Jurisdiction: civil
Date: 2011-08-25 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Швейцплац» (далі - ТОВ «Швейцплац», позивач) звернулося до суду з вказаним даним позовом посилаючись на те, що договори купівлі-продажу земельних ділянок, укладені 15 грудня 2006 року з відповідачем [PERSON] (далі - відповідач) не відповідають вимогам чинного законодавства та підлягають визнанню недійсними. Також просило застосувати наслідки недійсності правочинів. В судовому засіданні представник ТОВ «Швейцплац» позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Відповідач [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечив, зазначив в судовому засіданні, що відсутні підстави для визнання спірних договорів недійсними, оскільки вони відповідають всім вимогам, встановленим Цивільним та Земельним Кодексами України для відповідних угод. Просив в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Між ТОВ «Швейцплац» як покупцем та [PERSON], як продавцем 15.12.2006року було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 4,48 га, що розташована за адресою: Київська область, Макарівський район, Маковищанська сільська рада, цільове призначення - ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 3222784600:00:001:0006, за умовами якого відповідач зобов'язався продати земельну ділянку позивачу, а останній зобов'язався прийняти цю земельну ділянку у власність та сплатити за неї визначену договором ціну. Продаж вчинено за 3426000 грн. Факт повного розрахунку підтверджується відміткою нотаріуса на договорі відповідно до п. З договору. Вказаний договір купівлі-продажу земельної ділянки посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 2955д та зареєстровано в Державному реєстрі правочинів 15.12.2006 за №1798873 (далі - «Договір № 2958д»). В той же день, між ТОВ «Швейцплац» як покупцем та [PERSON], як продавцем було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 4,48 га, що розташована за адресою: Київська область, Макарівський район, Маковищанська сільська рада, цільове призначення - ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 3222784600:00:001:0007, за умовами якого відповідач зобов'язався продати земельну ділянку позивачу, а останній зобов'язався прийняти цю земельну ділянку у власність та сплатити за неї визначену договором ціну. Договір купівлі-продажу земельної ділянки також було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 2958д та зареєстровано в Державному реєстрі правочинів 15.12.2006 за №1798806 (далі - Договір № 2955д). Продаж вчинено за 3426000 грн. Факт повного розрахунку підтверджується відміткою нотаріуса на договорі відповідно до п. З договору. Вирішуючи вимоги за позовною заявою суд виходить з наступного. Загальні вимоги до правочину встановлені ст. 203 ЦК України, відповідно до якої, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Зміст угод про перехід права власності на земельні ділянки, до яких відносяться оспорювані договори, визначено ст. 132 ЗК України, яка на момент їх укладення передбачала, що такі угоди повинні містити: а) назву сторін (прізвище, ім'я та по батькові громадянина, назва юридичної особи); б) вид угоди; в) предмет угоди (земельна ділянка з визначенням місця розташування, площі, цільового призначення, складу угідь, правового режиму тощо); г) документ, що підтверджує право власності на земельну ділянку; г) відомості про відсутність заборон на відчуження земельної ділянки; д) відомості про відсутність або наявність обмежень щодо використання земельної ділянки за цільовим призначенням (застава, оренда, сервітути тощо); е) договірну ціну; є) зобов'язання сторін. Як вбачається з укладених між сторонами договорів, дані договори не містять зазначення складу угідь земельних ділянок, які є предметом купівлі-продажу, та чітко визначеного правового режиму цих ділянок. Як зазначив позивач, склад угідь для нього має істотне значення при відчуженні спірних земельних ділянок, оскільки впливає на можливості подальшого використання цих ділянок та розпорядження ними. Так, відповідно до статті 6 Закону України «Про плату за землю» (чинного на момент укладення оспорюваних договорів) в залежності від складу угідь визначається розмір земельного податку. В разі зміни цільового призначення даних земельних ділянок, склад угідь істотно впливає на процедуру такої зміни, а саме визначає за рішенням якого органу змінюється цільове призначення земельної ділянки - районної державної адміністрації чи Кабінету Міністрів України (п. 10 Порядку зміни цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2002 року № 502). Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЗК України відшкодуванню підлягають втрати сільськогосподарських угідь (ріллі, багаторічних насаджень, перелогів, сінокосів, пасовищ), лісових земель та чагарників як основного засобу виробництва в сільському і лісовому господарстві внаслідок вилучення (викупу) їх для потреб, не пов'язаних із сільськогосподарським і лісогосподарським виробництвом. Таке відшкодування провадиться зокрема при зміні цільового призначення земель сільськогосподарського призначення. А відповідно до Порядку визначення втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, які підлягають відшкодуванню, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.11.1997 року № 1279, нормативи втрат сільськогосподарського і лісогосподарсь\-кого виробництва, які підлягають відшкодуванню, напряму залежать від складу угідь. Таким чином, при укладені оспорюваних договорів були порушені права позивача, який не був належним чином повідомлений про склад угідь та правовий режим придбаних земельних ділянок. Частиною 1 ст. 215 ЦК України встановлено підстави недійсності правочину, а саме недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до статті 210 Земельного кодексу України, угоди, укладені із порушенням встановленого законом порядку купівлі-продажу, ренти, дарування, застави, обміну земельних ділянок, визнаються недійсними за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 статті 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернута другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Суд відхиляє доводи відповідача щодо ознайомлення представника відповідача з детальною інформацією про земельні ділянки на момент купівлі- продажу, оскільки дані твердження не підтверджуються відповідними доказами. Згідно витягу з єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 25.08.2011 року за земельними ділянками, що були предметом спірних угод обтяження чи обмеження не зареєстровані. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов ТОВ «Швейцплац» про визнання недійсним договорів купівлі-продажу земельних ділянок підлягає задоволенню.

Outcome: approved