Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-18 00:00:00

02 грудня 2009 року [PERSON] звернувся в Кузнецовський міський суд Рівненської області із позовом до закритого акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк, правонаступником якого є публічне акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк, з наступними вимогами: визнати незаконним збільшення відповідачем процентної ставки за користування кредитом №ROVWGK00001835 від 08 лютого 2007 року та визнати недійсною умову пункту 2.3.3 кредитного договору №ROVWGK00001835 від 08 лютого 2007 року в частині, що банк має право при виникненні кожної з наступних подій зокрема відмови позичальника в оформленні (переоформленні) якого-небудь із договорів, договорів іпотеки, поруки, договорів страхування, згідно п.2.2.7 даного договору згідно статті 651 Цивільного кодексу України здійснити одностороннє розірвання договору з надсиланням позичальникові відповідного повідомлення і у зазначену в повідомленні дату договір вважається розірваним. В подальшому позивач до початку розгляду справи змінив заявлені вимоги, подавши до суду 13 травня 2010 року письмову заяву по збільшення позовних вимог. Зокрема, [PERSON] просить суд: визнати незаконним збільшення відповідачем процентної ставки за користування кредитом №ROVWGK00001835 від 08 лютого 2007 року; визнати недійсними умови пункту 2.3.1 кредитного договору №ROVWGK00001835 від 08 лютого 2007 року, в частині права банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом, при зміні конюнктури ринку грошових ресурсів в Україні; визнати недійсними умови підпунктів а та в пункту 2.3.3 кредитного договору №ROVWGK00001835 від 08 лютого 2007 року, в частині права банку на власний розсуд, змінити умови договору зажадати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати винагороди, комісії й відсотків за його користування, виконання інших зобовязань за цим договором у повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення, та в частині права банку на власний розсуд, згідно з ст.651 ЦК України здійснити одностороннє розірвання договору з надсиланням позичальникові відповідного повідомлення, а також в частині, якою передбачено, що у зазначену в повідомленні дату договір вважається розірваним і одностороння відмова від договору не звільняє позичальника від відповідальності за порушення зобовязання; та зобовязати відповідача здійснити перерахунок заборгованості позивача за кредитним договором, зарахувавши суми надмірно сплачених платежів, як погашення тіла кредиту. В обґрунтування вказаних позовних вимог [PERSON] зазначив, що фактично за кредитним договором №ROVWGK00001835 від 08 лютого 2007 року він отримав на руки від відповідача кредит у розмірі 35000 (тридцять пять тисяч) доларів США, а не в розмірі 41300 (сорок одна тисяча триста) доларів США, як зазначено в цьому кредитному договорі. Згідно з доводами позивача під час розгляду Кузнецовським міським судом Рівненської області справи за позовом ЗАТ комерційний банк ПриватБанк про звернення стягнення за кредитним договором №ROVWGK00001835 від 08 лютого 2007 року йому стало відомо, що відповідач в односторонньому порядку збільшив процентну ставку за цим кредитним договором із 06 листопада 2008 року із 12% річних на 14% річних, про що було зазначено у розрахунку заборгованості. [PERSON] ствердив, що таким чином без його згоди ЗАТ комерційний банк ПриватБанк односторонньо змінив розмір процентів за користування кредитом. Такі дії відповідача позивач вважає незаконними та такими, що порушують його права споживача щодо вільного волевиявлення, суперечать принципу рівності сторін договору і загальним засадам цивільного законодавства справедливості, добросовісності і розумності. У позовній заяві [PERSON] покликався на положення ст.55 Закону України Про банки і банківську діяльність, п.4 ст.11, ст.18, п.4 ч.1 ст.21 Закону України Про захист прав споживачів, п.6 ч.1 ст.3, ч.1 ст.203, ч.1 ст.215, ст.627, ч.1 ст.651, ст.652, ч.2 ст.1056-1 ЦК України, п.2.2 постанови Національного банку України Про додаткові заходи щодо діяльності банків №319 від 11 жовтня 2008 року та Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України №168 від 10 травня 2007 року. Згідно обґрунтувань позивача підпункт 2.3.3 пункту 2.3 кредитного договору підлягає визнанню недійсним, оскільки він суперечить нормам п.6 ч.1 ст.3 і ч.2 ст.1056-1 ЦК України та п.4 ч.1 ст.21 Закону України Про захист прав споживачів. Позовна заява [PERSON] у новій редакції обґрунтовується вимогами ст.1056-1 ЦК України та ч.ч.2, 3 ст.6 Закону України Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг, зміненими Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони фінансовим установам в односторонньому порядку збільшувати розмір процентів та інших платежів, передбачених кредитним договором №1822-VI від 21 січня 2010 року, та положеннями п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони фінансовим установам в односторонньому порядку збільшувати розмір процентів та інших платежів, передбачених кредитним договором, згідно з якими вказаний Закон застосовується до усіх кредитних договорів, які були укладені або продовжують діяти після набрання чинності цим Законом. Заперечення відповідача проти позову [PERSON] ґрунтуються на тому, що право ЗАТ комерційний банк ПриватБанк на підвищення процентної ставки передбачене умовами кредитного договору №ROVWGK00001835 від 08 лютого 2007 року і з такими умовами [PERSON] погодився, укладаючи та підписуючи цей договір. Згідно з доводами відповідача збільшення процентної ставки відбулося в звязку із зміною рівня облікової ставки Національного банку України з 8,5 до 12 відсотків і 03 жовтня 2008 року ЗАТ комерційний банк ПриватБанк направило позивачу лист про підвищення процентної ставки, яким повідомило про зміну процентної ставки, та в разі незгоди з таким підвищенням пропонувало [PERSON] погасити заборгованість за кредитним договором №ROVWGK00001835 від 08 лютого 2007 року. В обґрунтування заперечень проти позову відповідач також зазначив, що вказаний кредитний договір укладено сторонами добровільно, не містить несправедливих умов і не встановлює будь-яких обмежень прав [PERSON], передбачених законом. Підпункт 2.3.3 кредитного договору №ROVWGK00001835 від 08 лютого 2007 року не суперечить ст.ст.3, 1056 ЦК України і ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів». За таких обставин, на думку відповідача, принцип рівності сторін в даному випадку не порушено і в позовній заяві не наведено аргументів, які підтверджували б твердження про дискримінацію по відношенню до клієнта. У судовому засіданні [PERSON] повністю підтримав вказані позовні вимоги та просив суд їх задоволити. Позивач пояснив суду, що фактично він проживає у квартирі №26 будинку №26-б по мікрорайону Вараш м.Кузнецовськ Рівненської області, а зареєстрований у [INFO]. У будинку №1 по вулиці Центральна в с.Лісово Маневицького району Волинської області, як вказав [PERSON], він не живе вже протягом 15 останніх років. Згідно з твердженнями позивача ні він, ні його родичі не отримували жодних письмових повідомлень ЗАТ комерційний банк ПриватБанк про зміну процентної ставки за кредитним договором №ROVWGK00001835 від 08 лютого 2007 року, в тому числі і лист №20.1.3.2/6-22855/8446 від 03 жовтня 2008 року. З пояснень [PERSON], наданих у судовому засіданні, слідує, що лише у 2009 році з матеріалів, доданих ЗАТ комерційний банк ПриватБанк до позовної заяви про звернення стягнення на майно (розрахунку заборгованості), він дізнався про одностороннє збільшення відповідачем процентної ставки за кредитним договором №ROVWGK00001835 від 08 лютого 2007 року із 12% річних на 14% річних. Позивач зазначив суду, що він не знав розміру фактичного платежу, так як кредит в основному платила його дружина. Виникнення заборгованості за цим договором [PERSON] пояснив витратами, викликаними необхідністю власного лікування в звязку з травмою спини і лівої руки та лікування дружини, яка є інвалідом першої групи, а також економічною кризою, яка виникла влітку 2009 року. Представник позивача [PERSON] повністю підтримав зазначені позовні вимоги [PERSON] та просив суд їх задоволити. [PERSON] пояснив, що на підставі кредитного договору №ROVWGK00001835 від 08 лютого 2007 року, який є споживчим, [PERSON] отримав на руки від ЗАТ комерційний банк ПриватБанк 35000 (тридцять пять тисяч) доларів США для купівлі квартири. Згідно з доводами представника позивача цим кредитним договором передбачена процентна ставка в розмірі 12% річних, проте відповідач односторонньо без згоди і без відома [PERSON] 06 листопада 2008 року збільшив процентну ставку на 14,04% річних. [PERSON] вказав, що встановлення нового розміру процентної ставки є зміною попередніх умов договору та має бути викладено у письмовій формі у виді змін до договору або пропозиції та її прийняття та узгоджено сторонами. Представник [PERSON] зазначив, що в порушення ст.11 Закону України Закону України Про захист прав споживачів ЗАТ комерційний банк ПриватБанк не повідомило позивача про зміну процентної ставки протягом семи календарних днів з дати такої зміни. [PERSON] ствердив, що [PERSON] не отримував листа відповідача №20.1.3.2/6-22855/8446 від 03 жовтня 2008 року, оскільки фактично проживає у квартирі №26 будинку №26-б по мікрорайону Вараш м.Кузнецовськ Рівненської області, а не в будинку №1 по вулиці Центральна с.Лісово Маневицького району Волинської області, та про збільшення процентної ставки дізнався із додатків до позовної заяви ЗАТ комерційний банк ПриватБанк про звернення стягнення на майно. При оцінці реєстру №414 USD 01791819 представник позивача просив суд врахувати відсутність зазначення опису поштового відправлення та печатки відповідного відділення Укрпошти. Сплату позивачем коштів по кредитному договору у більшому розмірі [PERSON] пояснив наміром [PERSON] достроково повернути кредит при виникненні в нього такої фінансової можливості. При цьому представник [PERSON] зауважив, що розподіл фактично сплачених позичальником грошових коштів однією сумою по кредитному договору за різними видами платежів (тіло кредиту, проценти і т.д.) здійснював відповідач, а не позивач. Заявлені [PERSON] позовні вимоги [PERSON] також обґрунтовує забороною фінансовим установам в односторонньому порядку збільшувати розмір процентів, передбачених кредитним договором, діючою з 10 лютого 2010 року згідно з ст.1056-1 ЦК України і ч.ч.2, 3 ст.6 Закону України Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг, зміненими Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони фінансовим установам в односторонньому порядку збільшувати розмір процентів та інших платежів, передбачених кредитним договором №1822-VI від 21 січня 2010 року, та положеннями п.2 Прикінцевих та перехідних положень цього Закону. Відсутність підстав для підвищення процентної ставки за користування кредитом в даному випадку представник позивача також доводить відсутністю прийнятого ЗАТ комерційний банк ПриватБанк рішення про підвищення процентної ставки саме по кредитному договору №ROVWGK00001835 від 08 лютого 2007 року. Вказаними обставинами представник позивача також доводить наявність підстав для визнання недійсними умов пункту 2.3.1 і підпунктів а та в пункту 2.3.3 кредитного договору №ROVWGK00001835 від 08 лютого 2007 року щодо права банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом, на власний розсуд змінити умови договору та на власний розсуд здійснити одностороннє розірвання договору. Представник відповідача - [PERSON] повністю не визнав позовних вимог [PERSON] та просив суд відмовити в їх задоволенні в звязку з безпідставністю. При цьому представник ПАТ комерційний банк ПриватБанк повністю підтримав раніше подані письмові заперечення проти позову [PERSON] та зазначив, що Закон України Про захист прав споживачів не поширюється на спірні правовідносини, оскільки нерухоме майно (квартира) не є продукцією. Окрім цього, на думку [PERSON], відповідно до діючих умов кредитного договору №ROVWGK00001835 від 08 лютого 2007 року ЗАТ комерційний банк ПриватБанк мав право односторонньо підвищити розмір процентної ставки за користування кредитом, що не потребує прийняття пропозиції з боку позичальника. Представник відповідача пояснив, що з 06 листопада 2008 року процентна ставка за користування кредитом за кредитним договором №ROVWGK00001835 від 08 лютого 2007 року збільшилась і становить 14,02%, про що ЗАТ комерційний банк ПриватБанк повідомило [PERSON] листом №20.1.3.2/6-22855/8446 від 03 жовтня 2008 року, який був надісланий ТзОВ ПРИН-Ц рекомендованим листом без повідомлення згідно з реєстром №414 USD 01791819 03 листопада 2008 року, тобто за декілька днів до дії зміни процентної ставки. При цьому [PERSON] визнав неналежне виконання ЗАТ комерційний банк ПриватБанк вимог п.2.3.1 кредитного договору №ROVWGK00001835 від 08 лютого 2007 року та припустив про ненадходження [PERSON] вказаного листа №20.1.3.2/6-22855/8446 від 03 жовтня 2008 року через помилку, допущену в зазначенні адреси позивача. Разом з цим представник відповідача зазначив, що збільшення процентної ставки за користування кредитом [PERSON] прийняв по факту введення такої зміни в дію. З пояснень [PERSON] слідує, що позивач платив платежі у більшому розмірі і до 06 листопада 2008 року, проте здійснення ним дострокового погашення кредиту є недоведеним, оскільки розподіл фактично сплачених позичальником грошових коштів однією сумою по кредитному договору за різними видами платежів (тіло кредиту, проценти і т.д.) здійснюється згідно з встановленим у ЗАТ комерційний банк ПриватБанк (нині - ПАТ комерційний банк ПриватБанк) програмним комплексом. Згідно з доводами представника відповідача підстави для визнання недійсними умов пункту 2.3.1 і і підпунктів а та в пункту 2.3.3 кредитного договору №ROVWGK00001835 від 08 лютого 2007 року відсутні з огляду на те, що кредитний договір був добровільно укладений і підписаний [PERSON], а збільшення процентної ставки за користування кредитом не є зміною умов кредитного договору і Закон України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони фінансовим установам в односторонньому порядку збільшувати розмір процентів та інших платежів, передбачених кредитним договором №1822-VI від 21 січня 2010 року не поширюється на спірні правовідносини сторін, так як не має зворотної дії. Вислухавши пояснення позивача і представників сторін, суд дослідив письмові докази справи і прийшов до висновку, що позов [PERSON] до ЗАТ комерційний банк ПриватБанк (нині - ПАТ комерційний банк ПриватБанк) про визнання незаконним збільшення процентної ставки, визнання недійсними умов кредитного договору та про перерахунок заборгованості за кредитним договором, підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено наступні фактичні обставини і визначені відповідно до них правовідносини. 08 лютого 2007 року між ЗАТ комерційний банк ПриватБанк і [PERSON] укладено кредитний договір №ROVWGK00001835, в пунктах 1.1 і 1.2 якого передбачено наступне. Банк зобовязується надати позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу чи/або перерахування на рахунок, зазначений в п.7.1 цього договору. Строк, вид кредиту, цілі, розмір кредиту, відсотків, винагород, розмір щомісячного платежу, період сплати, порядок погашення заборгованості за цим договором зазначені у розділі 7 договору. Позичальник доручає банку провадити погашення заборгованості по даному кредитному договору в передбачені даним договором строки за рахунок коштів, розміщених на рахунку позичальника, що відповідає платіжній картці, емітованої ПриватБанком. Номер рахунку зазначений у п.7.2 договору. Зазначене доручення позичальника не підлягає виконанню банком у випадку предявлення позичальником документа, що підтверджує сплату заборгованості іншим способом. Кредит надається в обмін на зобовязання позичальника по поверненню кредиту, сплаті відсотків, винагороди в зазначені даним договором строки. Відповідно до п.7.1 зазначеного кредитного договору ЗАТ комерційний банк ПриватБанк зобовязався надати [PERSON] кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 08 лютого 2007 року по 04 лютого 2027 року включно у вигляді непоновлювальної кредитної лінії (далі кредит) у розмірі 41300 (сорок одна тисяча триста) доларів США на наступні цілі: 35000 (тридцять пять тисяч) доларів США - на купівлю двокімнатної квартири, а також у розмірі 6300 (шість тисяч триста) доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,2% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотків за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно п.6.2 даного договору. Періодом сплати вважати з 1 по 6 число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 459,45 (чотириста пятдесят девять цілих сорок пять сотих) доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди. Згідно з п.7.2 кредитного договору №ROVWGK00001835 від 08 лютого 2007 року для виконання даного договору банк відкриває позичальникові рахунок 29096054755384 для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та ін.платежам. Кредит надається в обмін на зобовязання позичальника по поверненню кредиту, сплаті відсотків, винагороди в зазначені даним договором строки. З п.7.3 вказаного кредитного договору слідує, що забезпеченням виконання позичальником зобовязань за даним договором виступає іпотека двокімнатної квартири за адресою: Рівненська область, м.Кузнецовськ, мікрорайон Вараш[ADDRESS], порука [PERSON] також всі інші види застави, іпотеки, поруки й т.п., надані банку з метою забезпечення зобовязань за даним договором. Пунктом 2.3.1 кредитного договору №ROVWGK00001835 від 08 лютого 2007 року визначено, що банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом, при зміні конюнктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10% у порівняні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення даного договору; зміні облікової ставки НБУ; зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ). При цьому банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки. Збільшення процентної ставки банком у вищевказаному порядку можливо в границях кількості пунктів, на яке збільшилася ставка НБУ, розмір відрахувань у страховий фонд, середньозважена ставка по кредитах або пропорційно збільшенню курсу долара США. У п.2.3.3 зазначеного кредитного договору передбачено, що при виникненні кожного з наступних подій: - відмови позичальника в оформленні (переоформленні) якого-небудь із договорів іпотеки, поруки, договорів страхування згідно п.2.2.7 даного договору; - порушення позичальником зобовязань, передбачених умовами даного договору, у т.ч. при порушенні цільового використання коштів; - порушення іпотекодавцем зобовязань по договорах іпотеки, укладеним для забезпечення виконання зобовязань за даним договором, у т.ч. при порушенні порядку заміни предмета іпотеки; - порушення судом справи про визнання позичальника недієздатним або обмежено дієздатним або кримінальної справи відносно позичальника; - неможливості звернення стягнення на майно, заставлене з метою забезпечення виконання зобовязань за цим договором, з будь-якої причини (у т.ч. втрати, знищення, ушкодження або недосяжності предмета іпотеки для банку з будь-яких причин); - встановлення невідповідності дійсності відомостей, які містяться в даному договорі, договорі іпотеки або інших документах, представлених позичальником або іпотекодавцем; - предявлення третіми особами вимог до забезпечення й/або порушення іпотекодавцем (ями) зобовязань по договорах, укладених з метою забезпечення виконання зобовязань за даним договором; - надання позичальником або іпотекодавцем предмета іпотеки іншій особі без письмової згоди банку; - настання страхового випадку, передбаченого договором страхування майна, або договором особистого страхування, або договором страхування наземного транспорту; - винесення постанови органів внутрішніх справ про знаходження позичальника в розшуку більше 180 днів, банк, на власний розсуд, має право: а) змінити умови договору зажадати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати винагороди, комісії й відсотків за його користування, виконання інших зобовязань за цим договором у повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення. При цьому згідно ст.212, 611, 651 Цивільного кодексу України щодо зобовязань, строк виконання яких не настав, вважається, що строк настав у зазначену в повідомленні дату. На цю дату позичальник зобовязується повернути банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду й відсотки за фактичний строк його користування, у повному обсязі виконати інші зобовязання за договором; або в) згідно ст.651 Цивільного кодексу України здійснити одностороннє розірвання договору з надсиланням позичальникові відповідного повідомлення. У зазначену в повідомленні дату договір вважається розірваним. При цьому в останній день дії договору позичальник зобовязується повернути банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду й відсотки за фактичний строк його користування, повністю виконати інші зобовязання за договором. Одностороння відмова від договору не звільняє позичальника від відповідальності за порушення зобовязань. У випадках: - затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць; перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на 10%; несплати позичальником більше однієї виплати, яка перевищує 5% суми кредиту; - іншого істотного порушення умов даного договору, позичальник має право повернути банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду, відсотки за фактичний строк його користування, в повному обсязі, виконати інші зобовязання за договором протягом 30 календарних днів з дати отримання повідомлення про таку вимогу від банку. Якщо протягом цього періоду позичальник усуне порушення умов даного договору, вимога банку втрачає чинність. У випадку смерті позичальника, банк має право в односторонньому порядку: - розірвати даний договір; або зменшити розмір процентної ставки до рівня, встановленого чинним законодавством. Судом встановлено, що кредитний договір №ROVWGK00001835 від 08 лютого 2007 року укладено між ЗАТ комерційний банк ПриватБанк (банком) з однієї сторони і [PERSON] (позичальником) з іншої сторони та підписано добровільно обома сторонами, в тому числі і позивачем позичальником [PERSON] Фактів порушення при укладенні даного кредитного договору вільного волевиявлення сторін, принципу рівності сторін та загальних засад цивільного законодавства справедливості, добросовісності та розумності, з врахуванням доводів сторін, зазначених ними обставин і наданих доказів судом не виявлено. З цих мотивів підстав для визнання недійсними умов пункту 2.3.1 і підпунктів а та в пункту 2.3.3 кредитного договору №ROVWGK00001835, укладеного між ЗАТ комерційний банк ПриватБанк і [PERSON] 08 лютого 2007 року, судом не встановлено. Згідно з вимогами ч.ч.2, 3 ст.6 ЦК України сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Частиною 1 ст.627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Слідуючи вимогам ч.ч.1, 2, 4 ст.632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Згідно з ч.1 ст.654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Разом з цим суд врахував, що Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку №661-VI від 12 грудня 2008 року Цивільний кодекс України доповнено ст.1056-1 такого змісту: Розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною; ст.55 Закону України Про банки і банківську діяльність доповнено ч.4 такого змісту: Банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом. Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони фінансовим установам в односторонньому порядку збільшувати розмір процентів та інших платежів, передбачених кредитним договором №1822-VI від 21 січня 2010 року у ст.1056-1 ЦК України ч.2 після слова банком доповнено словами іншою фінансовою установою; ч.3 після слова банку доповнено словами іншої фінансової установи; ст.6 Закону України Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг після ч.1 доповнено двома новими частинами такого змісту: Фінансовим установам забороняється в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки або інших платежів, передбачених кредитним договором або графіком погашення боргу, за винятком випадків, встановлених законом. Фінансовим установам забороняється вимагати дострокового погашення несплаченої частини боргу за кредитом та розривати в односторонньому порядку укладені кредитні договори у разі незгоди позичальника із пропозицією фінансової установи збільшити процентну ставку або інший платіж, передбачений кредитним договором або графіком погашення боргу. Пунктом 2 прикінцевих та перехідних положень Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони фінансовим установам в односторонньому порядку збільшувати розмір процентів та інших платежів, передбачених кредитним договором передбачено, що положення цього Закону застосовуються до усіх кредитних договорів, які були укладені або продовжують діяти після набрання чинності цим Законом. Таким чином, відповідно до ч.3 ст.1056-1 ЦК України в редакції Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку №661-VI від 12 грудня 2008 року умова п.2.3.1 кредитного договору №ROVWGK00001835, укладеного між ЗАТ комерційний банк ПриватБанк і [PERSON] 08 лютого 2007 року, якою передбачено право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом є нікчемною з дня набрання чинності цим Законом. Згідно з ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Отже, з огляду на вимоги ч.2 ст.215 ЦК України визнання судом нікчемної умови договору недійсною є недопустимим, оскільки недійсність такої умови договору вже встановлена законом. Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до ч.4 ст.11 Закону України Про захист прав споживачів споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. У договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною.\~ \~ Вказаних вимог ч.4 ст.11 Закону України Про захист прав споживачів в період часу до прийняття і набрання чинності Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку №661-VI від 12 грудня 2008 року відповідачем не дотримано. Зміст листа ЗАТ комерційний банк Приватбанк №20.1.3.2/6-22855/8446 від 03 жовтня 2008 року фактично свідчить про пропозицію відповідача [PERSON] змінити умови кредитного договору №ROVWGK00001835 від 08 лютого 2007 року, а не про повідомлення ЗАТ комерційний банк Приватбанк про зміну відсоткової ставки за кредитом на 14,04% річних з 06 листопада 2008 року, здійснену в односторонньому порядку. До такого висновку суд прийшов з огляду на те, що у цьому листі ЗАТ комерційний банк Приватбанк пропонує [PERSON], що якщо позичальник не згодний із вказаними змінами кредитного договору, то в строк не пізніше 30 жовтня 2008 року відповідач пропонує йому звернутися у відділення ПриватБанку, що обслуговує кредит, надати письмове повідомлення про свою незгоду із зміненими умовами кредитування та погасити заборгованість за кредитним договором в повному обсязі, а у разі згоди позичальника щодо змін умов кредитування за вказаним кредитним договором, повідомляє, що встановлення цих змін буде здійснено автоматично 06 листопада 2008 року без будь-яких додаткових дій зі сторони позичальника. Окрім цього, із матеріалів справи слідує, що ЗАТ комерційний банк Приватбанк всупереч вказаним вимогам ч.4 ст.11 Закону України Про захист прав споживачів і діючого на той час п.2.3.1 кредитного договору №ROVWGK00001835 від 08 лютого 2007 року належним чином не повідомило письмово [PERSON] про зміну відсоткової ставки за кредитним договором №ROVWGK00001835 від 08 лютого 2007 року протягом семи календарних днів з дати такої зміни процентної ставки. Згідно з поясненнями представника відповідача про зміну відсоткової ставки [PERSON] був повідомлений письмово листом №20.1.3.2/6-22855/8446 від 03 жовтня 2008 року. Однак, зміст цього листа ЗАТ комерційний банк Приватбанк №20.1.3.2/6-22855/8446 від 03 жовтня 2008 року і реєстр №414 USD 01791819 на рекомендовані листи, відправлені ЗАТ комерційний банк Приватбанк 01 листопада 2008 року, надані суду представником відповідача - [PERSON], свідчать, що зазначений лист ЗАТ комерційний банк ПриватБанк не направляло [PERSON] і останній його не отримував.\~Зокрема, про ці обставини свідчить те, що вказаний лист адресований позивачу у с.Лісово Маневицького району Рівненської області, а зареєстрованим місцем проживання [PERSON] згідно з його паспортом громадянина України серії АЮ 009401 значиться с.Лісово Маневицького району Волинської області. Такі ж неправильні відомості щодо місця проживання [PERSON] містить і реєстр №414 USD 01791819 на рекомендовані листи, відправлені ЗАТ комерційний банк Приватбанк 01 листопада 2008 року. За таких обставин, судом встановлено, що ЗАТ комерційний банк ПриватБанк у встановлений законом строк письмово не повідомило [PERSON] про зміну процентної ставки за кредитним договором №ROVWGK00001835 від 08 лютого 2007 року. Отже, без такого повідомлення збільшення відповідачем розміру процентної ставки в період часу до прийняття і набрання чинності Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку №661-VI від 12 грудня 2008 року є незаконним.\~ \~ Згідно з п.2.3. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, у разі, якщо окремі умови кредитування діятимуть протягом не всього строку користування кредитом, банки мають обовязково ознайомити споживача з умовами, а також зі строком, протягом якого діятимуть такі умови та з порядком інформування споживача про їх зміну. Більше того відповідно до п.2.4 зазначених Правил банки зобовязані отримати письмове підтвердження споживача про ознайомлення з вищенаведеною інформацією. В даному випадку письмове підтвердження [PERSON] про ознайомлення з новими умовами кредитування в звязку з підвищенням процентної ставки, здійсненим в період часу до прийняття і набрання чинності Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку №661-VI від 12 грудня 2008 року, відсутнє. Пояснення позивача [PERSON] свідчать, що йому були невідомі змінені умови кредитного договору №ROVWGK00001835 від 08 лютого 2007 року щодо розміру нової процентної ставки.\~ \~ Отже, в даному випадку права [PERSON], як споживача, порушені ЗАТ комерційний банк ПриватБанк (нині - ПАТ комерційний банк ПриватБанк), тому підлягають захисту та поновленню в судовому порядку шляхом визнання незаконним збільшення ЗАТ комерційний банк ПриватБанк процентної ставки за користування кредитом по кредитному договору №ROVWGK00001835, укладеному із [PERSON] 08 лютого 2007 року та покладення на ПАТ комерційний банк ПриватБанк, як на правонаступника ЗАТ комерційний банк ПриватБанк, зобовязання здійснити відповідний перерахунок заборгованості [PERSON] за кредитним договором №ROVWGK00001835 від 08 лютого 2007 року в звязку з визнанням незаконним збільшення процентної ставки за користування кредитом по вказаному договору, та зарахувати суми надмірно сплачених [PERSON] платежів в рахунок погашення заборгованості за цим договором. Враховуючи наведені обставини, на підставі ч.2 ст.215, ч.1 ст.216, ч.ч.1, 2, 4 ст.632, ч.1 ст.651, ст.654, ст.ст.1054, 1056-1 ЦК України,

Outcome: dismissed