Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому вказав, що 26.03.2008р. між ВАТ «Державний ощадний банк України»в особі заступника керуючого філії -Бердянське відділення №3129 та дружиною позивача -відповідачем [PERSON] був укладений договір іпотеки нерухомого майна, предметом якого була двокімнатна квартира [ADDRESS]. Вважає, що вказаний договір укладений з порушенням законодавства, а саме з порушенням права малолітньої дитини позивача -доньки [PERSON], [INFO], яка на момент укладання цього договору проживала у квартирі, що стала предметом іпотеки. При цьому, в порушення ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», дозвіл органу опіки та піклування на укладання вказаного договору отримано не було. На підставі того, що дитина була зареєстрована у вказаній квартирі лише в серпні 2009 року, позивач просить суд встановити факт постійного проживання [PERSON], [INFO] в квартирі [ADDRESS] 3 26.10.2007р. та до теперішнього часу, а також визнати недійсним договір іпотеки нерухомого майна від 25.03.2008р., укладений між ВАТ «Державний ощадний банк України»в особі заступника керуючого філії -Бердянське відділення №3129 та [PERSON]. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримав та дав пояснення, аналогічні викладеним в позові, а також додав, що він хоча і зареєстрований за іншою адресою -в гуртожитку по [ADDRESS], але там немає умов для проживання, тому разом з дружиною -відповідачем [PERSON] проживають в квартирі [ADDRESS] з моменту одруження. Разом з ними до своєї смерті [INFO] проживала бабуся дружини -[PERSON], яка і подарувала цю квартиру дружині. Про те, що його дружина уклала з «Ощадбанком»кредитний договір та договір іпотеки позивач знав, але, будучи юридично необізнаним, не знав до останнього часу, що це може стосуватись інтересів їх малолітньої дитини, яка проживає у вказаній квартирі з моменту свого народження. Також не знав, що для укладання оскаржуваного договору іпотеки потрібен був наданий дозвіл органу опіки та піклування. Просив позовні вимоги задовольнити. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, дав пояснення, аналогічні викладеним в позові, а також додав, що представники «Ощадбанку» знали про те, що відповідачка [PERSON], судячи з її вигляду, на час підготовки документів для отримання кредиту була вагітна та знаходилась на останніх строках вагітності. Також вони знали про те, що вона народила дитину тому, що інколи вона приходила до банку з дитиною після народження. Тому вони повинні були «здогадуватись», де проживає ця дитина та прийняти заходи для виконання вимог ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», але задовольнялись лише довідкою про те, що неповнолітні діти у квартирі, що є предметом іпотеки, не зареєстровані. Також зазначив, що відповідно до діючого законодавства строк позовної давності не поширюється на вимоги, що випливають з особистих немайнових прав людини, у разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи позовна давність починається з моменту досягнення дитиною повноліття, тому строк позовної давності вважає не порушеним. Просив позов задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача - ПАТ «Державний ощадний банк України»в особі філії -Запорізького обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України»- Мордико Ю.В. позовні вимоги не визнав та пояснив, що згідно довідки про реєстрацію та проживання в квартирі, що є предметом іпотеки за оскаржуваним договором, там були зареєстровані та проживали іпотекодавець [PERSON] та її бабуся. Згідно п.5.1.3 Договору іпотеки, іпотекодавець [PERSON] засвідчила, що не існує прав, обтяжень та вимог інших осіб на предмет іпотеки, останній нікому не отчужений, не переданий в управління, у спорі та/або під арештом та забороною не перебуває, не є предметом іпотеки по інших угодах, укладених іпотекодавцем з третіми особами, а також те, що предметом іпотеки не користуються неповнолітні діти. Вказаних умов було достатньо на той час для укладання оскаржуваного договору іпотеки. Про існування малолітньої доньки іпотекодавця представники банку знали, але її місце проживання було їм невідоме, ця обставина при вказаних умовах і не з'ясовувалась. Вважає, що малолітня дитина не має майнових прав на квартиру -предмет іпотеки, тому її права порушені не були. Крім того вважає, що позивачем порушений строк позовної давності. Просив в задоволенні позову відмовити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала повністю та пояснила, що готувала документи для отримання кредиту та укладання договору іпотеки ще за своєї вагітності. А також після народження дитини, до банку приходила в тому числі і з дитиною. Донька після народження постійно проживала і продовжує проживати у квартирі [ADDRESS]. Про те, що для укладання договору іпотеки потрібна згода органу опіки та піклування не знала, наслідків укладання цього договору для своєї дитини не передбачувала. Просила позов задовольнити. Допитана в судовому засіданні в якості свідка відповідач [PERSON] засвідчила, що її донька [PERSON] постійно проживає в квартирі [ADDRESS] з моменту виписки з пологового будинку 26.10.2007р. по теперішній час. Зараз ходить до дитячого садочка біля вказаного будинку. В судовому засіданні представник третьої особи - сектору з питань опіки, піклування та усиновлення служби у справах дітей виконавчого комітету Бердянської міської ради -Аліпова І.А. позовні вимоги підтримала та пояснила, що місце постійного проживання малолітньої доньки позивача не було своєчасно зареєстровано, тому законні права дитини були порушені вже з моменту народження. У випадку проживання неповнолітньої дитини у вказаній квартирі для укладання договору іпотеки був потрібен дозвіл органу опіки та піклування. Такий дозвіл за відсутності гарантій надання дитині іншого, не гіршого за попереднє, житла наданий бути не міг. Тому, можливо, і виникла спірна ситуація, що розглядається. Просила позовні вимоги задовольнити. Третя особа - сектор громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Бердянського МВ ГУМВС України в Запорізькій області в судове засідання надіслав заяву з проханням розглянути справу без участі його представника. В судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що знайомий з позивачем [PERSON] з 90-х років минулого сторіччя, за місцем реєстрації його місця проживання -в гуртожитку по [ADDRESS] він ніколи не проживав тому, що там немає умов для такого проживання. В судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що знайома з сім'єю [PERSON] приблизно з 2002-2003рр. Вони постійно проживають в квартирі [ADDRESS], донька [PERSON] після народження також проживає у вказаній квартирі. В судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що знайомий з сім'єю [PERSON] приблизно з 2005р. Вони постійно проживають в квартирі [ADDRESS], донька [PERSON] після народження у жовтні 2007 року також проживає у вказаній квартирі. Заслухавши пояснення позивача, його представника, відповідачів, представника третьої особи, свідчення свідків, вивчивши матеріали справи, суд доходить висновку про необхідність задоволення позовних вимог на підставі наступного. Згідно договору іпотеки нерухомого майна від 26.03.2008р. між ВАТ «Державний ощадний банк України»в особі заступника керуючого філії -Бердянське відділення №3129 та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON], іпотекодавець з метою забезпечення належного виконання зобов'язання, що випливає з кредитного договору №594 від 24.03.2008р., передала в іпотеку двокімнатну квартиру [ADDRESS]. Згідно відмітки у паспорті [PERSON], її місце постійного проживання зареєстровано у квартирі [ADDRESS] Запорізької області. Згідно свідоцтва про народження [NUMBER], [PERSON] народилася [INFO], її батьком є [PERSON], матір -[PERSON]. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Відповідно до ч.1 ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Судом встановлено та доведено, що місцем постійного проживання батьків малолітньої дитини [PERSON] є квартира [ADDRESS], де мати дитини зареєстрована, а батько проживає без реєстрації. Тому на підставі вищевказаних положень законодавства, місцем постійного проживання малолітньої дитини - [PERSON], [INFO] з моменту виписки з пологового будинку 26.10.2007р. і до теперішнього часу є також квартира [ADDRESS]. Це підтверджується в тому числі свідченнями допитаних в судовому засіданні свідків та ніким з учасників судового процесу не заперечувалось. Доказів протилежного до суду не надходило. Тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. На підставі викладеного суд вважає безспірним, що малолітня дитина [PERSON] за законом має право користування житлом у вигляді квартири [ADDRESS]. При цьому факт реєстрації місця постійного проживання дитини або відсутності такої реєстрації не впливає на фактичну ситуацію та наявність вказаного права дитини. Стаття 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей»гарантує, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна, при цьому неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень, а для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. У ч.3 ст.17 Закону України «Про охорону дитинства»визначено, що батьки не мають права без дозволу органів опіки та піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою., видавати письмові зобов'язання. Відповідно до ст.6 Закону України «Про іпотеку», у разі обмеження правомочності розпорядження нерухомим майном згодою його власника або уповноваженого органу державної влади чи органу місцевого самоврядування (в даному випадку органу опіки та піклування) така ж згода необхідна для передачі цього майна в іпотеку. З системного аналізу наведених норм матеріального права слідує, що передача за нотаріально посвідченим договором батьками в іпотеку нерухомого майна, де неповнолітня особа має право користування жилим приміщенням без попередньої згоди органу опіки та піклування є незаконною. Обставина відсутності згоди органу опіки та піклування ніким з учасників судового процесу не заперечувалась. Заперечуючи проти позову, відповідач посилається на ту обставину, що на час вчинення правочину надані іпотекодавцем документи не містили відомостей про наявність житлових прав неповнолітніх осіб відносно майна, що надавалось в іпотеку, а також фактичну відсутність майнових прав дитини на вказане майно. Такі заперечення є неприйнятними тому, що не впливають на суть спору, що розглядається. Відсутність відомостей про будь-які права особи не є доказом того, що такі права насправді відсутні, а відсутність майнових прав дитини на нерухоме майно не є доказом того, що у дитини відсутні інші права на це майно, зокрема право користування. Фактично це визнав в судовому засіданні сам представник відповідача Мордико Ю.В., який заявив, що при наявності достовірної інформації про те, що у квартирі, що є предметом іпотеки, проживає неповнолітня дитина, договір іпотеки стосовно цієї квартири відповідач укласти ніколи б не погодився без дозволу органи опіки та піклування. При таких обставинах слід визнати, що обидві сторони договору іпотеки, що оскаржується, під час укладання вказаного договору не дотримались положень закону, чим порушили права малолітньої дитини [PERSON]. Доходячи вказаного висновку, суд також враховує той факт, що обидва відповідача - ПАТ «Державний ощадний банк України»в особі філії -Бердянського відділення №3129 Запорізького обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України»та мати малолітньої дитини [PERSON] знали про існування дитини, яка народилась за кілька місяців до укладання оспорюваного договору, при цьому [PERSON] звісно знала про місце проживання своєї дитини у квартирі, що передавалась в іпотеку, а представники Банку повинні були як мінімум здогадуватись про це, але ніяких заходів по з'ясуванню цієї істотної обставини не прийняли. В силу загальних вимог, визначених ч.1, 6 ст.206 ЦК України, оспорюваний позивачем, що діє в інтересах дитини, договір іпотеки суперечить змісту вказаних актів цивільного законодавства, а також правам малолітньої дитини на час укладання правочину. Тому, у відповідності до ст.ст.215, 216 ЦК України цей правочин є недійсним і не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Позовні вимоги і в цій частині також підлягають задоволенню. Стосовно строків звернення до суду, то відповідно до п.1 ч.1 ст.268 ЦК України, позовна давність не поширюється на вимогу, що випливає із порушення особистих немайнових прав, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч.4 ст.261 ЦК України, у разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи позовна давність починається від дня досягнення нею повноліття. На підставі вказаних положень законодавства, а також враховуючи, що позивач [PERSON] не є стороною оскаржуваного договору, не був присутнім при його укладанні, не був знайомий з повним змістом цього договору, тому, будучи юридично не обізнаною людиною, не міг знати про порушення прав своєї малолітньої доньки при його укладанні, суд доходить висновку про те, що строк звернення до суду з позовом, що розглядається, не порушений. На підставі викладеного,

Outcome: approved