Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з відповідача на його користь 3641,00 грн. в рахунок виконання зобовязання за договором позики. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що між ним та відповідачем було укладено договір позики, згідно якого він надав відповідачу позику в розмірі 3641 грн., яку вона зобовязалася повернути до 06.06.2011 року, про що власноручно написала розписку в присутності двох свідків. Відповідач у встановлений договором строк добровільно не виконала свої зобовязання та не сплатила суму боргу за договором позики, у звязка з чим він змушений звернутися до суду. У судовому засіданні позивач наполягав на позовних вимогах з підстав, викладених в позові, просить позов задовольнити повністю. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, про що надала письмове заперечення, де зазначила, що перебувала у трудових відносинах з позивачем. Під час проведення ревізії була виявлена недостача, у звязку з чим її змусили написати зазначену розписку, та звільнили з роботи. Позику вона фактично не брала. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідка, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, прийшов до наступного. Судом встановлено, згідно розписки відповідач винна позивачу грошові кошти у сумі 3641,00 грн., які вона зобовязується повернути до 06.06.2011 року. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку є кількість речей того є роду та також якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до вимог ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Також, згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. В судовому засіданні відповідач пояснила, що працювала продавцем в магазині Наш, разом з нею працювали ще три продавця. Ними була проведена ревізія, в результаті якої була виявлена недостача в сумі 6861,81 грн., яку вони самі вирішили розділити між собою. У звязку з цим продавці, в тому числі і вона, написали розписки вказаного змісту, в яких зобовязалися повернути борг власнику магазина. Вказані обставини також підтверджуються копією інвентаризаційної відомості, згідно якої станом на 30.05.2011 року в магазині НашТОВ Вікторзафіксовано недостачу у сумі 6861,81 грн., а також поясненнями свідка [PERSON], яка в судовому засіданні пояснила, що працювала продавцем в магазині Нашразом з відповідачем, з ними працювали ще дві особи. Під час проведення ревізії у них була виявлена недостача, яку вони з іншим продавцями вирішили розділити. Одна з продавців відразу ж відмовилася писати розписку, а вони з відповідачем написали розписки. Свою частку вона вже віддала. Таким чином, в судовому засіданні безспірно встановлено та не заперечується сторонами, що відповідач працювала в магазині Наш, власником якого є позивач, на посаді продавця, що насправді договір позики між позивачем та відповідачем укладений не був, відповідач гроші не отримала, розписка написана відповідачем на суму недостачі. Те, що договір позики не укладався та гроші відповідачу не передавалися підтвердив в судовому засіданні сам позивач. Таким чином, правовідносин позики, у відповідності до яких за договором позики одна сторона ( позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових кошів ( суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості ( ст.1046 ЦК України) між сторонами не виникло. Правовими наслідками договору позики є одержання позичальником від позикодавця грошових кошів та його обовязок повернути вказані кошти в обумовлений строк. Оскільки передання позикодавцем позичальнику коштів у сумі 3641,00 грн. не мало місця, розписка відповідача не може підтверджувати наявність укладення між сторонами договору позики. Згідно п.3 ст.10, ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивач в судовому засіданні зазначив, що вважає дану розписку борговою, оскільки доступ до товару мали тільки продавці, які на той момент працювали в магазині, в тому числі і відповідач, але не надав суду належних та допустимих доказів, які б свідчили, про те, що розписка, складена відповідачем, є борговою. За таких обставин, суд не може прийняти до уваги та розцінювати вищевказану розписку, написаною відповідачкою, як боргову розписку, за якою отримувались кошти, до того ж, за викладених обставин в даному випадку між сторонами існують трудові правовідносини. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Оскільки позов заявлено з підстав, передбачених ст.ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України, враховуючи дійсні обставини, суд вважає, що вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed