overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на самочинно збудований гараж №8, розташований по вулиці Шевченка,5 в м.Балта Одеської області, стверджуючи, що в дворі багатоповерхового житлового будинку по вулиці Шевченка,5 в м.Балта Одеської області в 2002-2003 роках вона самочинно збудувала гараж, але, в Балтському БТІ позивачу відмовлено в реєстрації гаражу, оскільки він побудований самочинно. Вказані обставини позбавили позивача права в повній мірі володіти, користуватися, розпоряджатися належним їй нерухомим майном, з приводу чого вона змушена звернутися до суду з позовом, надала суду заяву, в якій свої заявлені вимоги підтримала в повному обсязі, просить розглянути справу за її відсутності. Представник відповідача до судового засідання не зявився, але надіслав на адресу суду заяву, в якій позов визнав, заперечень, доповнень не має, просить справу розглянути без його участі відповідно до вимог чинного законодавства України. Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON]І на прилеглій до житлового будинку по вул.Шевченка,5 в м.Балта Одеської області земельній ділянці самочинно без проекту на будівництво збудувала гараж, згідно висновку про стан конструкцій споруди гаражу, розташованого по вул. Шевченка,5 в м.Балта Одеської області, і можливості експлуатації за призначенням, складеного КП Одесаоблпроектконструкції та основні конструктивні елементи мають конструктивні характеристики, що відповідають ДБН України та придатні до подальшої експлуатації, гараж загальною площею 21,4 м. кв. відповідає Державним будівельним нормам та правилам України. Згідно ч.3,5 ст.376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно, на вимогу власника земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. В судовому засіданні встановлено, що самочинно збудований позивачем гараж відповідає передбаченим законодавством нормам і правилам, не перешкоджає іншим особам і не порушує права інших осіб. Вище викладені обставини дають суду підстави вважати, що позивач має законне право володіти, користуватися, розпоряджатися самочинно збудованим нерухомим майном. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про усунення перешкод в реалізації права власності на належну їй частку в праві спільної часткової власності на будинок № 9 по вул. Трудовій в м. Запоріжжі. В обґрунтування своїх вимог в судовому засіданні пояснила, що зазначений обєкт нерухомості вона набула на підставі договору купівлі-продажу від 05.01.2007 року, придбавши його у відповідачки та зареєструвавши право власності в ОП ЗМБТІ. На реєстраційному обліку в будинку перебувають відповідачі, хоча фактично в житлі вони з часу укладення договору не мешкають. Оскільки перебування відповідачів на реєстраційному обліку створює перешкоди в здійсненні права власності, так як позивачка змушена нести видатки з комунальних послуг виходячи з кількості прописаних осіб, просить задовольнити позов та припинити реєстрацію відповідачів у будинку, частка в праві спільної власності на який належить їй. Відповідачі, належним чином повідомлені про час та місце вирішення спору, до суду не зявились, заперечень проти позову не надали. За згаданих обставин за згодою позивачки суд у відповідності до ст. 224 ЦПК України суд вважає за провести заочний розгляд справи. Треті особи, належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду, до суду не зявились, надавши письмові звернення, що містять підтвердження факту не проживання відповідачів у спірному житлі. Повідомлення про згоду на участь в справі треті особи не надали. За згаданих обставин суд вважає за можливе вирішення спору у відсутність зазначених осіб у відповідності до ст. 36 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивачки, свідка [PERSON], зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, виходячи з таких міркувань. Судом встановлено, що позивач є власником 38/100 частин будинку № 9 по вул.. Трудовій в м. Запоріжжі. Зазначене право зареєстроване ОП ЗМБТІ. Іншими учасниками права спільної часткової власності на зазначене житло є треті особи. На реєстраційному обліку в будинку перебувають відповідачі, які фактично в спірному житлі не проживають. Згідно зі ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав всіх субєктів права власності, а відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. На думку суду, позов підтверджено копією договору купівлі-продажу квартири (а.с. 12), витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а. с. 13), відомостями, що містяться в домовій книзі (а. с. 14-16), показаннями свідків, які підтвердили твердження позивачки про відсутність відповідачів за місцем реєстрації з моменту набуття позивачкою прав власності. Перебування відповідачів на реєстраційному обліку, як встановлено судом, створює перешкоди для позивачки у реалізації нею права власності, тому суд вважає за необхідне позов задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до пятої Запорізької державної нотаріальної контори про зняття заборони відчуження, в якому зазначив, що у звязку із наміром продати належне позивачу нерухоме майно він дізнався про наявність заборони відчуження щодо будинку № 29-а по вул. Тунельній в м. Запоріжжі, накладеної пятою Запорізькою державною нотаріальною конторою у 1999 році. Так як наявність цього обтяження порушує його право на розпорядження належним йому майном, між тим за давністю часу встановити підстави накладення цього обтяження не сталося можливим, просить про зняття заборони відчуження зазначеного будинку. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просить про задоволення позову. Представник відповідача до суду не зявився, надавши письмове звернення, яке містить прохання про вирішення справи у відсутність представника нотаріальної контори. За згаданих обставин у відповідності до ст. ст. 158, 169 ЦПК України суд вважає можливим вирішення справи без участі представника відповідача. Вислухавши пояснення представника позивача, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачу належить будинок № 29-а по вул. Тунельній в м. Запоріжжі. Відповідно до відомостей в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна 22 червня 2005 року в Єдиному реєстрі зареєстровано заборонну відчуження зазначеного майна згідно із повідомленням пятої Запорізької державної нотаріальної контори № 2180 від 26.11.1999 року (а. с. 10). Згідно із інформацією нотаріальної контори (а. с. 13) листування про накладення та зняття арештів і заборон на жилі будинки згідно із Переліком типових документів Міністерства юстиції СРСР, органів, установ юстиції та судівзберігається протягом трьох років, у звязку з чим нотаріальна контора позбавлена можливості надати відомості про підстави накладення заборони відчуження на будинок позивача. В силу ст. ст. 316, 319 ЦК України правом власності э право особи на річ, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, власник володіє , користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійснення лише у випадках і в порядку встановлених законом. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки судом не встановлено підстав для встановлення обтяження щодо належного позивачеві нерухомого майна, між тим наявність заборони відчуження звужує зміст його права власності, суд вважає за можливе захистити його право в обраний ним спосіб. На підставі викладеного ,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу. Позивач посилається на те, що 17 червня 2000 року між ними було укладено шлюб, який був зареєстрований в Іванківському відділі реєстрації актів цивільного стану Київської області, актовий запис № 32. Від шлюбу народився син: [PERSON], [INFO] Сімейне життя з відповідачкою не склалося, так як після народження дитини вони не знайшли спільної мови, виникали сварки, шлюбні відносини між ними припинились з серпня 2008 року. Позивач просить шлюб розірвати. У судове засідання сторони не з»явилися. Позивач звернувся до суду з заявою про те, що позов підтримує та просить розглядати справу без його участі. Відповідачка звернулася до суду з заявою про те, що позов [PERSON] визнає та просить справу розглядати без її участі, залишається на прізвищі [PERSON]. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, так як шлюб фактично розпався. Сторони звільнити від сплати державного мита. На підставі наведеного, ст..ст.110,112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою і просить постановити рішення, яким виключити транспортний засіб марки БМВ-525 чорного кольору, седан, 1994 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], номер кузова-WBAHD 51000 BG 62409 з акту опису й арешту майна, зазначене у протоколі про накладення арешту на майно, опис та передачу його на зберігання від 21 травня 2011 року оперуповноваженим СДСБУЗ Галицького РВ УМВС лейтенантом міліції [PERSON] В позовній заяві [PERSON] посилається на те, що 21 травня 2011 року оперуповноваженим СДСБУЗ Галицького РВ УМВС лейтенантом міліції [PERSON] було складено протокол про накладення арешту на майно, опис та передачу його на зберігання. В даний протокол опису і арешту майна включено автомобіль марки БМВ-525, який належить йому на праві власності та який він по дорученню 27 листопада 2010 року передав у користування [PERSON] та [PERSON] Відносно [PERSON] порушено кримінальну справу за ст. 190 ч.3 КК України у звязку з чим на даний автомобіль було накладено арешт. Однак даний автомобіль являється приватною власністю позивача, та не зважаючи на це оперуповноважений СДСБЕЗ [PERSON] факт кому належить автомобіль не вияснив і при складанні протоколу від [PERSON] не відібрав пояснення. Просив позов задовольнити. [PERSON] подав суду заяву в якій просить, розгляд справи проводити у його відсутності, а також у заяві зазначив, що підтримує позовні вимоги і просить задовольнити з викладених у позовній заяві підстав. Відповідач теж подав до суду письмову заяву із змісту якої вбачається, що щодо задоволення позову позивача не заперечує, справу просить розглядати у його відсутності. Дослідивши представлені доводи позивача та перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 21 травня 2011 року оперуповноваженим СДСБУЗ Галицького РВ УМВС лейтенантом міліції [PERSON] було складено протокол про накладення арешту на майно, опис та передачу його на зберігання, що стверджується протоколом. В даний протокол опису і арешту майна включено автомобіль марки БМВ-525, який належить позивачу на праві приватної власності та який він по дорученню 27 листопада 2010 року передав у користування [PERSON] та [PERSON], що стверджується копією доручення. Відповідно до ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Стаття 317 ЦК України передбачає, що на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ст. 331 ЦК України вбачається, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею якщо інше не встановлено договором або законом. За наведених вище обставин і доказів суд приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення. На підставі ст. ст. 316, 317, 319, 321, 331 ЦК України ,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-09 00:00:00

Заявники звернулися в суд з даною заявою, яку представник підтримав у судовому засіданні і пояснив, що заявникам [PERSON] та [PERSON] належить на праві власності квартира [ADDRESS](старий номер 91) в м. Коломия, яка належить їм на підставі свідоцтва про власність на житло, виданого 21 жовтня 1993 року бюро по приватизації державного житлового фонду. З метою розпорядитись своїм майном і подарувати квартиру своїй внучці заявники звернулися до нотаріуса для посвідчення договору дарування квартири. Однак, їм було відмовлено у посвідченні договору дарування, оскільки у правовстановлюючому документі - свідоцтві про право власності, помилково вказано прізвище "Пигач", а у паспортах "Пігач". Внести виправлення у свідоцтво про право власності немає змоги, так як бюро по приватизації передало всі документи в МБТІ, а на час видачі свідоцтва про право власності, зазначили прізвище, які зазначено у розпорядженні про приватизацію квартири. Через помилки, в даний час заявники не можуть розпорядитися своєю власністю, та подарувати її внучці, а тому просять суд встановити факт належності заявникам свідоцтва про право власності на житло, видане 21 жовтня 1993 року бюро по приватизації державного житлового фонду на прізвище [PERSON] та [PERSON] Трея особа [PERSON] в судовому засіданні проти заяви не заперечила. Суд важає, що заява підставна і підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав. Згідно ст. 256 ч.1 п. 6 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з імям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] (старий номер 91) в м. Коломия на підставі свідоцтва про власність на житло виданого 21.10.1993 року бюро по приватизації державного житлового фонду. При оформленні та видачі даного свідоцтва про власність на житло вказано прізвище заявників "Пигач" хоча у паспортах зазначено "Пігач". Встановлення факту, що свідоцтво про право власності на житло видане 21 жовтня 1993 року бюро по приватизації державного житлового фонду [PERSON] та [PERSON] належить [PERSON] та [PERSON] необхідно заявникам для можливості розпорядитись своєю власністю. Встановлене судом підтверджується свідоцтвом про право власності на житло видане 21 жовтня 1993 року бюро по приватизації державного житлового фонду, пенсійним посвідченням, посвідченням учасника війни, посвідченням про звільнення від військового обовязку, в яких видно, що в одному випадку зазначають прізвище "Пигач", а в іншому "Пігач", а також паспортом де зазначено прізвище "Пігач". Отже, суд прийшов до переконання, що свідоцтво про право власності на житло видане 21 жовтня 1993 року бюро по приватизації державного житлового фонду [PERSON] та [PERSON] належить [PERSON] та [PERSON]. На підставі та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-09 00:00:00

Позивач просить задовольнити позовні вимоги, посилаючись на обставини: 27 березня 2011 року в селі Миронівка Первомайського району Харківської області помер чоловік-Бібик [PERSON]. Після його смерті залишилася спадщина, яка складається з житлового будинку з надвірними будівлями в с.Миронівка ,вул.Миру, № 5 Первомайського району Харківської області. Позивач, як дружина спадкодавця є спадкоємцем за законом першої черги.Інші спадкоємці відсутні. Спадщину після смерті чоловіка прийняла,постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Позивач не може оформити спадщину, оскільки спадкодавець за життя не оформив правовстановлюючі документи на будинок з надвірними будівлями. Просила визнати за нею право власності в порядку спадкування на житловий будинок з надвірними будівлями Відповідач та третя особа проти позову не заперечують, подали заяви про розгляд справи за відсутність представників. Суд, встановивши факти по справі , та відповідні їм правовідносини, находить, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підставав: Дійсно, 27 березня 2011 року в селі Миронівка Первомайського району Харківської області ,за місцем постійного мешкання помер чоловік позивачки- Бібик [PERSON]. Після його смерті залишилася спадщина, яка складається з житлового будинку з надвірними будівлями в селі Миронівка по вул. Миру,№5 Первомайського району Харківської області. Позивач є спадкоємцем за законом першої черги.Інші спадкоємці відсутні. Спадщину позивач прийняла на час відкриття спадщини постійно проживала разом зі спадкодавцем. Вказаний житловий будинок за адресою:село Миронівка ,вулиця Миру № 15 Первомайського району Харківської області, зареєстрований за [PERSON] в погосподарській книзі №1 Миронівської сільської ради Первомайського району Харківської області ,особовий рахунок № 0086-1,але не зареєстрований в Реєстрі прав власності на нерухоме майно. Відповідно до довідки КП» Первомайське бюро технічної інвентарізації» №с-345,виданої 04.08.2011 року відповідно до інвентарної справуи БТІ за вказаною адресою розташовані: житловий будинок літ.А-1,загальною площею 48,60кв.м.,житловою площею-24,10 кв.м.,з надвірними будівлями:літня кухня літ.Д,два сарая Б і В, навіс літ.Г,сарай літ.Д,погріб літ.Е,вбиральня літ.У,колодязь літ.К,огорожа літ.N,загальною вартістю 109868,00грн. Позивач не може оформити свої спадкові права на житловий будинок з надвірними будівлями в нотаріальній конторі, оскільки спадкодавець за життя не оформив правовстановлюючі документи на на належне йому нерухоме майно, будинок з надвірними будівлями. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином позивач має право власності в порядку спадкування, яке підлягає захисту в судовому порядку. На підставі зазначеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-09 00:00:00

У вересні 2011 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач зазначає, що він та відповідач зареєстрували шлюб 30 червня 2007 року у відділі РАЦС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції, актовий запис №690. Від спільного подружнього життя мають дитину [PERSON], [INFO]. Подружнє життя у нього з відповідачем не склалося в силу різних психологічно несумісних характерів. В результаті позивач та відповідач втратили почуття поваги та любові один до одного. З цих причин просить розірвати шлюб з відповідачем, оскільки примирення між ними не можливе. Позивач [PERSON] у судове засідання з'явився, позов підтримав. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнала. Розяснивши сторонам наслідки визнання позову, суд дійшов обґрунтованого висновку, що визнання позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб 30 червня 2007 року у відділі РАЦС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції, актовий запис №690. Після укладення шлюбу чоловіку та дружині присвоєно прізвище [PERSON]. Від спільного подружнього життя мають дитину [PERSON], [INFO]. Позивач та відповідач припинили сімейно-шлюбні відносини в силу різних психологічно несумісних характерів. В результаті позивач та відповідач втратили почуття поваги та любові один до одного. Ведуть окреме господарство, шлюб існує формально. Відповідно до ч.2 ст.104, ст.ст.105, 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно із ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин суд приходить до обґрунтованого висновку, що позов підлягає задоволенню, а шлюб між позивачем та відповідачем розірванню, оскільки за час проживання у шлюбі між позивачем та відповідачем не склались відносини на засадах поваги до індивідуальності, звичок та уподобань кожного. Вказане обумовило відсутність взаєморозуміння між подружжям, що призвело до стійкого розладу подружніх стосунків. Судові витрати слід залишити за позивачем. Залишити за відповідачем прізвище [PERSON]. На підставі ст.ст. 110,112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-09 00:00:00

У липні 2011 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів з [PERSON] Позов мотивує тим, що має доньку Ангеліну, [INFO], батьком якого є відповідач. Позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі ? частину всіх видів заробітку (доходів), стверджуючи, що відповідач є батьком дитини. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала повністю. Відповідач у судовому засіданні позов визнав повністю. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач зобовязаний утримувати своїх неповнолітніх дітей. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначені розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. З матеріалів справи вбачається, що у відповідача інших дітей немає та діти залишаються проживати з позивачем. Згідно статті 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Суд дійшов висновку, що аліменти необхідно стягувати у частці від заробітку (доходу). Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджується за рішенням суду від дня предявлення позову. Згідно з ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином з відповідача необхідно стягнути судові витрати.

Outcome: approved