Jurisdiction: civil
Date: 2012-02-26 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом, в якому просить постановити рішення, яким визнати недійсним та скасувати договір дарування житлового будинку по вул.Чайковського, 9 в смт.Червоноармійськ Житомирської області, вчинений нею на користь відповідачки [PERSON], посилаючись на наступне. Вона на праві приватної власності володіє житловим будинком по вул.Чайковського, 9 в смт.Червоноармійськ Житомирської області. У даний час з нею постійно проживає її син, [PERSON], який був зареєстрований в даному будинку 19 травня 2004 року та з яким вони проживають однією сім"єю, ведуть спільний бюджет. Скориставшись тим, що [PERSON] перебував в Київській області на роботі, відповідачка в лютому 2011 році, шляхом обману підговорила позивачку подарувати їй житловий будинок, а остання в свою чергу забезпечить матері кращі умови проживання, ніж її брат. Після вчинення договору дарування, [PERSON] забрала всі документи на будинок, а про неї перестала піклуватися зовсім та навіть не провідує. Крім того, позивачка дізналася, що її дочка неодноразово висловлювалася про те, що так-як вона являється власницею будинку, то в будь-який час може вигнати з нього матір та брата. Таким чином, вона зрозуміла, що стала жертвою обману, а договором дарування порушено права її та сина. У судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги у повному обсязі та просила їх задовольнити. Крім цього, вказала, що на момент укладення договору дарування помилялася, адже вважала, що вона вчиняє заповіт на користь своєї дочки, а нотаріус нічого їй не пояснювала. Представник позивачки підтвердив її твердження та просив задовольнити позовні вимоги. Третя особа - [PERSON] підтвердив у судовому засіданні те, що договір дарування його матір вчинила в той час, коли він перебував на роботі в м.Києві. Належним чином повідомлена відповідачка в судові засідання, призначені на 06 лютого 2012 року, 21 лютого 2012 року та 27 лютого 2012 року не з”явилася, заяви про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило. Крім цього, до суду повернулися конверти з судовими повістками, на яких зазначені відмітки працівників поштового зв"язку про те, що адресат від одержання листів відмовляється. З викладених обставин, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, з ухваленням заочного рішення, оскільки позивачка не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, розглянувши подані позивачкою та її представником документи та матеріали, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання договору дарування недійсним не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об’єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповід но до ч.ч.1, 2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Оскі льки [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Червоноармійською державною нотаріальною конторою Червоноармійського району Житомирської області від 02.04.1993 року належав житловий будинок по вул.Чайковського, 9 в смт.Червоноармійськ Житомирської області, то відповідно до ст.317 ЦК України вона мала право вільно володіти, користуватися та розпоряджатися даним майном. Ст.717 ЦК України передбачено, що за договором дарування одна сторона передає або зобов'язується передати у майбутньому другій стороні безоплатно майно у власність. Дарування майна іншим особам належить до виключного права власника майна, що є предметом договору дарування. Так, 28.02.2011 року, реалізуючи своє право, [PERSON] вчинила договір дарування, який було посвідчено Червоноармійською державною нотаріальнгою конторою 28.02.2011 року за реєстровим № 231, за яким дарувальник [PERSON] предала безоплатно у власність (подарувала), обдаровувана - [PERSON] прийняла у власність (прийняла в дар) дарунок - житловий будинок з належними до нього господарським спорудами та побутовими спорудами, що розташований по вул.Чайковського, 9 в смт.Червоноармійськ Житомирської області, підтвердивши, що цей договір не носить характеру мнимої та удаваної угоди. Крім цього сторонам було роз"яснено про те, що договір дарування передбачає перехід права власності з моменту прийняття дарунка, а перед підписанням даного договору вони були ознайомлені з його умовами, що стверджується відповіддю на запит суду державного нотаріуса Червоноармійської державної нотарільної контори Житомирської області від 27.02.2012 року за № 45/02-16. Відповідно до вимог ч.1 ст.229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилялася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов’язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків встановлених законом. Виходячи із змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, коли сторони мають повну уяву не тільки про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови. Тобто помилка - це неправильне сприйняття стороною суб’єкта, предмета чи інших істотних умов угоди, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого за обставинами справи можна вважати, що угода не була б укладена. Як роз’яснив Пленум Верховного Суду України в п.19 постанови від 6 листопада 2009 р. №9 „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними” правочин, вчинений під впливом помилки, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилялась сторона правочину (ст.229), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також, що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією із сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Оскільки з копії договору дарування вбачається, що сторони були ознайомлені з його істотними умовами та розуміли їх значення та наслідки, кожним з них вони були прочитані, зрозумілі і схвалені, а їх волевиявлення було вільним, суд вважає, що [PERSON] не помилялася, щодо обставин, які мають істотне значення для вчинення нею договору дарування. Крім цього, останньою не доведено, в чому полягала помилка під час укладення договору дарування, яку саме істотну умову такої угоди позивачка неправильно сприймала, яким чином таке неправильне сприйняття вплинуло на її волевиявлення, з огляду на те, що договір дарування є безвідплатним договором і мотиви укладення угоди не мають правового значення для вирішення спору про визнання недійсним договору з підстав його укладення внаслідок помилки. Як встановлено у судовому засіданні та підтверджується довідкою, виданою виконавчим комітетом Червоноармійської селищної Ради Червоноармійського району Житомирської області від 02.12.2011 року № 3620 у житловому будинку за адресою: вул.Чайковського, 9, смт.Червоноармійськ Житомирської області зареєстровані: [PERSON] та її син [PERSON] Проживання в будинку зазначених осіб, який є предметом договору дарування, не може бути підставою для визнання договору недійсним. Крім цього, проаналізувавши встановлені судом фактичні обставини по справі, оцінивши надані сторонами відповідно до правил ст.60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд виходячи із встановлених принципів верховенства права приходить до висновку, що вимоги [PERSON] не можуть бути визнані судом обґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed