених договорів вимогам Цивільного кодексу України, наявності у начальника Миргородського відділення банку [PERSON] достатнього обсягу повноважень для укладення договорів та прийняття коштів від позивача та того, що факт підписання договору [PERSON] від імені банку підтверджений висновком почеркознавчої експертизи. Пояснив, що укладені позивачкою з відповідачем договори є дійсними, сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договорів, отже вони повинні виконуватись належними чином. Вважав, що постанова про порушення кримінальної справи відносно [PERSON], копія якої надана відповідачем, також доводить факт укладення договорів між позивачкою і відповідачем і позивачка не повинна відповідати за те, яким чином [PERSON] використала кошти, передані їй як представнику банку. Представники відповідача [PERSON], та [PERSON] що діяли на підставі довіреностей (а.с. 28, 114) позов [PERSON] не визнали, просили відмовити в його задоволенні з тих підстав, що позивачкою не доведено факт вчинення правочину укладення банківських договорів вкладу між нею та ВАТ «[PERSON] банк Аваль», так як документи, надані нею на підтвердження укладення правочину, не відповідають зразкам, які використовуються у діяльності відповідача. Крім того, грошові кошти від позивачки на виконання умов договорів до каси банку не надходили і зазначені у договорах рахунки не відкривалися. За умови, якщо спірний договір був укладений позивачкою і підписаний начальником Миргородського відділення [PERSON], він не може вважатися дійсним, тому що надані позивачкою копії прибуткових касових ордерів не є касовими документами, які відповідно до вимог Інструкції про касові операції в банках України підтверджують факт внесення готівки до банку для зарахування на вкладний рахунок. Крім того, кошти повинні були вноситись до банку тільки через касу банку, а [PERSON] не уповноважена здійснювати касові операції та приймати готівку від клієнтів банку. Також вона не була уповноважена укладати депозитні договори за ставками, що перевищували б ставки, встановлені керівними органами банку. Крім того, просили суд врахувати позицію відповідача, викладену у письмових запереченнях на позов (а.с.31-33, 124-126). Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає наступне. Судом встановлено, що 25 грудня 2007 року між позивачкою [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством «[PERSON] Аваль» було укладено Договір № 20/02-02/30 на вклад Валютний. Сума вкладу становила 15000 доларів США. Відповідно до п. 1.2 Договору на суму вкладу нараховуються відсотки у розмірі 25% річних. Строк дії укладеного договору відповідно до п. 1.1 встановлено у 12 місяців (а.с. 8). На виконання умов договору [PERSON] передала готівкою відповідачу грошову суму у розмірі 15000 доларів США, що підтверджується прибутковим валютним ордером № 7 від 25 грудня 2007 року (а.с.9). Згідно п. 2.2 Договору, для обліку суми вкладу [PERSON] відкрив вкладнику рахунок № 2625001571/30. В цей же день, 25 грудня 2007 року між позивачкою [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством «[PERSON] Аваль» було укладено Договір № 20/02-02/29 на вклад Універсальний. Сума вкладу становила 40000 гривень. Відповідно до п. 1.2 Договору на суму вкладу нараховуються відсотки у розмірі 27% річних. Згідно п. 2.2 Договору, для обліку суми вкладу [PERSON] відкрив вкладнику рахунок № 2625551377/29. Строк дії укладеного договору відповідно до п. 1.1 встановлено у 12 місяців (а.с. 7). На виконання умов договору [PERSON] передала готівкою відповідачу грошову суму у розмірі 40000 грн., що підтверджується прибутковим касовим ордером від 25 грудня 2007 року (а.с.9). За період часу, що пройшов від укладення позивачем договорів Відкрите акціонерне товариство «[PERSON] Аваль» змінило назву на Публічне акціонерне товариство «[PERSON] Аваль». 29 грудня 2010 року [PERSON] звернулася до відповідача з заявою про повернення суми вкладу і сплату відсотків (а.с.10-11), але відповідач відмовив в задоволенні її заяви та повідомив, що у АТ «[PERSON] Аваль» відсутні дані про укладення зазначених нею договорів, вказані нею рахунки не відкривалися і кошти на них не надходили (а.с.12). У відповідності з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до ч.2 ст.631 ЦК України договір набирає чинності з моменту його укладення. Ч.1 ст.638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Статтею 1059 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативноправовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Пункт 8 глави 2 розділу ІІІ Інструкції про касові операції у банках України передбачає, що після завершення приймання готівки клієнту видається квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція, або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції, а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ. Надані позивачкою прибуткові ордери (а.с.9) відповідають вказаним вимогам Інструкції, отже вони є документами, які підтверджують внесення грошової суми до банку. Крім того, положення вищевказаної інструкції встановлюють порядок і вимоги щодо здійснення банками, їх філіями та відділеннями касових операцій і не встановлюють будь-яких обовязкових правил поведінки для клієнтів банку, тому [PERSON] не може бути відповідальною за порушення працівниками банку положень згаданої інструкції та інших внутрішніх банківських нормативних документів. З цих же підстав, а також з огляду на те, що відповідно посадової інструкції начальника Миргородського відділення Полтавської обласної дирекції «[PERSON] Аваль» [PERSON] (а.с.128-130), остання на час укладення договорів з позивачкою мала право на заміщення будь якого працівника банку, в тому числі і касира, забезпечувала належний стан організації касової роботи відділення, а також, на підставі діючої на той час довіреності (а.с.127), мала право підписувати від імені ВАТ «[PERSON] Аваль» розрахунково-касові документи (прибуткові, видаткові та реєстри) і одержувати майно, суд не може прийняти до уваги посилання представника банку на те, що кошти від [PERSON] приймалися не в касі банку і не касиром, як на підставу для визнання письмової форми договору не додержаною. Спірні договори та прибуткові ордери від імені відповідача укладені та підписані [PERSON] на той час начальником Миргородського відділення Полтавської обласної дирекції ВАТ «[PERSON] Аваль», що підтверджено висновком судово-почеркознавчої експертизи № 197-3/11 від 30.11.2011р. (а.с.107-110) і постановою про порушення кримінальної справи від 30 квітня 2009 року (а.с.39-46), та скріплені печаткою Миргородського відділення ПОД ВАТ «[PERSON] Аваль». Згідно ч.4 ст.95 ЦК України керівники філій та представництв призначаються юридичною особою і діють на підставі виданою нею довіреності. Відповідно до ч. 3 ст.244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Згідно ч.1 ст.237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобовязана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Ст. 239 ЦК України встановлено, що правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обовязки особи, яку він представляє. Повноваження начальника Миргородського відділення Полтавської обласної дирекції ВАТ «[PERSON] Аваль» на укладення та підписання депозитних (вкладних) договорів та будь-яких документів, повязаних з виконанням цих договорів, від імені банку передбачені довіреністю, виданою їй 27 грудня 2006 року (а.с.127), у відповідності з Процедурою щодо надання повноважень на право підпису від імені «[PERSON] Аваль», затвердженою постановою Правління Банку № П-101/11 від 11 вересня 2006 року (а.с.131-134). Згідно п.6.4 спірного договору [PERSON] брав на себе зобовязання нести відповідальність за дії службовця, уповноваженого приймати вклади від фізичних осіб (в даному випадку [PERSON]М.), як за свої власні. За таких обставин, суд вважає додержаною письмову форму спірного договору банківського вкладу. Суд не бере до уваги посилання відповідача на те, що кошти від позивачки за зазначеним договором до каси банку не надходили і рахунок по ньому не відкривався, оскільки ці обставини не спростовують факту передання позивачкою коштів відповідальним працівникам Банку, тим більше що проведення по касі отриманих коштів та відкриття рахунків не могло залежати від волі вкладника. Крім цього за умовами п.2.2 договору вказаний рахунок зобовязувався відкрити банк, а у виданому вкладнику прибутковому касовому ордеру банком був зазначений номери рахунку, який відповідав змісту договору. Враховуючи вищевикладене, договори між позивачкою [PERSON] і відповідачем ПАТ «[PERSON] Аваль» на вклад Універсальний № 20/02-02/29 від 25.12.2007р. і на вклад «Валютний» № 20/02-02/30 від 25.12.2007р. є укладеними і такими, що набрали чинності. Відповідно до п.2.1. Положення про здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого Постановою Правління Національного банку України № 516 від 03.12.2003р., грошові кошти в національній та іноземній валюті або банківські метали, залучені від юридичних і фізичних осіб, обліковуються банками на відповідних рахунках, відкриття яких здійснюється банком на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту) або договору банківського рахунку та інших документів відповідно до законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України з питань відкриття банками рахунків у національній та іноземній валюті. Отже ведення обліку вкладних (депозитних) договорів організовується безпосередньо банком і відсутність договорів з позивачкою на обліку у відповідача є внутрішньою проблемою організації обліку юридичної особи банку і не може бути підставою для відмови у виконанні зобовязань. У відповідності до статті 526 ЦК України, зобовязання мають виконуватися відповідно умов договору та вимог Цивільного кодексу України. Статтею 525 ЦК України встановлено що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Статтею 17 Загальної декларації прав людини, передбачено ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до п. 3.2.3. вищезгаданих договорів вкладник має право по закінченню строку договору отримати всі належні йому суми коштів за договором готівкою. Стаття 1060 ЦК України встановлює, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Згідно з положеннями статті 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунками за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Виходячи з системного аналізу вищенаведеного законодавства, враховуючи обставини встановлені судом, відповідач зобовязаний повернути позивачці суму вкладу на першу вимогу вкладника, а відмова від такої видачі є неправомірною, тому суд вважає, що вимога позивачки про стягнення сум вкладів ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню. Згідно ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. За курсом Національного банку України станом на 26.12.2011р. сума 15000 доларів США еквівалентна 119839,50 грн. Виходячи з меж позовних вимог [PERSON] про стягнення вкладів в сумі 120000 грн. і 40000 грн. суд вважає необхідним стягнути із ПАТ «[PERSON] Аваль» на її користь 119839,50 грн. по договору на вклад Валютний № 20/02-02/30 від 25 грудня 2007 р. і 40000 грн. по договору на вклад Універсальний № 20/02-02/29 від 25 грудня 2007 р. При вирішенні позовних вимог [PERSON] про стягнення з відповідача відсотків по договорам суд виходить із наступного. З матеріалів справи вбачається, що згідно наданої начальнику Миргородського відділення Полтавської обласної дирекції ВАТ «[PERSON] Аваль» [PERSON] довіреності, її посадової інструкції та «Процедури щодо надання повноважень на право підпису від імені «[PERSON] Аваль», затвердженої Постановою Правління «[PERSON] Аваль» №П-101/11 від 11.09.2006 року (а.с.131-134), остання повинна була в своїй діяльності керуватися як діючим законодавством України, так і внутрішніми нормативними документами «[PERSON] Аваль». З рішення Комітету з управління активами та пасивами ВАТ «[PERSON] Аваль» № КУАП-22/1 від 18.04.2007 року на дату укладення договору № 20/02-02/30 на вклад «Валютний» від 25 грудня 2007р. за депозитними договорами на вклад у доларах США на суму більше 2000 доларів у ВАТ «[PERSON] Аваль» діяв розмір процентної ставки на рівні 8,25% річних (а.с.47). Даних про те, що начальник Миргородського відділення АТ «[PERSON] Аваль» [PERSON] мала повноваження укладати договори по депозитним вкладам з більш високими відсотками судом не встановлено. Зважаючи на наведене, суд вважає, що при визначенні відсоткової ставки по цьому депозитному вкладу слід виходити з розміру 8,25% річних, а не 25% річних, як це зазначено в договорі, оскільки стягнення більших відсотків ніж офіційно встановив [PERSON], не відповідатиме положенням ст.ст. 5, 44 Закону України «Про банки і банківську діяльність». Відповідно до п.5.4 вищевказаного договору, після закінчення строку вкладу, нарахування відсотків на загальну суму вкладу відбувається за тарифами Банку для рахунку «Для запитання». Відсотки за рахунком «До запитання» встановлений рішенням КУАП банку № 7/1 від 01.02.2007р. в розмірі 0,25% річних, отже після 25 грудня 2008 року банк повинен був нараховувати позивачці проценти по вкладу в розмірі 0,25% річних. Враховуючи суми коштів, що вносила на вкладний рахунок позивачка, розмір відсотків за час дії договору складає: з 25.12.07р. по 24.12.08р. 15000 ? 8,25% = 1237,50 доларів США; з 25.12.08р. по 26.12.11р. 15000 ? 0,25% ? 3 = 112,50 доларів США; Всього: 1350,00 доларів США, що еквівалентно за курсом Національного банку України станом на 26.12.2011р. 10785,56 грн. Таким чином, виходячи з меж позовних вимог [PERSON] про стягнення всієї суми заборгованості у національній валюті України, суд вважає необхідним стягнути із ПАТ «[PERSON] Аваль» на користь позивачки заборговані відсотки по вкладу «Валютний» № 20/02-02/30 в сумі 10785,56 грн. З вищевказаного рішення Комітету з управління активами та пасивами ВАТ «[PERSON] Аваль» № КУАП-22/1 від 18.04.2007 року на дату укладення договору № 20/02-02/29 на вклад «Універсальний» від 25 грудня 2007р. за депозитними договорами на вклад у гривнях на суму 10000 грн. і більше у ВАТ «[PERSON] Аваль» діяв розмір процентної ставки на рівні 12,50% річних (а.с.47). З урахуванням вищевикладених міркувань, суд вважає, що при визначенні відсоткової ставки по цьому депозитному вкладу слід виходити з розміру 12,50% річних, а не 27% річних, як це зазначено в договорі. Відповідно до п.2.4.5 вищевказаного договору, банк не нараховує відсотки на суму вкладу після закінчення строку вкладу, визначеного п.1.1. договору, отже після 25 грудня 2008 року банк не зобовязаний нараховувати позивачу проценти по вкладу. Враховуючи суму коштів, що вносила на вкладний рахунок позивачка, розмір відсотків за час дії договору складає: 40000 ? 12,50% = 5000,00 гривень. Відповідно до ст.ст. 81, 88 ЦПК України в звязку з частковим задоволенням позову підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки пропорційно до задоволених вимог документально підтверджені судові витрати на сплату судового збору (а.с.1), витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи (а.с.2), витрати на правову допомогу (а.с.13).

Outcome: partial