Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-15 00:00:00

[PERSON], звернулася в суд з даною позовною заявою посилаючись на те, що 02 червня 1996 року помер чоловік позивача [PERSON] (підтверджується Свідоцтвом про смерть). Померлому на час смерті належав пай на земельну ділянку на підставі відповідного Сертифікату. За життя він звертався за видачею державного акту на право власності на землю на підставі зазначеного сертифікату, проте за життя державний акт отримати не встиг, державний акт був виготовлений вже після його смерті, на підставі розпорядження голови [PERSON] районної адміністрації № 410 від 25.12.2003 р.. Виготовлений після смерті [PERSON] державний акт на право власності на землю серії ЧН № 122515 посвідчує, що останній за життя мав право на отримання у власність 3,24 гектарів землі на території Дігтярівської сільської ради Новгород-Сівереького району Чернігівської області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, акт зареєстровано в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 20. Згідно з ст.549 ЦК УРСР, яка була чинною на час відкриття спадщини, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Згідно зі ст.548 ЦК України прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Позивач [PERSON], належним чином прийняла спадщину, що відкрилася після смерті [PERSON] (шляхом вступу в фактичне володіння спадковим майном, що підтверджується довідкою сільської ради). Проте виявилося, що у порядку, визначеному для прийняття спадщини законом України «Про нотаріат», оформлення права власності чи то на право на земельну частку (пай), чи то на земельну ділянку за зазначеним державним актом на право власності на землю є неможливим. Позивачка не може оформити право на спадщину на земельну частку (пай), оскільки не має правовстановлюючого документу і останній відмовлено у його видачі. Це підтверджується листом відділу Держкомзему у [PERSON] районі Чернігівської області від 10.10.2011 р. № 03-09/3968, згідно з яким [PERSON], не може отримати Сертифікат на право на земельну частку (пай), який видавався [PERSON], оскільки Сертифікат є недійсним після заміни його на державний акт і тому він не може бути виданий [PERSON], як правовстановлюючий документ. Як роз'яснено позивачу державним нотаріусом [PERSON] районної державної нотаріальної контори, вчинення нотаріальної дії щодо видачі Свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, оскільки спадкодавцем державний акт на право приватної власності на землю не був отриманий за життя (підтверджується листом № 1144/01-16 від 13.10.2011 р.). У завершення обгрунтування позовних вимог позивач визначив, що вважає, що наведені обставини не являються такими, які позбавляють її права отримати у власність право на земельну частку (пай) та на земельну ділянку, що виділена в натурі на місцевості. [PERSON] не одержав державний акт на право власності на земельну ділянку по причині, не залежній від нього. Згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Сертифікат на право на земельну частку (пай) - це документ, який засвідчує лише те, що громадянин має таке право і земельна ділянка, на яку претендує власник сертифікату, не визначена як в розмірах так і на місцевості. Щоб реалізувати це право, необхідно в установленому порядку виготовити взамін сертифікату державний акт, який визначає місце розміщення земельної ділянки її розміри та площу і надає право громадянину вільно розпоряджатися земельною ділянкою (використовувати самостійно, передати в оренду, продати, подарувати, заставити). Таким чином, позивач вважає, що оскільки після виготовлення державного акту відповідний сертифікат на право на земельну частку (пай), який належав [PERSON], втратив чинність, об'єктом права власності є земельна ділянка, на отримання якої мав право за життя померлий, та яка була виділена в натурі та на яку правовстановлюючий документ був виготовлений вже після його смерті. При цьому позивач додає, що відповідачем в справі має бути [PERSON] державна адміністрація, оскільки їй належать повноваження щодо розпорядження землями державної власності на території району та ухвалення рішень щодо видачі державних актів на право приватної власності на землі сільськогосподарського призначення в [PERSON] районі. Згідно з оцінкою вартість земельної ділянки становить 11952,93 грн. Представник позивача [PERSON],-[PERSON], у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Позивач [PERSON], у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] районної державної адміністрації у судовому засіданні, що позовні вимоги визнав у повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення. Представник третьої особи [PERSON] районної державної адміністрації у судовому засіданні, висловився про можливість задоволення позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, позивача, представника відповідача, представника третьої особи та дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню. По справі встановлено: 02 червня 1996 року помер чоловік позивача [PERSON] (підтверджується Свідоцтвом про смерть). Померлому на час смерті належав пай на земельну ділянку на підставі відповідного Сертифікату. За життя він звертався за видачею державного акту на право власності на землю на підставі зазначеного сертифікату, проте за життя державний акт отримати не встиг, державний акт був виготовлений вже після його смерті, на підставі розпорядження голови [PERSON] районної адміністрації № 410 від 25.12.2003 р.. Виготовлений після смерті [PERSON] державний акт на право власності на землю серії ЧН № 122515 посвідчує, що останній за життя мав право на отримання у власність 3,24 гектарів землі на території Дігтярівської сільської ради Новгород-Сівереького району Чернігівської області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, акт зареєстровано в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 20. Згідно з ст.549 ЦК УРСР, яка була чинною на час відкриття спадщини, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Згідно зі ст.548 ЦК України прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Позивач [PERSON], належним чином прийняла спадщину, що відкрилася після смерті [PERSON] (шляхом вступу в фактичне володіння спадковим майном, що підтверджується довідкою сільської ради). Проте виявилося, що у порядку, визначеному для прийняття спадщини законом України «Про нотаріат», оформлення права власності чи то на право на земельну частку (пай), чи то на земельну ділянку за зазначеним державним актом на право власності на землю є неможливим. Позивачка не може оформити право на спадщину на земельну частку (пай), оскільки не має правовстановлюючого документу і останній відмовлено у його видачі. Це підтверджується листом відділу Держкомзему у [PERSON] районі Чернігівської області від 10.10.2011 р. № 03-09/3968, згідно з яким [PERSON], не може отримати Сертифікат на право на земельну частку (пай), який видавався [PERSON], оскільки Сертифікат є недійсним після заміни його на державний акт і тому він не може бути виданий [PERSON], як правовстановлюючий документ. Як роз'яснено позивачу державним нотаріусом [PERSON] районної державної нотаріальної контори, вчинення нотаріальної дії щодо видачі Свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, оскільки спадкодавцем державний акт на право приватної власності на землю не був отриманий за життя (підтверджується листом № 1144/01-16 від 13.10.2011 р.). У завершення обгрунтування позовних вимог позивач визначив, що вважає, що наведені обставини не являються такими, які позбавляють її права отримати у власність право на земельну частку (пай) та на земельну ділянку, що виділена в натурі на місцевості. [PERSON] не одержав державний акт на право власності на земельну ділянку по причині, не залежній від нього. Згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Сертифікат на право на земельну частку (пай) - це документ, який засвідчує лише те, що громадянин має таке право і земельна ділянка, на яку претендує власник сертифікату, не визначена як в розмірах так і на місцевості. Щоб реалізувати це право, необхідно в установленому порядку виготовити взамін сертифікату державний акт, який визначає місце розміщення земельної ділянки її розміри та площу і надає право громадянину вільно розпоряджатися земельною ділянкою (використовувати самостійно, передати в оренду, продати, подарувати, заставити). Таким чином, позивач вважає, що оскільки після виготовлення державного акту відповідний сертифікат на право на земельну частку (пай), який належав [PERSON], втратив чинність, об'єктом права власності є земельна ділянка, на отримання якої мав право за життя померлий, та яка була виділена в натурі та на яку правовстановлюючий документ був виготовлений вже після його смерті. При цьому позивач додає, що відповідачем в справі має бути [PERSON] державна адміністрація, оскільки їй належать повноваження щодо розпорядження землями державної власності на території району та ухвалення рішень щодо видачі державних актів на право приватної власності на землі сільськогосподарського призначення в [PERSON] районі. Згідно з оцінкою вартість земельної ділянки становить 11952,93 грн. Згідно відомостей довідки державного нотаріуса [PERSON] нотаріального округу щодо майна померлого 02.06.1996 року громадянина [PERSON], до нотаріальної контори ніхто не звертався, спадкова справа не заводилась. Підстав у відмові у задоволенні позовних вимог у справі немає. За таких обставин суд вважає за необхідне задовольнити позов визнати право власності за позивачем [PERSON] на земельну ділянку площею 3,24 га., розташовану поза межами населеного пункту на території Дігтярівської сільської ради, Новгород-Сіверского району, Чернігівської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЧН за №122515, зареєстрованого у книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №20, у порядку спадкування. Згідно вимог ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обвязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ст.25 ЦК України здатність мати цивільні права та обовязки мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження і припиняється у момент смерті. Враховуючи наведене в ст.25 ЦК України випливає, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і право встановлювальний документ відсутній, питання належності цього майна власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку. На підставі наведеного,

Outcome: approved