Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-22 00:00:00

В листопаді 2011 року позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача понесені ним витрати в сумі 4325,72 гривні. В обгрунтування своїх позовних вимог позивач вказував, що працював в органах внутрішніх справ та неодноразово в якості водія службового автомобіля перебував у відрядженнях. Витрати на відрядження (добові, проживання) йому сплачувалися бухгалтерією управління фінансового забезпечення УМВС в Миколаївській області, а понесені витрати на обслуговування службового автомобілю, який знаходився на балансі відповідача, компенсувалися за рахунок кошторису останнього. При відїзді у відрядження він заправляв службовий автомобіль за свої кошти, оскільки відрядження планувалися оперативно, в касі автогосподарства кошти не завжди були наявні. Витрачені ним гроші йому повертали на підставі наданих та затверджених звітів про понесені витрати. Однак за період з травня до жовтня 2009 року відповідач не повернув йому витрати на обслуговування автомобіля у відрядженнях, хоча ним завчасно були здані до бухгалтерії авансові звіти. Відмову в поверненні коштів відповідач мотивував відсутністю коштів і обіцяв здійснити розрахунок до кінця року, але взяті зобовязання не виконав. Загальна сума заборгованості по витратах на обслуговування автомобілю (придбання паливно-мастильних матеріалів) становить 4325,72 гривні, що підтверджуться реєстрами авансових звітів. Посилаючись на наведене, просив позов задовольнити. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, стягнути з відповідача на його користь 4325,72 гривні. Відповідач свого представника в судове засідання не направив, про дату розгляду справи був поідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за відсутності їх представника, позовні вимоги визнали. Представник третьої особи проти задоволення позову не заперечувала. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлено наступне. На підставі наказу УМВС України в Миколаївській області №38 о/с від 25.04.2005р. [PERSON] призначений водієм-співробітником 3-го класу Автогосподарства УМВС України в Миколаївській області. За період роботи неодноразово в якості водія службового автомобіля виїздив у відрядження. Оскільки відрядження планувалися оперативо був вимушений за власні кошти заправляти автомобіль та здійснювати його підготовку через брак коштів в касі автогосподарства. Відповідачем не були повернені витрачені позивачем кошти для обслуговування службового автомобілю за період з травня до жовтня 2009р. на суму 4325,72 гривні, хоча авансові звіти були здані до бухгалтерії завчасно. У жовтні 2011р. позивач звернувся до відповідача із письмовою вимогою про повернення коштів, проте листом № 71-602 від 17.10.2011р. Автогосподарство УМВС України в Миколаївській області підтвердило наявність заборгованості перед позивачем в сумі 4325,72 гривні, зазначивши, що вказана заборгованість не була відображена у звітності про заборгованість установи за 2009р., тому вона не є бюджетною і підлягає поверненню на підставі рішення суду. Судом встановлено, що Автогосподарство УМВС України в Миколаївській області діє на підставі Положення, яке затверджено Наказом УМВС України в Миколаївській області від 15.12.2009р. № 595, відповідно до якого є самостійним структурним підрозділом УМВС України в Миколаївській області із статусом юридичної особи, ає самостійний баланс та рахунки в органах Державного казначейства України. Пунктом 5 Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України 13.03.1998р № 59 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 31.03.1998р. за № 218/2658, передбачено, що підприємство, що відряджає працівника, забезпечує його коштами для здійснення поточних витрат під час службового відрядження (авансом). Відповідно до ст.1160 ЦК України, особа яка вчинила дії в майнових інтересах іншої особи без її доручення, має право вимагати від цієї особи відшкодування фактично зроблених витрат, якщо вони були виправдані обставинами, за яких були вчинені дії. Зазначені обставини мали місце в період роботи у звязку з виконанням службових обовязків, а тому зазначені позовні вимоги підлягають задоволенню. 23 вересня 2003 року між Миколаївським регіональним відділенням Державного фонду Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України суд вважає, що з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 214,60 гривень.

Outcome: approved