Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-11 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з цим позовом, посилаючись на те, що вона зареєстрована [INFO] разом зі своїм батьком - [PERSON] Однак, з досягненням нею повноліття (з 2005 року) відповідач почав перешкоджати її проживанню в цій квартирі, поселив до неї квартиронаймачів. У звязку з порушенням права позивачки на проживання та користування вищевказаним житлом, остання просила суд вселити її до спірної квартири та зобовязати відповідача не чинити перешкод у користуванні цим житловим приміщенням. Відповідач, у свою чергу, звернувся до суду з зустрічною позовною заявою, у якій просив суд у задоволенні позовних вимог по первинному позову відмовити у повному обсязі, визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, виселити її з квартири [ADDRESS] та зобовязати КПЖ і КГ Вишгородської міської ради зняти її з реєстрації за вказаною адресою. У судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги та уточнила їх: окрім вселення її до спірної квартири та зобовязання відповідача не чинити перешкод у користуванні житловим приміщенням просила суд стягнути з останнього на її користь судові витрати та е селити до квартири її малолітнього сина [PERSON] Проти зустрічного позову про визнання такою, що втратила право користування житловим приміщенням та виселення заперечувала. Представник позивачки підтримав позовні вимоги останньої, а проти задоволення зустрічного позову заперечував. Відповідач проти первинного позову заперечував, підтримавши свої вимоги за зустрічним позовом. Представник відповідача підтримав позицію свого довірителя. Представник третьої особи за первинним позовом - органу опіки та піклування вишгородської міської ради підтримала позовні вимоги [PERSON] повністю, - проти вимог [PERSON] заперечувала. Представник третьої особи за зустрічним позовом - КПЖ і КГ Вишгородської міської ради до суду не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним вином. Причини неявки суду не повідомив. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі, а у задоволенні позовних вимог [PERSON] необхідно відмовити з наступних підстав. Встановлено, що 14.11.1995р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування, за яким [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв у дар трьохкімнатну квартиру [ADDRESS]. 14.03.1996р.останній зареєструвався за вказаною адресою, а 15.05.1997р. там же була зареєстрована його донька [PERSON] 10.03.2011р. у зазначеній квартирі також було зареєстровано онука власника квартири - [PERSON] Після розлучення батьків - 22.11.1995р. [PERSON] періодично мешкала то з матірю в м. Києві, то з батьком - у спірній квартирі. З часом [PERSON] взагалі заборонив дочці мешкати у цій квартирі та користуватись нею. 16.07.2005р. [PERSON] зареєструвався приватним підприємцем та, здійснюючи підприємницьку діяльність, 30.07.2010р. уклав зі сторонніми особами - [PERSON] та [PERSON] договір оренди квартири, згідно умов якого орендарі прийняли у тимчасове користування дві кімнати квартири [ADDRESS] на період часу з 01.08.2010р. по 30.06.2011р. Будучи зареєстрованою у квартирі свого батька, [PERSON] неодноразово робила спроби вселення до неї, що результатів не дало. Дані факти, зокрема, підтверджуються відповідними висновками ЖОЇ 1429 від 29.09.2010р. таЖОЇ 1448 від 05.10.2010р. (а.с.23-40). Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку. Згідно ч.1 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними тимчасово зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. 4.2 цієї ж статті передбачено, що якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Суд вважає, що [PERSON] була відсутня за місцем реєстрації з поважних причин, оскільки власник спірної квартири навмисно перешкоджав її проживанню у квартирі та користуванню нею, що підтверджується матеріалами справи, та показаннями свідка [PERSON], допитаного безпосередньо в судовому засіданні, а тому норми ст.71 ЖК України не можуть бути застосовані до [PERSON] Відповідно до ч.4 ст.9 ЖК України, ніхто не може бути виселений з займаного приміщення або обмежений у праві користування житловим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Підстави виселення без надання громадянам іншого житлового приміщення передбачені ст. 116 ЖК України. Зокрема, ч.1 ст.116 ЖК України визначено, що якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого житлового приміщення. [PERSON] в судовому засіданні не наведено жодних обставин, зазначених у ст.116 КК України, на підставі яких [PERSON] має бути виселена зі спірної квартири без надання іншого житлового приміщення. Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України члени сім'ї власника житлового будинку квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Як встановлено у судовому засіданні, між сторонами угоди про порядок користування спірною квартирою укладено не було. [PERSON] після народження сина [PERSON] зареєструвала його у квартирі [ADDRESS] - за місцем своєї реєстрації, що повністю відповідає вимогам ч.2 ст.156 ЖК України. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] Аналізуючи ж обставини, на які посилається [PERSON] та докази, на яких вони ґрунтуються, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні його позовних вимог. Так, [PERSON], у обґрунтування вимоги щодо визнання [PERSON] такою, що втратила право користування спірною квартирою, посилається на відсутність її. за місцем реєстрації понад шість місяців (ст.71 ч.1 ЖК України). Останнім надано суду два акти: №135 від 12.10.2010р. та №1 від 26.03.2011р., згідно яких [PERSON] не проживає у спірній квартирі з 1997р. Крім того, факт відсутності останньої за місцем прописки підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON] Однак, вказані акти та показання свідків суд не приймає до уваги, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] не мала можливості проживати у квартирі та користуватись нею з вини [PERSON], що є поважною причиною. Крім того, підстав, для виселення [PERSON] з житлового приміщення без надання іншого, що передбачені ст.116 ЖК України [PERSON] також не наведено. Відповідно до вимог ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Жодної обставини, викладеної у ст.61 ЦПК України судом не встановлено. Ч.3 ст.60 ЦПК України визначено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Таким чином, суд вважає, що [PERSON] не доведено обставин, на підставі яких може бути задоволено його позовні вимоги. На підставі ст.9,71,116,156 ЖК України,

Outcome: approved