Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-28 00:00:00

01.08.2011 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої злочином, обґрунтовуючи вимоги тим, що 26.04.2009 р. сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої він отримав тілесні ушкодження, віднесені до тяжких по критерію небезпеки для життя. Згідно вироку П’ятихатського районного суду від 20.10.2010 р. [PERSON] передав ключі від автомобіля, належного на праві власності [PERSON], [PERSON], а той, перебуваючи у стані алкогольного сп’яніння, втратив керування над автомобілем і допустив наїзд на перешкоду, внаслідок чого [PERSON], який перебував в салоні автомобіля в якості пасажира, отримав тяжкі травми, а саме, закриту хребтово-спинно-мозкова травму з компресійно-оскольчатим переломом 1-го хребця попереку, його дужок і відростків з забиттям спинного мозку 3 ступеня, порушенням функцій тазових органів, нижньої параплегії, втрати функцій статики і ходьби. Тривалий час перебував на лікуванні і йому призначено 1-у групу інвалідності, потребує постійного стороннього догляду. [PERSON] визнано винним за ст.. 286 ч. 2 КК України і засуджено до позбавлення волі. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 20.06.2011 р. з [PERSON] стягнуто на його користь матеріальну і моральну шкоду з того розрахунку, що вина [PERSON] у завданій йому шкоді становить 30 %. На момент отримання травм він працював охоронником 4 розряду у філії ТОВ «МДК»м. Дніпропетровськ, середній заробіток складав 2333,33 грн., однак 23.09.2009 р. звільнений за п. 2 ст. 40 КЗпПУ. Втрачений заробіток розраховує у 5-ти кратному розмірі з 01.05.2009 р. по серпень 2011 р. у розмірі 33225,67 грн., оскільки вина [PERSON] визначена судом в частині, що складає 30 %, і саме з травня 2009 р. він отримував меншу зарплату. З вересня 2011 р. втрачений заробіток, що підлягає стягненню щомісячними платежами, складає у вересні 2011 р. 1440 грн., у жовтні –1477,50 грн., у листопаді –1477,50 грн., у грудні 2011 р. і надалі до наступного огляду МСЕК по 1506 грн.. Крім того, він потребує стороннього догляду та витрачає кошти на побутове обслуговування. З врахуванням частки вини [PERSON] розмір витрат на звичайний сторонній догляд з жовтня 2009 р. по серпень 2011 р. складає 3063 грн., на побутове обслуговування –1531,50 грн.. Просить стягнути понесені судові витрати. У судовому засіданні позивач підтримав заявлені ним вимоги з уточненнями, посилаючись на ті ж обставини, що і у позовній заяві та додав, що при визначенні позовних вимог в частині стягнення втраченого заробітку раніше виходив з припущення, що він втратив 100 % професійної працездатності, однак згідно висновку судово-медичної експертизи він отримав тілесні ушкодження, які привели до стійкої втрати 80 % професійної працездатності до зміни групи інвалідності, тому вважає, що витрати на сторонній догляд і побутове обслуговування слід стягнути з [PERSON] з жовтня 2009 р. по серпень 2012 р.. Виходячи з цього розмір втраченого заробітку за період з травня 2009 р. по грудень 2011 р. становить 31301,34 грн., а розмір втраченого заробітку періодичними щомісячними платежами з січня 2012 р. до наступного огляду МСЕК 10.09.2012 р. складає 1204,80 грн.. Витрати на звичайний сторонній догляд і побутове обслуговування з вересня 2011 р. по серпень 2012 р. збільшує і вважає, що підлягають стягненню кошти на сторонній догляд 4857,90 грн., а на побутове обслуговування –2428,95 грн.. Загалом позовні вимоги зменшив з 55769,17 грн. до 48226,59 грн.. Просив стягнути понесені судові витрати на проведення експертизи у розмірі 2169,07 грн., а також 199,98 грн., витрачених на придбання бензину на поїздку в бюро СМЕ м. Дніпропетровська для огляду медичною комісією і 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Представник позивача адвокат [PERSON] підтримав позов [PERSON]. Відповідач про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, в судове засідання не з’явився повторно і свого представника не направив, причини неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача і його представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з таких підстав. Матеріалами справи встановлено, що вироком П’ятихатського районного суду від 20.10.2010 р. [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.. 286 ч. 2 КК України, та засуджено до позбавлення волі (а.с. 10-14). При цьому встановлено, що 26.04.2009 р. [PERSON] порушив Правила дорожнього руху і перебуваючи в стані алкогольного сп’яніння, не маючи права управління транспортним засобом, керуючи автомобілем «Шевроле Авео»не вибрав безпечної швидкості руху, втратив керування автомобілем та скоїв наїзд на паркан домоволодіння, внаслідок чого [PERSON], який знаходився в салоні автомобіля, завдано тяжких тілесних ушкоджень. Автомобіль належить на праві власності [PERSON], а [PERSON] має право керування цим автомобілем і на той час транспортний засіб знаходився в його оперативному управлінні. Згідно довідок МСЕК від 22.09.2009 р. (а.с. 26) і від 06.09.2010 р. (а.с. 27) [PERSON] встановлена 1-а група інвалідності з 22 вересня 2009 р. з переоглядом 10.09.2012 р.. За висновком про умови та характер праці він потребує постійного стороннього догляду. Статус пенсіонера та інваліда 1 групи за загальним захворюванням підтверджується пенсійним посвідченням серія ААЕ № 881077 від 09.11.2010 р. (а.с. 31). З трудової книжки [PERSON] слідує, що 23.09.2009 р. його звільнено з посади охоронника 4 розряду з Філії ТОВ «МДК»у м. Дніпропетровську згідно п. 2 ст. 40 КЗпП України (розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу через виявлену невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок стану здоров’я, яке перешкоджає продовженню даної роботи) (а.с. 29-30). Довідкою Філії ТОВ «МДК»підтверджується працевлаштування [PERSON] і отримання ним заробітної плати за місцем роботи (а.с. 17). Правилами ч. 2 ст. 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. З матеріалів справи видно, підтверджується судовими рішеннями, у тому числі вироком П’ятихатського районного суду від 20.10.2010 р. (а.с. 10-14), ухвалою колегії суддів судової палати по кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 22.12.2010 р. (а.с. 15-16), вищезазначеним рішенням від 20.06.2011 р. (а.с. 20-22), право керування автомобілем «Шевроле Авео»на той час мав [PERSON] та без належних правових підстав передав автомобіль [PERSON]. Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно положень п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 р. № 6 (зі змінами) «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»(далі –постанова Пленуму ВСУ) під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Таким чином, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Особа, яка неправомірно заволоділа ним, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов’язана відшкодувати її на загальних підставах. Якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 20.06.2011 р. (а.с. 20-22) встановлено, що вина [PERSON] у завданій [PERSON] шкоді становить 30 %. Статтею 61 ч. 3 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовими рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. У відповідності зі ст.. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Згідно ст.. 1195 ч.ч. 1, 3 цього Кодексу фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у зв'язку з втратою здоров'я, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів. Відповідно до ст.. 1197 ч. 1 ЦК України розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності. Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров'я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати. Згідно ч.ч. 1, 2 ст.. 1202 цього ж Кодексу відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. Стягнення додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, може бути здійснене наперед у межах строків, встановлених на основі висновку відповідної лікарської експертизи, а також у разі необхідності попередньої оплати послуг і майна (придбання путівки, оплата проїзду, оплата спеціальних транспортних засобів тощо). За висновком комісійної судово-медичної експертизи № 197 від 21.11.2011 р. (а.с. 82-90) після травми 26.04.2009 р. при ДТП [PERSON] отримав компресійно-оскольчатий перелом 1-го поперекового хребця, забій спинного мозку ІІІ ступеню, порушення функції тазових органів, що під час травматичного процесу призвели до післятравматичної міелорадикулопатії з грубим нижнім в’ялим, переважно правостороннім, парапарезом, вираженим порушенням функції хребта, статико динамічної функції у вираженому ступеню, що призвело до стійкої постійної втрати загальної працездатності 60 відсотків, що відповідає вимогам Інструкції № 2 «О порядке организации и проведения врачебно-страховой экспертизы», затвердженої наказом МОЗ України від 17.01.1995 р. № 6, та втрати професійної працездатності 80 відсотків, що відповідає вимогам наказу МОЗ України № 238 від 05.08.1998 р. п. 2 «г». Повторне обстеження може проводитися лише в разі зміни групи інвалідності. Проти висновку експертизи не заперечив позивач. З її матеріалів слідує, що 17.11.2011 р. [PERSON] був консультований членами експертної комісії, у тому числі лікарем-ортопедом-травматологом Українського Державного науково-дослідницького інституту медико-соціальних проблем інвалідності, кандидатом медичних наук [PERSON], кандидатом медичних наук, завідуючим науково-дослідницьким відділенням неврології того ж Інституту [PERSON]. Останній в дослідницькій частині висновку (а.с. 88) зазначив, що в теперішній час [PERSON] являється інвалідом Б групи (по 01.11.2012 р.), що характеризується «…високим ступенем втрати здоров’я, який спричиняє значну залежність від інших осіб у виконанні життєво важливих соціально-побутових функцій і часткову нездатність до виконання окремих елементів самообслуговування… Критеріями встановлення підгрупи Б 1 групи інвалідності є ступінь втрати здоров’я, що сприяє втраті можливості самостійного задоволення з допомогою технічних засобів і за умови відповідного облаштування житла більшості життєво необхідних фізіологічних та побутових потреб». З урахуванням встановлених обставин і вимог закону суд дійшов висновку, що вина [PERSON] у завданій [PERSON] шкоді становить 30 %, ступінь втрати загальної працездатності - 60 %, ступінь втрати професійної працездатності –80 %. Шкоду, в силу ст.. 1187 ЦК України, зобов’язаний відшкодовувати відповідач, як особа, в оперативному управлінні якої станом на 26.04.2009 р. перебував транспортний засіб «Шевроле Авео». Середньомісячний заробіток (дохід) позивача за останні повні три місяці роботи (січень-березень 2009 р.) складає 2333,33 грн. (а.с. 28, 32) і є меншим від п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, тому розмір втраченого заробітку (доходу) слід обчислювати виходячи саме з п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати. Сума втраченого заробітку з урахуванням 5-кратного розміру мінімальної заробітної плати (статтею. 55 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 р. встановлено мінімальну заробітну плату на 01.04.2009 р. на рівні 625 грн., з 01.07.2009 р. статтею 2 Закону України «Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати»від 20.10.2009 р. № 1646-VI визначено мінімальну зарплату у 630 грн., з 01.10.2009 р. –650 грн., з 01.11.2009 р. на рівні 744 грн.) за період з 01.05.2009 р. по 31.12.2011 р. включно становитиме 31301,34 грн. з наступного розрахунку: травень 2009 р. 625 грн. (мінімальна зарплата) х 5 (п’ятикратний розмір) –1239,30 грн. (сукупний дохід позивача) = 1885,70 гривень, червень 2009 р. 625 грн. х 5 -1377 грн. = 1748 гривень, липень 2009 р. 630 грн. х 5 –2042,55 грн. = 1107,45 гривень, серпень 2009 р. 630 грн. х 5 –1032,75 грн. = 2117,25 гривень, вересень 2009 р. 630 грн. х 5 –1356,18 грн. = 1793,82 гривень на загальну суму 8652,22 грн.. [PERSON] з 22.09.2009 р. встановлено 1-у групу інвалідності, призначено пенсію, тому надалі застосовуються положення ст.. 1195 ч. 3 ЦК України. Сума втраченого заробітку у жовтні 2009 р. становить 650 грн. х 5 = 3250 гривень, у листопада-грудні 2009 р. 744 грн. х 5 х 2 = 7440 гривень, у січні-березні 2010 р. 869 грн. х 5 х 3 =13035 гривень, у квітні-червні 2010 р. 884 грн. х 5 х 3 = 13260 гривень, у липні-вересні 2010 р. 888 грн. х 5 х 3 = 13320 гривень, у жовтні-листопаді 2010 р. 907 грн. х 5 х 2 = 9070 гривень, у грудні 2010 р. 922 грн. х 5 = 4610 гривень, у січні-березні 2011 р. 941 грн. х 5 х 3 = 14115 гривень, у квітні-серпні 2011 р. 960 грн. х 5 х 5 = 24000 гривень на загальну суму 102100 грн.. Виходячи з наведеного розрахунку втрачений заробіток з травня 2009 р. по серпень 2011 р. становить 110752,22 грн. (8652,22 + 102100 = 110752,22). Враховуючи те, що вина [PERSON] у завданій [PERSON] шкоді визначена судовим рішенням від 20.06.2011 р. у розмірі 30 %, то до стягнення за вказаний вище період підлягає 33225,67 грн. (110752,22 грн. х 0,30 = 33225,67). Розраховуючи втрачений заробіток з вересня 2011 р. по грудень 2011 р. включно суд враховує встановлений законодавством розмір мінімальної заробітної плати і 30 % частки вини [PERSON], тому у вересні 2011 р. він становить 1440 грн. (960 грн. х 5 = 4800 грн. х 0,30 = 1440 грн.), у жовтні 2011 р. –1477,50 грн. (985 грн. х 5 = 4925 грн. х 0,30 = 1477,50 грн.), у грудні 2011 р. - 1506 грн. (1004 грн. х 5 = 5020 грн. х 0,30 = 1506 грн.), тому за вказаний період втрачений заробіток становить 31301,34 грн. (33225,67 + 1440 + 1477,50 + 1477,50 + 1506 х 0,8 (де 0,8 –розмір у 80 % втрати професійної працездатності) = 31301,34 гривень. Крім того, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я або смертю потерпілого, згідно чинного законодавства здійснюється щомісячними платежами, тому з 01.01.2012 р. по 31.08.2012 р. (до наступного переогляду МСЕК) з [PERSON] слід стягувати щомісячно 1204,80 гривень з розрахунку 1506 грн. х 0,8 = 1204,80 грн., де 1506 грн. – розмір втраченого заробітку у грудні 2011 р. до збільшення розміру мінімальної зарплати, 0,8 –розмір у 80 % втрати професійної працездатності. Вирішуючи питання про відшкодування додаткових витрат, викликаних необхідністю стороннього догляду, суд виходить з того, що ці витрати, як і витрати на побутове обслуговування, підлягають стягненню відповідно до ст.. 1195 ЦК України. Суд зазначає, що необхідність такого догляду за [PERSON] підтверджується довідками МСЕК, висновком експертизи від 21.11.2011 р., оскільки позивач дійсно має високий ступінь втрати здоров’я, який спричиняє значну залежність його від інших осіб у виконанні життєво важливих соціально-побутових функцій і часткову нездатність до виконання окремих елементів самообслуговування. Визначаючи розмір таких витрат суд з застосуванням положень ст.. 8 ЦК України посилається на ст.. 34 ч. 4 Закону України «Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», відповідно до якої витрати на постійний сторонній догляд визначаються у розмірі не менше половини мінімальної заробітної плати, а на побутове обслуговування –чверті її розміру. Відповідно до п. 19 постанови Пленуму ВСУ розмір витрат на необхідний догляд за потерпілим установлюється залежно від характеру цього догляду (який при ушкодженні здоров’я у зв’язку з виконанням трудових обов’язків визначається МСЕК, а в інших випадках –судово-медичною експертизою) і не може бути меншим (на місяць) від: мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати; її половини –на постійний сторонній догляд; чверті –на побутове обслуговування (прибирання, прання білизни тощо). Для інвалідів 1 групи висновок МСЕК чи судово-медичної експертизи про потребу в звичайному сторонньому догляді або в побутовому обслуговуванні не вимагається. За період з 01.10.2009 р. по 31.08.2012 р. включно розмір витрат на постійний сторонній догляд становить 4857,90 грн., а на побутове обслуговування за той же період витрати складають 2428,95 грн. і підлягають стягненню з [PERSON] з наступного розрахунку: у жовтні 2009 р. мінімальна зарплата складала 650 грн., тому розмір витрат на постійний сторонній догляд складає 325 грн. (650 : 2 = 325), а на побутове обслуговування 162,50 грн. (650 : 4 = 162,50); у листопаді-грудні 2009 р. відповідно 744 грн. (744 : 2 = 372 х 2 місяці = 744) і 372 грн. (744 : 4 = 186 + 186 = 372); у січні-березні 2010 р. відповідно 1303,50 грн. (869 : 2 = 434,50 х 3 = 1303,50) і 651,75 грн. (869 : 4 = 217,25 х 3 = 651,75); у квітні-червні 2010 р. відповідно 1326 грн. (884 : 2 = 442 х 3 = 1326) і 663 грн. (884 : 4 = 221 х 3 = 663); у липні-вересні 2010 р. відповідно 1332 грн. (888 : 2 = 444 х 3 = 1332) і 666 грн. (888 : 4 = 222 х 3 = 666); у жовтні-листопаді 2010 р. відповідно 907 грн. (907 : 2 = 453,50 х 2 = 907) і 453,50 грн. (907 : 4 = 226,75 х 2 = 453,50); у грудні 2010 р. відповідно 461 грн. ( 922 : 2 = 461) і 230,50 грн. (922 : 4 = 230,50); у січні-березні 2011 р. відповідно 1411,50 грн. (941 : 2 = 470,50 х 3 = 1411,50) і 705,75 грн. (941 : 4 = 235,25 х 3 = 705,75); у квітні-вересні 2011 р. відповідно 2880 грн. (960 : 2 = 480 х 6 = 2880) і 1440 грн. (960 : 4 = 240 х 6 = 1440); у жовтні-листопаді 2011 р. відповідно 985 грн. (985 : 2 = 492,50 х 2 = 985) і 492,50 грн. (985 : 4 = 246,25 х 2 = 492,50); у грудні 2011 р. та у січні-серпні 2012 р. відповідно 4518 грн. (1004 : 2 = 502 х 9 = 4518) і 2259 грн. ( 1004 : 4 = 251 х 9 = 2259), на загальну суму відповідно 16193 грн. і 8096,50 грн.. З урахуванням 30 % частки вини [PERSON] розмір витрат на постійний сторонній догляд становить 4857,90 грн. (16193 х 0,30 = 4857,90) і 2428,95 грн. витрат на побутове обслуговування (8096,50 х 0,30 = 2428,95). Відповідно до ст.. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов’язаних з розглядом справи, у тому числі витрати на інформаційно-технічне забезпечення, витрати, пов’язані з проведенням судових експертиз, з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчинення інших дій, необхідних для розгляду справи. Позивачем сплачено за проведення комісійної судово-медичної експертизи 2169,07 грн., а 17.11.2011 р. в ході проведення цієї експертизи [PERSON] був консультований членами експертної комісії і ним витрачено 199,98 грн. на придбання бензину для організації поїздки і його доставки автотранспортом в ОКЗ «Бюро судово-медичної експертизи»м. Дніпропетровська, що підтверджується квитанцією, фіскальним чеком і договором № 14 про надання послуг (а.с. 109-110), сплачено 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи (а.с. 1), тому відповідно до ч. 1 ст.. 88 ЦПК України зазначені судові витрати присуджуються з [PERSON] на користь [PERSON] у повному обсязі, а судовий збір покладається на відповідача. На підставі ст.ст. 22, 1166, 1187, 1195, 1197, 1202 ЦК України, п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 р. № 6 (зі змінами) «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»,

Outcome: approved