Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-18 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання. В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилається на ті обставини, що 2 червня 2011 року між нею та відповідачем було укладено договір довічного утримання , згідно якого відповідач повинен утримувати позивачку, щомісячно надавати позивачці матеріальне забезпечення в сумі 1000 гривень, забезпечувати продуктами харчування, ліками, одягом, та сплачувати комунальні послуги. В наслідок укладання вказаного договору право власності на квартиру [ADDRESS] було зареєстровано за [PERSON] Однак після підписання договору, відповідач систематично не виконує умови договору, ніяких продуктів харчування, ліків не покупав, комунальні послуги за квартиру не сплачував, в наслідок чого вона повинна самостійно докладати зусилля щодо організації свого життя, при тому втратив право на субсидію, вимушена була самостійно сплачувати комунальні послуги в повному обсязі. Враховуючи що умови договору довічного утримання не виконувалися, просить суд розірвати договір довічного утримання укладений між [PERSON] та [PERSON] 2 червня 2011 року. Повернути сторони в первісний стан, стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди суму 4000 гривень. В судовому засіданні позивачка пояснила, що вона є особою похилого віку та їй самостійно дуже важко себе утримувати, тому вона уклала договір довічного утримання з [PERSON] Умовами договору було надання щомісячного матеріального забезпечення в сумі 1000 гривень, продуктів харчування, ліків, та сплата комунальних послуг за квартиру, в наслідок чого право власності за цим договором переходить до [PERSON] Вона повністю виконала вимоги договору, та передала у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS], а він не виконував умови договору. Грошей щомісячно в сумі 1000 гривень не надавав, за весь час з моменту підписання договору до звернення до суду приїхав лише три рази, ніяких ліків не придбав, хоча вона потребувала лікарської допомоги, спілкувався з нею грубо. Враховуючи вищенаведене, просить суд розірвати договір довічного утримання, свідоцтво про право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] –скасувати, та стягнути з відповідача суму моральної шкоди яку вона оцінює в 4000 гривень. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що дійсно в травні 2011 року до нього звернулася позивачка с проханням допомогти їй прожити останні роки свого життя достойно. Він вже неодноразово допомагав позивачці то продуктами то ліками оскільки знав її тривалий час. Він погодився на пропозицію позивачки щодо укладання договору довічного утримання, для чого вони звернулися до нотаріуса, та 2 липня 2011 року уклали договір довічного утримання. Після укладання договору він запропонував позивачці переїхати проживати до нього в село, оскільки у його родини великий будинок, є господарство, свіже повітря, домашня їжа, але позивачка відмовилися пояснив, що вона хоче дожити своє життя в своїй квартирі. Він не заперечував, та вони домовилися до кожну суботу він буде приїжджати до неї до дому та буде привозити продукти, та гроші. Оскільки він працює в місті Маріуполі то вони разом з дружиною в суботу приїжджали на ринок де торгували м’ясом. Іноді вони приїжджали до позивачки до дому, а іноді вона сама приїжджала до них на ринок. Він завжди купував позивачці всі самі свіжі овочі, завжди давав кусочок м’яса, купував молочні та хлібобулочні вироби, тоб то намагався надати всіх необхідних продуктів на тиждень. Він визнає що не сплачував позивачці щомісяця матеріальне забезпечення в сумі 1000 гривень, оскільки вона ніколи не просила вказаних грошей, в квартирі щотижня не прибирав, оскільки позивачка має достатньо сил самої прибирати у квартирі. Також він ніколи не прав білизни позивачки оскільки вона від нього цього не вимагала, за квартиру не сплачував. Оскільки між ними склалися такі неприязні стосунки, він не заперечує проти того, що розірвати договір довічного утримання укладений з позивачкою, але просить суд відмовити позивачці у задоволенні позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди, оскільки це вона спричинила йому моральну шкоду а не він їй. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 2 червня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладений договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 744. Згідно з ч. 1 ст. 615 ЦК України, у разі порушення зобов’язання однією з сторін інша сторона має право частково або в повному обсязі відмовитись від зобов’язання, якщо це встановлено договором або законом. Відповідно до п. 9 вказаного договору довічного утримання, відчужувач має право вимагати своєчасного та повного здійснення надання від набувача згідно п.п.7,8 вказаного договору, вимагати розірвання договору у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов’язків за цим договором. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України, договір довічного утримання може бути розірваний по рішенню суду за вимогою відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов’язків , незалежно від його вини. Судом встановлений той факт, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання обов’язків, передбачених договором довічного утримання. Зазначені обставини підтверджуються самим відповідачем, який підтвердив факт не сплати суми 1000 гривень щомісячного матеріального утримання, та не повного виконання п. 8 Договору довічного утримання. Таким чином у судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання обов’язків, передбачених договором довічного утримання, з метою захисту прав та інтересів позивачки [PERSON], суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог, внаслідок чого договір довічного утримання від 2 червня 2011 року, укладений між сторонами, підлягає розірванню. Згідно з ч. 1 ст. 756 ЦК України, у разі розірвання договору довічного утримання у зв’язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем зобов’язань по договору, відчужував набуває право власності на майно, яке було їм передано, та має право вимагати його повернення. В цьому випадку витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню. Відповідно до ч. 2 ст. 653 ЦК України, при розірванні договору, зобов’язання сторін припиняються. Оскільки судом встановлені підстави для розірвання договору довічного утримання, то квартира [ADDRESS] підлягає поверненню у власність [PERSON]. Щодо позовних вимог позивачки в частині відшкодування моральної шкоди в сумі 4000 гривень, то су вважає, що вказані позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв’язку з тим , що судом вже було застосовано захист порушених прав позивача в частині розірвання договору довічного утримання та повернення права власності на квартиру. Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі ст. ст. 610-611, 615, ч. 2, 3 ст. 651, ст. ст. 653, 749, п. 1 ч. 1 ст. 755, ч. 1 ст. 756 ЦК України,

Outcome: partial