Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Старокостянтинівської міської ради, [PERSON] про визнання права власності на ? частину квартири [ADDRESS], посилаючись на те, що рішенням виконкому Старокостянтинівської міської ради вказану квартиру передали їх сімї безкоштовно у власність, однак у свідоцтві про право власності, власником значиться лише [PERSON] Вказує, що у шлюбі вони перебували з 23.03.1968 року по 08.11.2010 року, отже дана квартира є спільною сумісною власністю подружжя. Позивачка до суду не зявилася, подавши заяву про розгляд у її відсутності. В процесі розгляду справи вона позовні вимоги підтримувала, пояснюючи, що під час шлюбу не цікавилася питанням на кого оформлено квартиру, однак після розірвання шлюбу і погіршення відносин із відповідачем, це питання загострилось. Представник Старокостянтинівської міської ради подала до суду заяву, де просить розглядати справу у її відсутності та у вирішення позову покладається на думку суду. Відповідач [PERSON], який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, до суду не зявився, причини неявки суду не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 23.03.1968 року по 08.11.2010 року. Згідно рішення виконавчого комітету Старокостянтинівської міської Ради народних депутатів №175 від 12 жовтня 1993 року Про передачу у приватну власність громадянам квартир, в яких вони проживають згідно Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімейсімї майора запасу [PERSON] передано безкоштовно у приватну власність квартиру [ADDRESS], в якій вона проживає, загальною площею 39,4 кв.м. 20 жовтня 1993 року виконавчим комітетом Старокостянтинівської міської Ради народних депутатів [PERSON] видано свідоцтво на право особистої власності на вказану квартиру. Зазначене підтверджується свідоцтвом про шлюб від 23.03.1968 року серії VІІІ-УР № 045827, рішенням Старокостянтинівського районного суду від 08.11.2010 року, рішенням виконавчого комітету Старокостянтинівської міської Ради народних депутатів №175 від 12 жовтня 1993 року, свідоцтвом на право особистої власності на квартиру [ADDRESS] від 20.10.1993 року. Згідно п. 9 ст.12 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімейіз змінами і доповненнями, станом на 30 квітня 1993 року офіцери, прапорщики, мічмани і військовослужбовці надстрокової служби, що мають вислугу не менше 20 років, при звільненні з військової служби за станом здоров'я, віком, у зв'язку із скороченням чисельності або штату військовослужбовців, а також військовослужбовці, які стали інвалідами I чи II групи, члени сімей військовослужбовців, які загинули чи померли або пропали безвісти під час проходження служби, мають право на безплатне одержання в особисту власність жилого приміщення, яке вони займають в будинках державного житлового фонду. Стаття 16 Закону України Про власність від 15 квітня 1991 року вказує, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім'ю України. Згідно ч.1 ст.22 КпШС України ( в редакції 1969 року) цього ж Кодексу майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. За наведених обставин, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що кватира № 1 по вул. Миру, 3/22 в м. Старокостянтинові є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], а тому вимоги позивачки слід задовольнити. Оскільки Старокостянтинівська міська рада є неналежним відповідачем по справі то в цій частині позову слід відмовити. Судові витрати по справі розподіляються відповідно до вимог ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved