Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-23 00:00:00

У жовтні 2011 року позивач звернулася до суду із вищевказаним позовом та просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 29.12.2007 року Кленівською сільською радою Новоград-Волинського району, Житомирської області актовий запис №10, дитину сина [PERSON] залишити на вихованні з нею. В обґрунтування позову посилається на те, що шлюб з відповідачем виявився невдалим. Від даного шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO]. Відповідач не піклувався про створення нормальних сімейних стосунків, взаємоповагу один до одного та виховання сина. Через скоєний злочин відповідач був засуджений Новоград-Волинським міськрайонним судом за ч. 2 ст. 307 КК України строком на 5 років позбавлення волі та відбуває покарання у Коростенській виправній колонії №71. За даних обставин, а також заради сина вважає, що даний шлюб зберігати не варто. Примирення між ними неможливе, оскільки саме з вини відповідача сімя розпалася і вона залишилася сама із маленькою дитиною. В письмовій заяві до суду позивач просила розглянути справу у її відсутності. Позов підтримує в повному обсязі та просить задовольнити його. В судове засідання відповідач не з'явилася. В письмовій заяві до суду просив справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує проти задоволення позову. Дослідивши надані докази по справі, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 29 грудня 2007 року (а.с.5), від якого мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO] (а.с.6). Різниця в поглядах на права та обовязки подружжя, відсутність взаєморозуміння, а також негативне ставлення з боку відповідача до сімї, ставлення своїх інтересів вище сімейних та скоєння злочину, призвели до поступового погіршення взаємовідносин і до фактичного припинення шлюбних стосунків між позивачем та відповідачем. Перебуваючи у шлюбі, сторони не змогли створити міцної сімї, про що свідчить той факт, що протягом певного періоду часу вони спільно не проживають і не підтримують шлюбних відносин, які поновлювати наміру не мають. Згідно ч. 3 ст. 109 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, шлюб може бути розірвано, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання сторін і збереження сімї неможливе. За таких обставин суд приходить до висновку, що сімя розпалася остаточно. Шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам сторін та неповнолітньої дитини, що має суттєве значення для них, тому є підстави для розірвання шлюбу. Отже, позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Неповнолітню дитину: сина [PERSON], [INFO] суд залишає на вихованні з позивачем [PERSON] оскільки спору про це у сторін не виникло. Суд, вирішуючи питання про розірвання шлюбу вважає за необхідне зясувати прізвище подружжя після розірвання шлюбу. Позивачем надано до суду письмову заяву про відновлення їй дошлюбного прізвища. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи вищевикладене, суд залишає позивачу після розірвання шлюбу прізвище, яке вона мала до державної реєстрації шлюбу, що розривається Ковальчук.

Outcome: approved