Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-10 00:00:00

В липні 2011 року позивачка звернулася до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до відповідача виконавчого комітету Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради про визначення часток у спільній сумісній власності на квартиру. Ухвалою суду від 12 серпня 2011 року замінено неналежного відповідача виконавчий комітет Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради на Територіальну громаду в особі Дніпропетровської міської ради. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка в позовній заяві і в ході судового розгляду посилалася на те, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 11 березня 1994 року, виданого виконкомом Дніпропетровської міської Ради народних депутатів на підставі розпорядження від 11.03.1994 року № 3/1150-94 її батькам: батьку - [PERSON], матері [PERSON] Раісі Василівні та брату [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS]. Право власності на квартиру зареєстроване в КП ДМБТІ. Батько [PERSON] помер 04 липня 2000 року, брат [PERSON] помер 21 червня 2009 року, мати [PERSON] Раіса Василівна померла 23 серпня 2009 року. Після смерті матері відкрилася спадщина, яка складається із належної їй частини у спільній сумісній власності на квартиру, та частини батька і брата, які були нею успадковані після їх смерті. Спадкоємцем першої черги після смерті матері є вона, її донька [PERSON], інших спадкоємців першої черги за законом чи заповітом не має. В передбачений законом строк вона звернувся до Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину після матері, але їй було відмовлено у цьому, оскільки відповідно до пункту 224 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції № 20/5 від 03.03.2004 р., нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення (визначення) частки померлого у спільному майні. Просила визначити, що частки у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] є рівними, та кожному із них: [PERSON], [PERSON] Раісі Василівни та [PERSON] за життя належало по 1/3 частці зазначеної квартири; змінити правовий режим у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] зі спільної сумісної власності на спільну часткову. Представник відповідача в судове засіданні не зявився. Про час і місце слухання справи повідомлявся чином, про що свідчить відмітка про отримання. Про причину неявки суд не повідомив. Позивачка не заперечувала, щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши позивачку, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається із матеріалів справи і встановлено в судовому засіданні, відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 11 березня 1994 року, виданого виконкомом Дніпропетровської міської Ради народних депутатів на підставі розпорядження від 11.03.1994 року № 3/1150/94 [PERSON], [PERSON] Раісі Василівні та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS]. Право власності на квартиру зареєстроване в КП ДМБТІ та записано у реєстрову книгу за №217п-21 ( а.с.8). Згідно до ст. 368 ЦК України , спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного із них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно до ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ст.372 ЦК України майно, що є спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. [PERSON] помер 10 липня 2000 року ( а.с.13). [PERSON] помер 21 червня 2009 року ( а.с.12). [PERSON] Раіса Василівна померла 23 серпня 2009 року ( а.с.14) і здійснити виділ часток не можливо. Згідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій державного нотаріуса Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] від 18.04.2011 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на її імя після смерті батька - [PERSON], померлого 04 липня 2000 року та матері [PERSON] Раіси Василівни, померлої 23 серпня 2009 року ( яка прийняла спадщину після смерті сина [PERSON] , померлого 21 червня 2009 року, але не оформила своїх спадкових справ) на нерухоме майно частки квартири [ADDRESS], в звязку з невизначеністю спадкової маси частки померлих у спільному майні ( а.с.11). Відповідно до п.224 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті одного із учасників спільної сумісної власності лише після виділення ( визначення) частки померлого у спільному майні. При таких обставинах суд вважає за можливим визнати, що частки у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] є рівними, та кожному із них: [PERSON], [PERSON] Раісі Василівни та [PERSON] за життя належало по 1/3 частці зазначеної квартири та змінити правовий режим у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] зі спільної сумісної власності на спільну часткову. Згідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін.

Outcome: approved