Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-24 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Позивач звернувся до суду з вказаним позовом в якому зазначила, що в 1968 році зареєструвала шлюб з [PERSON], від шлюбу мають доньку [PERSON]. 02.05.2008 р. [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина на належний йому житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: м. Суми, вул. Вигонопоселенська, 13. До дня смерті чоловіка вона та її донька проживали та були зареєстровані в даному будинку і зараз в ньому мешкають. За життя її чоловік не зареєстрував на своє ім»я право власності на житловий будинок, тому БТІ не має можливості видати витяг на ім»я померлого з Реєстру права власності на нерухоме майно. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] являються вона і відповідачка. Інші спадкоємці відсутні. Відповідачка у встановленому законом порядку заяву про прийняття спадщини не подавала і не має наміру її подавати, але фактично прийняла спадщину, проживаючи з ним до дня його смерті, і після продовжує проживати в будинку, чим фактично прийняла спадщину після смерті чоловіка. ЇЇ право власності на частину вказаного спадкового майна відповідачка не визнає. Оформити спадкові права вона позбавлена можливості, оскільки право власності на вказаний будинок не зареєстровано в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, в зв»язку з цим державний нотаріус відмовив їй в видачі свідоцтва про право на спадщину і запропонував звернутися до суду. Тому просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] на ? частину житлового будинку з надвірними спорудами. Відповідач по первісному позову -[PERSON] подала до Виконавчого комітету [PERSON] міської ради, [PERSON] зустрічний позов, в якому просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] на ? частину житлового будинку з надвірними спорудами. В судовому засіданні представник позивача та позивачка по первісному позову позовні вимоги підтримали у повному обсязі з вищезазначених підстав та просили їх задовольнити, зустрічний позов визнали в повному обсязі, не заперечували проти його задоволення. Відповідачка по первісному позову -[PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги по первісному позову визнала в повному обсязі, не заперечувала проти їх задоволення, свої позовні вимоги по зустрічному позову підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Представник відповідача [PERSON] міська рада в судове засідання не з»явився, але надав відзив на позовну заяву, в якому у вирішенні питання покладаються на розсуд суду, просили розглянути справу без їх представника. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Представник третьої особи Другої [PERSON] державної нотаріальної контори в судове засідання не з»явився, але надав заяву, в якій прохали справу розглянути без участі їх представника. Суд, заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що первісний позов [PERSON] та зустрічний позов [PERSON] підлягають частковому задоволенню, в звязку з наступним. Судом встановлено, що 18.10.1968 році [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] (а.с.7). Від шлюбу 18.08.1969 року народилася дочка [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.52), яка після укладення шлюбу змінила прізвище на «Бєлозьорова», що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу(а.с.53). 02.05.2008 року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.6). Після його смерті відкрилася спадщина на належний йому житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: м. Суми, вул. Вигонопоселенська, 13. Відповідно до дублікату договору дарування від 13.08.1981 року, [PERSON] подарувала [PERSON] будинок, загальна площа якого 45, 3 кв.м., що знаходиться в м. Суми, вул. Вигонопоселенська, 13 на земельній ділянці загальною мірою 911 кв.м. , на якій знаходяться сарай «Б», л. кухня «В», огорожа № 1-2, вбиральня «Г», погріб «п/г», який належав їй на праві особистої власності (а.с. 11). Але при житті [PERSON] не зареєстрував своє право власності на даний будинок. До смерті [PERSON] мешкав в даному будинку та був зареєстрований разом з [PERSON] та [PERSON], що підтверджується довідкою (а.с. 20). Згідно ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною 2 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно до ст. ст. 1267, 1268, 1269, ЦК України частки у спадщині із спадкоємців за законом є рівними. Оскільки, на даний час позивачка по первісному позову [PERSON] та відповідачка по первісному позову [PERSON] не мають можливості оформити спадщину, так як при житті померлого [PERSON] право власності на житло не оформлювалося, суд вважає, за можливе визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка [PERSON] на ? частину житлового будинку, загальною жилою площею 45, 3 кв.м., та надвірні споруди: сарай «Б», л. кухню «В», огорожу № 1-2, вбиральню «Г», погріб «п/г», що знаходяться за адресою м. Суми, вул. Вигонопоселенська, 13 та визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті її батька [PERSON] на ? частину житлового будинку, загальною площею 45, 3 кв.м., та надвірні споруди: сарай «Б», л. кухню «В», огорожу № 1-2, вбиральню «Г», погріб «п/г», що знаходяться за адресою м. Суми, вул. Вигонопоселенська, 13. Як вбачається з технічного паспорту на житловий будинок за адресою: м. Суми, вул. Вигонопоселенська, 13 (а.с.17-19), душ «Д» є самовільною будівлею, оскільки за договором дарування від 13.08.1981 р. [PERSON] належать будинок, загальна площа якого 45, 3 кв.м., що знаходиться в м. Суми, вул. Вигонопоселенська, 13 на земельній ділянці загальною мірою 911 кв.м. , на якій знаходяться сарай «Б», л. кухня «В», огорожа № 1-2, вбиральня «Г», погріб «п/г». Згідно ч.2 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі,) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. У відповідності з вимогами ч.2, 5 ст.376 ЦК України особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього, на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. З системного аналізу ст.376 ЦК України, зокрема з урахуванням положень ст.331,373,375 ЦК України є очевидним, що визнання права власності на самочинне будівництво судом повинно відбуватися за наявності спору та у виключних випадках. Згідно з п.п.6 п.б ч.1 ст.31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», вирішення відповідно до законодавства спорів з питань містобудування належить до повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад та їх виконавчих органів. Таким чином, загальною процедурою вирішення справ щодо самочинного будівництва є адміністративна процедура, а компетентними органами для її здійснення є органи місцевого самоврядування. Згідно ч.1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В даному випадку, право власності сторін на душ «Д» ніким порушено не було, оскільки його [PERSON] збудував самочинно без відповідних на те дозволів. Судом достовірно встановлено, що [PERSON] за життя не звертався до органів місцевого самоврядування, а саме до постійно діючої комісії по вирішенню питань повязаних із самочинним будівництвом, самовільною зміною цільового та (або) функціонального призначення обєктів нерухомого майна та вирішенню питань, повязаних з обєктами, які функціонують без прийняття в експлуатацію, тобто не вжив жодних заходів для вирішення питання узаконення самочинно зведених будов. Оскільки, [PERSON] не звертався до органів місцевого самоврядування з приводу державної реєстрації свого права власності на самочинно збудовані будівлі, його права ніким не порушуються, за таких обставин суд вважає вимоги позивачки по первісному позову [PERSON] та відповідачки по первісному позову [PERSON] в частині визнання права власності на самовільну будівлю душ «Д» у домоволодінні за адресою: м. Суми, вул. Вигонопоселенська, 13 необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Крім цього, на даний час позивач не позбавлена можливості узаконити своє самочинне будівництво через постійно діючу комісію по вирішенню питань повязаних із самочинним будівництвом, самовільною зміною цільового та (або) функціонального призначення обєктів нерухомого майна та вирішенню питань, повязаних з обєктами, які функціонують без прийняття в експлуатацію. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial