Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-04 00:00:00

08 червня 2011 року [PERSON] предявила позов до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування житловим будинком № 14 по вулиці Шкільна в смт. Костянтинівка Арбузинського району Миколаївської області. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказала, що 14.02.2004 року її син [PERSON] одружився з відповідачем, подружжя зі згоди позивача стало проживати в її будинку. Також позивач погодилась зареєструвати [PERSON] в своєму будинку. За час шлюбу у подружжя народилась дитина - [PERSON], [INFO], яку також було зареєстровано в будинку позивача. 06 вересня 2010 р. шлюб між [PERSON] і [PERSON] було розірвано, з того часу відповідач виїхала з будинку позивача і проживає окремо. Але відповідач не знялась з реєстраційного обліку. Посилаючись на ч. 2 ст. 107 Житлового кодексу Української РСР, ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, позивач просить визнати відповідача і її малолітню дитину такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Представники позивача в судовому засіданні позов підтримали. Крім того, пояснили, що відповідач з дитиною тривалий час проживають окремо, спроб вселитися в жилий будинок відповідач не робила. Тому позивач вважає, що відповідач виселилась добровільно і втратила право користування житлом. Відповідач надала суду письмові заперечення, крім того в судовому засіданні пояснила, що дійсно перебувала в шлюбі з сином позивача. Дійсно у них є спільна дитина, яка на даний час проживає разом з відповідачем. Але відповідач наполягає на тому, що вона виселилась не добровільно, її змусили виселитись. Тому дійсно, вони вже 2 роки проживають окремо, через рік після того як відповідач виселилась, було розірвано шлюб. Також відповідач наполягає на тому, що спроб вселитись в будинок вона не робила не тому, що не бажає цього, а тому що характер стосунків з колишнім чоловіком та позивачем не дозволяє це зробити. Через ту саму причину вона не може навіть забрати речі, що їй належать. Відповідач наполягає на тому, що їй з дитиною немає де зареєструватись, оскільки власники житла, яке вона наймає, не дозволяють зареєструватись. Тому, посилаючись на ст. 65 ЖК України та п. 4 ст. 12 Закону України Про засади соціального захисту бездомних осіб та безнадзорних дітей, відповідач наполягає на відмові в задоволенні позову. Представник служби у справах дітей Арбузинської районної державної адміністрації в судовому засіданні пояснила, що на її думку позов підлягає частковому задоволенню. Так, представник вважає, що відповідач дійсно втратила право користуватись житловим приміщенням позивача, оскільки тривалий час не проживає в ньому. Але її неповнолітня донька це право не втратила, оскільки її батько проживає в цьому житловому приміщенні. Третя особа - Костянтинівська селищна рада Арбузинського району, явку представника в судове засідання не забезпечила. На підтвердження позову позивач надала суду довідку, з якої видно, що до складу сімї позивача входять невістка [PERSON], та онука [PERSON]. Крім того, позивачем надано копію свідоцтва про право на спадщину, з якої видно, що житловий будинок № 14 по вулиці Шкільна в смт. Костянтинівка Арбузинського району позивач отримала в спадщину. З наданих позивачем копій рішення Арбузинського районного суду від 04 серпня 2010 р. та додаткового рішення від 8 вересня 2010 р. видно, що шлюб між [PERSON] і [PERSON] розірвано. Вислухавши учасників розгляду та дослідивши надані докази, суд вважає встановленим, що власником житлового будинку № 14 по вул. Шкільна в смт. Костянтинівка Арбузинського району є позивач. В даному будинку зареєстрована відповідач по справі [PERSON] та її неповнолітня донька [PERSON]. Відповідач з 14 лютого 2004 р. по 04 серпня 2010 р. перебувала в шлюбі з [PERSON], який є членом сімї позивача. З серпня 2009 р. відповідач разом з дитиною виселилась з жилого будинку позивача і з того часу проживає в іншому місці. Відповідно встановленим обставинам, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Так, ст. 3 Сімейного кодексу України встановлено, що сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Тому, виселившись в 2009 р. з житлового будинку позивача і розірвавши в 2010 р. шлюб, відповідач перестала бути членом сімї позивача. Статтею 150 Житлового кодексу України, передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок ( частину будинку ), квартир, користуються ним ( нею ) для особистого проживання і проживання членів їх сімей. Відповідно, втративши статус члена сімї позивача, відповідач втратила і право користування жилим будинком, що належить позивачу. Статтею 160 Сімейного кодексу України також передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Оскільки судом встановлено, що дитина проживає з матірю, то вона на думку суду також перестала бути членом сімї позивача і тому втратила право користування жилим будинком. На підставі викладеного,

Outcome: approved