Jurisdiction: civil
Date: 2012-01-10 00:00:00

Позивач [PERSON] у вересні 2010 року звернувся до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу (а.с. 1-2). В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що з відповідачем перебуває у шлюбі з 22 квітня 2008 року. Від шлюбу має неповнолітню дитину –[PERSON], [INFO], яка мешкає з ним. Через сварки з причини постійних подружніх зрад дружини, він втратив почуття поваги, любові та дружби до неї, а тому шлюб необхідно розірвати. У судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав, прохав задовольнити позов у повному обсязі. Надав пояснення аналогічні тексту позовної заяви. Додатково пояснив, що відповідачка після народження дитини за нею не гляділа, гуляла, приходила додому вранці, у нетверезому стані. Одного разу повідомила йому, що пішла від нього, так як він є поганим чоловіком. Їх сім’я фактично розпалася так як вони мешкають окремо одне від одного, шлюбних стосунків не підтримують, спільним побутом та взаємними правами та обов’язками не пов’язані. Місця знаходження відповідачки він не знає, вона час від часу телефонує йому та повідомляє, що перебуває у різних містах України. Примирення та збереження родини вважає неможливим. Спору про поділ нажитого майна немає. Дитина живе з ним у його матері, має окрему кімнату, відвідує дитячий садочок. Враховуючи те, що дружина пішла та покинула йому дитину, прохав після розірвання шлюбу залишити дитину мешкати з ним. Відповідачка належним чином, шляхом оголошення про виклик до суду через засоби масової інформації, повідомлена про час та місце розгляду справи, але у судове засідання не з’явилася, письмових заяв та клопотань суду не надала (а.с. 30). Згідно з ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, то може вирішувати справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановлювати заочне рішення). Позивач не заперечував проти розгляду справи за відсутності відповідача. З цих підстав суд, спираючись на норми ст.ст. 169, 224 ЦПК України, розглянув справу у заочному порядку та ухвалив рішення. Заслухавши пояснення позивача та перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що сторони 22 жовтня 2008 року уклали шлюб у Центральному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції, актовий запис № 1470 (а.с. 6). Від шлюбу мають неповнолітню дитину –[PERSON], [INFO], яка мешкає з позивачем, знаходиться на його утриманні (а.с. 28-29). На даний час не підтримують сімейно-шлюбних відносин. Майнового спору не мають. Судові витрати по справі складають 38 гривень 50 копійок (а.с. 1-2). Згідно зі ст. 112 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Відповідно до вимог ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв’язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище. Суд, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, дійшов до висновку про те, що подальше спільне життя подружжя буде суперечити інтересам позивача та його дитини, а тому збереження сім’ї неможливе. З цих підстав позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Також суд вважає, що після розірвання шлюбу дитина повинна залишитися мешкати там, де мешкає на цей час - із батьком, так як у судовому засіданні встановлено, що батьком створено усі необхідні умови для її існування, а матір дитиною не піклується. На підставі викладеного,

Outcome: approved