Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-27 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до приватного підприємства Агропромислова фірма Неріс/ далі ПП АФ Неріс/, малого приватного підприємства СМЕС/ далі МПП СМЕС/ про поновлення строку на звернення до суду, визнання біржового контракту №9489 від 26.06.96р. про купівлю-продаж будівлі А-1, металевої огорожі загальною площею 38,10кв.м, розташованої по вул. Халтуріна, 8г, в м.Маріуполі, та реєстраційного посвідчення на вказану будівлю, виданого на ім*я відповідача ПП АФ Неріс недійсними з тих підстав, що вона є єдиним засновником та власником МПП СМЕС, якому на підставі свідоцтва про право власності від 13.06.1996р. належала будівля А-1 та металева огорожа загальною площею 38,10кв.м, розташована по вул. Халтуріна, 8г, але без її згоди та відома вказана будівля була продана ПП АФ Нерісза біржовим контрактом, без нотаріального посвідчення договору купівлі- продажу. Позивач МПП СМЕСтакож звернувся до суду з позовом до ПП АФ Неріс, комунального підприємства Маріупольське бюро технічної інвентаризації/ далі БТІ/, [PERSON] про поновлення йому строку на звернення до суду, визнання біржового контракту про продаж вищевказаної будівлі та реєстраційного посвідчення на вказану будівлю, на ім*я відповідача ПП АФ Неріснедійсними та визнання за ним права власності на спірну будівлю з тих підстав, що біржовий контракт був підписаний [PERSON], який не мав жодних повноважень на підписання договору купівлі- продажу, але, як чоловік позивачки [PERSON], мав доступ до документів заснованого нею підприємства та його печатки і, користуючись довірою позивачки, потайки від неї, підписав вищевказаний біржовий контракт. Крім того, вказав, що обумовлені в біржовому контракті кошти за продане приміщення в сумі 657\~587\~000 крб. позивачеві перераховані не були. У судовому засіданні позивачка [PERSON] свої позовні вимоги підтримала з вищевказаних підстав та додатково пояснила, що з дня заснування МПП СМЕСвона була його незмінним директором, а свого чоловіка - [PERSON] вона призначила своїм заступником, оскільки довіряла йому. Заявила, що фактично спірна будівля належала [PERSON], як фізичній особі, лише після його смерті вона взнала, що спірна будівля була зареєстрована за МПП СМЕС.Також вказала, що восени 2001р. [PERSON] сказав їй, що підписав договір купівлі-продажу спірного приміщення, оскільки йому та членам його сім*ї погрожували фізичною розправою. Вказала, що 17.02.2003р. [PERSON] помер, але ні до його смерті, ні після вона до правоохоронних органів з заявою про незаконне заволодіння належним їй майном не зверталася, оскільки боялася розправи. До суду після смерті [PERSON] вона також не зверталася, оскільки після смерті чоловіка не мала для цього фізичних сил, перебувала в депресивному стані. Просила визнати причини пропуску нею строку на звернення до суду поважними, поновити їй цей строк та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник МПП СМЕСу судовому засіданні його позовні вимоги підтримав із вищевказаних підстав та просив їх задовольнити. Представник ПП АФ Неріспозовні вимоги [PERSON] та МПП СМЕСне визнав та пояснив, що 26.06.1996р. між ПП АФ Неріста МПП СМЕС було укладено договір купівлі- продажу спірного приміщення, який було підписано від імені МПП СМЕСйого директором [PERSON], від імені ПП АФ Нерісдиректором [PERSON] та посвідчено Маріупольською універсальною товарною біржею. Також вказав, що відповідно до умов договору купівлі- продажу ПП АФ Нерісперерахувала на рахунок МПП СМЕС657\~587\~000 крб. та отримала від [PERSON] правоустановчі документи на спірне приміщення. Вказав також, що позивачі пропустили строк давності на звернення до суду, тому в задоволенні позову просив відмовити. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що відповідно до рішення від 30.01.1991р. засновником МПП СМЕС та його директором була позивачка [PERSON] /а.с.60-62/. На підставі рішення виконавчого комітету Маріупольської міської ради народних депутатів від 19.08.92р. №401/1 МПП СМЕСналежала виробничо - складська база будівля літ.А-1 площею 38,10кв.м, розташована на земельній ділянці площею 3000кв.м, без номеру, по вул. Халтуріна, в м. Маріуполі / а.с.23/. Також встановлено, що 26.06.96р. між ПП АФ Неріста МПП СМЕСбуло укладено біржовий контракт №9489, згідно якого МПП СМЕСпродало вказану будівлю ПП АФ Нерісза 657\~587\~000 крб. У той же день було проведено реєстраційне посвідчення вказаного біржового контракту за кадастровим номером 334 / а.с.106/. Даний договір підписано від імені МПП СМЕСйого директором [PERSON], від імені ПП АФ Нерісдиректором [PERSON] та посвідчено Маріупольською універсальною товарною біржею / а.с.23/. Повноваження [PERSON] на укладання вказаного договору від імені МПП СМЕСпідтверджуються копією наказу №3-к від 2.01.1995р., яка спростовує заяву позивачів про те, що біржовий контракт від імені МПП СМЕСукладено неуповноваженою особою / а.с.187/. Крім того, судом встановлено, що 20.06.1996р. МПП СМЕСвидало довідку про розмір балансової вартості та ціну реалізації спірної будівлі, яка також спростовує заяву позивачів про те, що в 1996р. вони не знали про продаж спірної будівлі / а.с.232/. Відповідно до наданої на адресу суду Головним управлінням статистики у Донецькій області копії фінансового звіту МПП СМЕСза 2007р., підписаного позивачкою [PERSON], ні спірна будівля, ні будь-яке інше майно,на балансі вказаного підприємства на той час не перебувало. Ця обставина спростовує заяву позивачки про те, що спірна будівля не передавалася відповідачеві за біржовим контрактом та фактично підтверджує заяву відповідача про те, що продавець за біржовим контрактом отримав гроші за продану будівлю та передав її покупцеві. Відповідно до вимог ч.1 ст.227 ЦК України ( в редакції 1963р.). яка діяла на час укладання біржового контракту, договір купівлі-продажу нерухомого майна підлягав нотаріальному посвідченню, якщо хоча би одна із сторін за договором є фізичною особою. Оскільки спірна угода була укладена між юридичними особами, за діючим на той час законодавством її нотаріальне посвідчення не було обов*язковим. Крім того, відповідно до вимог ст.257 ЦК України особа може звернутися до суду з позовною заявою про захист свого цивільного права чи інтересу протягом 3 років. Судом встановлено, що біржовий контракт про продаж спірної будівлі було укладено між сторонами 26.06.96р. Позовна заява [PERSON] про визнання вказаного біржового контракту недійсним надійшла до суду 6.07.2010р., а позовна заява МПП СМЕСнадійшла до суду 19.01.2011р., тобто більш ніж через 14 років після укладання біржового контракту. Відповідно до вимог ч.5 ст.267 ЦК України. якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Позивачка [PERSON], яка також є директором МПП СМЕС, у судових засіданнях неодноразово пояснювала, що в 2001р. її чоловік [PERSON] повідомив її, що змушений був підписати договір купівлі-продажу спірної будівлі, оскільки йому погрожували. Також пояснила, що, знаючи про укладання спірного біржового контракту з 2001р. , вона до суду не зверталася, оскільки її чоловік помер, а вона, горюючи за ним не мала фізичних сил звертатися до суду. За таких обставин, коли суду не надано жодних доказів на підтвердження поважних причин пропуску позовної давності більше ніж на 10 років, суд вважає необхідним відмовити позивачам у поновленні строку на звернення до суду за захистом їхніх прав та у задоволенні їхніх позовів.

Outcome: approved