Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-04 00:00:00

\~\~ Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] 11844,99 грн. боргу за договором позики , мотивуючи тим, що відповідач 12 вересня 2010 року позичила в неї грошові кошти до 31.12.2010року, в добровільному порядку повернути вказані грошові кошти не бажає, а тому вона була змушена звернутись до суду. В судовому засіданні представник позивача за угодою адвокат [PERSON] підтримав позовні вимоги, суду показав, що відповідач, яка є дочкою позивачки, працювала продавцем в торгівельному павільйоні відповідачки та на протязі роботи позивач неодноразово витрачала свої грошові кошти на придбання товарів, реалізацією яких займалась в павільйоні дочки, а тому у відповідачки виникла заборгованість у розмірі 11844,99 грн. перед позивачкою, яку відповідач зобов»язалась повернути, як запозичені кошти, про що власноруч склала письмову розписку, яка підтверджує факт отримання грошових коштів відповідачкою, а тому, в зв»язку з тим, що позивач та відповідач розсварились та відповідач не бажає у добровільному порядку виконувати свої зобов»язання по поверненню суми боргу за договором позики, просить позов задовольнити, стягнути з відповідача борг за договором позики в розмірі 11844,99 грн., інфляційні витрати в сумі 118 грн., три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 139,36 грн., облікову ставку НБУ в сумі 359,99 грн., позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала та суду показала, що ніяких грошових коштів не позичала у позивачки, своєї матері, яка після сварки почала чинити на неї тиск та погрожувати, а тому вона була змушена написати розписку про те, що зобов»язується повернути позивачці грошові кошти, які мати витрачала під час роботи в торгівельному павільйоні на придбання продуктів для реалізації, чим займалась відповідач. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позову, суду пояснив, що вимоги позивачки не ґрунтуються на вимогах закону, суперечать правовій природі договору позики, так як відповідач не позичала грошових коштів у позивача. Позивач разом з відповідачкою здійснювали торгівлю разом в торгівельному павільйоні, а тому позивач інколи вкладала свої грошові кошти під час закупівлі товару для реалізації, про що робились відмітки в журналі, однак позивач отримала свої кошти, про що також маються відмітки в журналі, а тому відповідач взагалі нічого не винна позивачу. Суд, заслухавши відповідачку, представників сторін, оглянувши матеріали справи, проаналізувавши та оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку що позов не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні, не ґрунтується на вимогах закону, а тому задоволенню не підлягає по таким підставам. Як встановлено в судовому засіданні, не заперечується сторонами, позивач [PERSON], яка є матір»ю відповідача [PERSON], на підставі трудової угоди з суб»єктом підприємницької діяльності [PERSON] працювала в торгівельному павільйоні «Файно» продавцем, під час чого здійснювала роздрібну торгівлю продуктами харчування та приймала за взаємною згодою з дочкою участь в придбанні та реалізації товару, при чому позивач за відсутності відповідача на роботі, придбавала товар за власні грошові кошти. Після того, як між сторонами виникла сварка з приводу грошових коштів та позивач звільнилась з роботи, виник довготриваючий конфлікт із-за грошових коштів та майна, на яке витрачала власні грошові кошти позивач для здійснення відповідачем підприємницької діяльності, а тому відповідач 12.09.2010 року погодилась повернути позивачу 11228 грн. до 31.12.2010 року, суму боргу, яка виникла станом на 12.09.2010 року внаслідок витрат позивача на придбання товарів в павільйон, тобто виник спір з приводу відшкодування позивачу витрат на придбання товару відповідачем під час трудової діяльності. Таким чином судом встановлено, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача грошових коштів, які були начеб-то запозичені нею відповідачу, суперечать правовій природі договору позики, який згідно ст. 1046 ЦК України визначений як такий договір, згідно якого одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Крім цього, відповідно до ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника, який підтверджує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми, а тому суд не приймає до уваги письмову розписку відповідача від 12.09.2010 року про зобов»язання повернення позивачу грошових коштів у сумі 11228 грн., так як вона не містить відомостей про те, що позивач передала у борг відповідачу названу суму грошових коштів, а містить відомості зобов»язального характеру відповідача по відношенню до позивача, а тому суд прийшов до висновку що між сторонами договір позики не укладався, вимоги позивача щодо стягнення грошових коштів з посиланням на вимоги ст.1046,1047 ЦК України як на підставу задоволення позовних вимог в зв»язку з невиконанням договірних зобов»язань є протиправними, задоволенню не підлягають. Вищенаведене підтверджується окрім показань сторін, розпискою відповідача від 12.09.2010 року про зобов»язання повернути грошові кошти позивачу в розмірі 11228 грн., доповненням до трудового договору між сторонами № 1723 від20.09.2001 року, відповідно до якого позивач працювала продавцем у відповідача, що також підтверджується трудовою книжкою позивача та довідкою про трудові відносини позивача з відповідачем від 01.01.2008 року. З постанови про відмову в порушенні кримінальної справи Білоцерківського МВМ№2 від 16.04.2011 року вбачається, що між сторонами існують неприязнені відносини з приводу розподілу спільного майна торгівельного павільйону «Файно». Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику - грошові кошти у такій саме сумі , що були передані йому у строк та в порядку, який встановлено договором. Таким чином, аналізуючи наведене, суд прийшов до висновку, що між сторонами договір позики не укладався, вимоги щодо стягнення суми боргу за договором позики заявлені до суду всупереч вимогам закону, а тому, враховуючи те, що відповідно до вимог ст. 11ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог позивачем, який має право розпоряджатись своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, не виходячи за межі заявлених позовних вимог в задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed