Jurisdiction: civil
Date: 2012-02-08 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Позивачі звернулись до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання недійсним договору оренди квартири та усунення перешкод в користуванні квартирою посилаючись на те, що вона перебувала у шлюбі з [PERSON] Під час перебування у шлюбі була придбана квартира [ADDRESS]. На даний час триває судовий процес щодо поділу спільного майна подружжя. 21.06.2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір оренди квартири [ADDRESS]. Даний договір укладався без її згоди та тому підлягає визнанню недійсним. Після укладення договору оренду відповідачами змінено замок у вхідних дверях та не надано їй ключів. Відповідачі не пускають її до власної квартири, чим чинять перешкоди у користуванні та розпорядженні власним майном. Тому просила суд визнати недійсним договір оренди від 21.06.2011 року укладений між [PERSON] та [PERSON]; виселити [PERSON] зі спірної квартири; зобовязати [PERSON] не чинити їй перешкоди у користуванні спірною квартирою; судові витрати покласти на відповідачів. Позивач в судове засідання надала заяву про розгляд справи у її відсутність. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідачі до суду не зявились, причини неявки суду не повідомили, хоча про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином, а тому по справі необхідно постановити заочне рішення, відповідно до ст. 224 ЦПК України через неявку відповідачів в судове засідання. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартира від 03 листопада 2004 року (а.с.7-8). [PERSON] з 08 грудня 2001 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (а.с.5), шлюб між якими було розірвано 22 травня 2010 року (а.с.9). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~21 червня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір оренди квартири [ADDRESS] (а.с.10). [PERSON] укладаючи з [PERSON] договір оренди квартири мав отримати від [PERSON] письмову згоду на укладення вищевказаного договору, оскільки відповідно до ч. 1-3 ст. 65 Сімейного кодексу України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч. 3 ст. 215 ЦПК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Частиною 2 ст. 68 Сімейного кодексу України, розпоряджання майном, що є обєктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Оскільки, на час укладення договору шлюб між позивачем та відповідачем [PERSON] було розірвано, але судом ще не прийнято рішення про поділ майна подружжя, а саме квартири [ADDRESS], а відтак, на час укладення договору оренди квартири відповідач [PERSON] не міг розпоряджатись спірною квартирою на власний розсуд, що дає підстави для визнання укладеного між відповідачами договору оренди квартири недійсним. Відповідно до ст. 109 ЖК Української РСР, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до вимог ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до вимог ч.1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Також у статті 41 Конституції України вказано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В судове засідання відповідачі не надали докази, які б спростовували докази позивача, тому суд позбавлений можливості врахувати інші докази та приймає до уваги лише докази, які містяться в матеріалах справи. Оскільки, відповідачі своїм проживання порушують права позивача як власника спірної квартири, відповідач [PERSON] безпідставно проживає в спірній квартирі, позивач має право вимагати усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні своїм майном, тому відповідач [PERSON] підлягає виселенню без надання їй іншого житлового приміщення, а відповідача [PERSON] необхідно зобовязати не чинити перешкоди позивачу у користуванні спірною квартирою, отже позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 8 грн. 50 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення в сумі 37 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved