Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-27 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом, в якому просять визнати недійсним договір дарування ? частини жилого будинку № 1-а по вул. Садовій в с. Черкаська Лозова Дергачівського району Харківської області, що був укладений між їх батьком та [PERSON] 14 липня 2006 року та визнати за ними право власності по ? частині даного будинку за кожним, в порядку спадкування посилаючись на те, що їх батько [PERSON] помер 11 січня 2010 року. Після його смерті відкрилася спадщина у виді будинку за названою вище адресою. Вони являються спадкоємцями першої черги за законом і спадщину прийняли, оскільки зареєстровані разом з батьком у спадковому будинку на момент його смерті. У нотаріальному порядку вони не змогли оформити спадщину, оскільки 14 липня 2006 року батько уклав договір дарування ? частини спадкового будинку. При цьому, їх батько страждав психічним захворюванням, тому не розумів значення своїх дій та не керував ними. Відповідач не погодившись з позовними вимогами, звернулася до суду з зустрічним позовом. В якому просить визнати рішення від 07.04.2006 року 11 сесії 5 скликання Черкасько-Лозівської сільської ради та свідоцтво про право власності від 18.05.2006 року на будинок № 1-а по вул. Садовій в с. Черкаська Лозова недійсними та визнати за нею право власності на 1/3 частину указаного вище будинку в порядку забудови, спадкування за законом та набувальної давності посилаючись на те, що в 1973-1975 роках подружжя [PERSON] та [PERSON] разом з нею та її чоловіком [PERSON] почали будівництво зазначеного вище будинку. [PERSON] участі у будівництві практично не приймав, оскільки проходив службу в збройних силах. В 1982 році батьки перейшли жити в новий будинок і разом з ними проживав [PERSON] з дружиною [PERSON]. Батьки будинок не реєстрували, оскільки він був побудований для проживання двох синів. В 1985 році померла [PERSON] і її чоловік став мешкати у свого сина [PERSON] в м. Харкові. В 1993 році [PERSON] розірвав шлюб з [PERSON] та вона разом зі своїми синами [PERSON] та [PERSON] пішла до батьків. З 1995 року вона разом з чоловіком стали проживати в спірному будинку, вели спільне господарство. [PERSON] вже хворів, був інвалідом другої групи, інколи перебував на лікуванні, вона його провідувала, купувала ліки, одяг, продукти харчування, здійснювала догляд за [PERSON]. В 2006 році їй стало відомо, що [PERSON] зареєстрував будинок на себе в цілому і в цьому ж році він подарував їй ? частину будинку. [PERSON] вважає, що даний будинок був побудований спільними зусиллями батьків, їх синів, тому повинен належати всім в рівних частках. [PERSON] заперечує проти первісного позову та звернувся до суду з зустрічним позовом, в якому просить визнати рішення від 07.04.2006 року 11 сесії 5 скликання Черкасько-Лозівської сільської ради та свідоцтво про право власності від 18.05.2006 року на будинок № 1-а по вул. Садовій в с. Черкаська Лозова недійсними та визнати за ним право власності на 1/3 частину указаного вище будинку в порядку забудови та спадкування посилаючись на обставини, що зазначені вище. У судовому засіданні позивачі за первісним позовом [PERSON], [PERSON] та представник підтримали свої позовні вимоги та про обставини справи пояснили, як указано вище та заперечували проти зустрічних позовів посилаючись на їх безпідставність. У судовому засіданні [PERSON] та її представник підтримали свої позовні вимоги та просили застосувати правила позовної давності на підставі ст. 258 ЦК України строком один рік. У судовому засіданні позивач за зустрічним позовом [PERSON] підтримав свої позовні вимоги та не заперечував проти позовних вимог [PERSON], а заперечував проти первісних позовних вимог. Завідуюча Дергачівської державної нотаріальної контори до судового засідання не з*явилася, направивши до суду заяву, в якій просить справу розглядати за відсутності представника. Представник Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області до судового засідання не з*явився, причини неявки суду не повідомив. Вислухавши пояснення сторін, свідків, всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, зясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази в сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] та [PERSON] та про відмову у зустрічних позовох [PERSON] та [PERSON], виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 18.05.2006 року жилий будинок № 1-а по вул. Садовій в с. Черкаська Лозова Дергачівського району Харківської області належав в цілому [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 18.05.2006 року, яке видане на підставі рішення 11 сесії 5 скликання Черкасько-Лозівської сільської ради від 07.04.2006 року (а.с.7). Згідно договору дарування від 14 липня 2006 року, [PERSON] подарував [PERSON] ? частину жилого будинку № 1-а по вул. Садовій в с. Черкаська Лозова Дергачівського району Харківської області, який посвідчено приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 1457 (а.с.115). [PERSON] помер 11 січня 2010 року, про що мається копія свідоцтва про смерть ( а.с.8). Відповідно до вимог ч.2 ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Згідно із ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно ст. 215 ЦК України підставами недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п*ятою та шостою ст. 203 ЦК України, а також якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). [PERSON] та [PERSON] являються синами померлого [PERSON], їх родинні відносини підтверджено свідоцтвами про народження (а.с.12,13). Згідно ч.1 ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Відповідно до п.16 Постанови №9 Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009р. „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення договору дарування 14.07.2006 року суд, відповідно до статті 145 ЦПК зобовязаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК. У звязку з тим, що предметом судового дослідження є психічний стан особи в момент вчинення правочину, суд відповідно до вимог ст.145 ЦПК України призначив посмертну судово-психіатричну експертизу згідно ухвали Дергачівського районного суду Харківської області від 18 серпня 2010 року ( а.с. 29). Як вбачається з акту № 1001 від 11.11.2010 року посмертної судово-психіатричної експертизи [PERSON] за наданими даними 14.07.2006 року страждав стійким хронічним психічним розладом у формі шизофренії параноїчної та за своїм психічним станом на час укладання договору дарування 14.07.2006 року не здатний був розуміти значення своїх дій та керувати ними (а.с.49-51). Суд зазначає, що воля особи при вчиненні правочину в таких випадках або взагалі відсутня, або настільки спотворена, що абсолютно не відповідає тій волі, яка була б у цієї особи, якщо б вона знаходилася при здоровому розумі і твердій памяті. Виходячи з обставин справи, а також дослідження експертної комісії, яка вказала на те, що на час складання договору дарування [PERSON] не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, слід визнати договір дарування від 14.07.2006 року, складений [PERSON] на ім.*я [PERSON] на ? частину указаного вище жилого будинку недійсним з підстав, передбачених ст.225 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Позивачі за зустрічними позовами [PERSON] та [PERSON] посилаються на недійсність рішення від 07.04.2006 року 11 сесії 5 скликання Черкасько-Лозівської сільської ради та свідоцтва про право власності від 18.05.2006 року на будинок № 1-а по вул. Садовій в с. Черкаська Лозова, оскільки даний будинок будувався всіма членами сім*ї [PERSON], тому всі повинні бути співвласниками, а право власності в цілому було оформлено на померлого [PERSON]. Згідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Частиною 3 статті 355 ЦК України право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ч.1 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Матеріали справи не містить доказів та даних про наявність спільної участі у будівництві. Суд не бере до уваги надані [PERSON] та [PERSON] копії чеків та квитанцій про придбання будівельних матеріалів, оскільки позивачі не довели, що саме зазначені в чеках будівельні матеріали були використані при будівництві спірного будинку. Будь-яких інших підстав на підтвердження вимог про недійсність рішення та свідоцтва про право власності [PERSON] та [PERSON] не зазначено, матеріалами справи та наявними в ній доказами не доведено позовних вимог, тому виходячи з недоведеності вимоги за зустрічними позовами задоволенню не підлягають. Таким чином, в порушення вимог частини 3 статті 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України позивачі за зустрічними позовами не довели ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог, а згідно ч.4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доводи представника відповідача про пропуск строку позовної давності один рік суд не бере до уваги, оскільки згідно ч.2 п.5 ст.258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується до вимог про розірвання договору дарування на вимогу дарувальника, а позивачі звернулися до суду з позовом про визнання договору дарування недійсним. Згідно ст. 1217, ч.2 ст. 1223 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. У відповідності до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Позивачі [PERSON]В та [PERSON] являються спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON]. Статтями 1268, 1269 ЦК України передбачений порядок прийняття спадщини. Позивачі були зареєстровані разом з батьком на момент його смерті у спадковому будинку, що підтверджено штемпелями в їх паспортах та довідкою Черкасько-Лозівської сільської ради (а.с. 9,10,150), крім того, подали заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини, що підтверджено листом Дергачівської державної нотаріальної контори за вих. № 1848/01-16 від06.12.2011 року, таким чином прийняли спадщину у встановленому законом порядку. Позивачі за первісним позовом не просять покласти на відповідачів судові витрати.

Outcome: approved