Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-26 00:00:00

У травні 2011 року, Товариство з додатковою відповідальністю [PERSON] до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, в порядку регресу. В обґрунтування своїх вимог представник позивача зазначала, що 14.04.2008 року в м. Києві на б-рі Дружби Народів мала місце дорожньо-транспортна пригода, яка сталась внаслідок порушення [PERSON] правил дорожнього руху України при керуванні автомобілем [NUMBER], в результаті якого було пошкоджено автомобіль [NUMBER], під керуванням [PERSON] Автомобіль Mitsubishi Lancerдержавний номер [NUMBER] було застраховано позивачем за полісом добровільного комплексного страхування ризиків, повязаних з експлуатацією наземного транспорту № [NUMBER] від 08.11.2007 року, згідно якого та на підставі страхового акта № 200-209-08 по договору страхування № 200-38245 від 08.11.2007 року від 07.05.2008 року, наказу № 20020908 про виплату страхового відшкодування від 29.05.2008 року, платіжного доручення № 7615 від 29.05.2008 року, позивач виплатив [PERSON] страхове відшкодування шляхом оплати вартості ремонту автомобіля в розмірі 18\~009,62 грн., а тому, на думку позивача, до Товариства з додатковою відповідальністю [PERSON] право вимоги від особи, якій виплачено страхове відшкодування, до [PERSON] Постановою Печерського районного суду м. Києва від 19.04.2008 року була встановлена вина [PERSON] та було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Також представник позивача просила стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 180,10 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн. В судове засідання представник позивача не зявилась, надіславши заяву про збільшення розміру позовних вимог та просила стягнути з відповідача на користь позивача 420 грн. за розміщення оголошення в газеті Урядовий кур?єр№ 188 від 12.10.2011 року, проти постановлення по справі заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не зявився, свого представника не направив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується оголошенням в газеті Урядовий кур?єр№ 188 від 12.10.2011 року. Причини неявки суду не повідомив. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ввивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 14.04.2008 року в м. Києві на б-рі Дружби Народів мала місце дорожньо-транспортна пригода, яка сталась внаслідок порушення [PERSON] правил дорожнього руху України при керуванні автомобілем [NUMBER], в результаті якого було пошкоджено автомобіль [NUMBER], під керуванням [PERSON] З наявних у справі матеріалів вбачається, що вина [PERSON] в скоєнні вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди встановлена, згідно постанови Печерського районного суду м. Києва від 19.04.2008 року (а.с. 31). 29.05.2008 року власнику пошкодженого у результаті ДТП автомобіля було виплачено 18\~009,62 грн., шляхом перерахування страхового відшкодування для проведення ремонту пошкодженого автомобіля, що підтверджується страховим актом № 200-209-08 по договору страхування № 200-38245 від 08.11.2007 року від 07.05.2008 року (а.с. 24), наказом № 20020908 про виплату страхового відшкодування від 29.05.2008 року (а.с. 27), платіжного доручення № 7615 від 29.05.2008 року. (а.с. 28) Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно положень ст.. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов'язана відшкодувати її на загальних підставах. Якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Постановою Пленуму Верховного Суду України „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди № 6 від 27.03.1992 року (із змінами та доповненнями) розяснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Згідно ч. 1 ст.. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Крім того, обґрунтованою є вимога позивача про стягнення витрат понесених позивачем за публікацію оголошення в газеті Урядовий кур?єр№ 188 від 12.10.2011 року в сумі 420 грн., сплаченої представником позивачем за платіжним дорученням № 11594 від 07.10.2011 року. За таких обставин та враховуючи, що позивачем доведено факт сплати відшкодування страхувальнику у сумі заявленій до стягнення, вина правопорушника встановлена постановою Печерського районного суду м. Києва від 09.04.2008 року, суд вважає за можливе позов задовольнити у повному обсязі, а тому, на підставі вищевикладеного та

Outcome: approved