Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-18 00:00:00

В травні 2011 року [PERSON] звернулася до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до відповідача [PERSON], треті особи Відділ опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради, прокурор Індустріального району м. Дніпропетровська про визначення місця проживання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. В обґрунтування своїх вимог в позовній заяві та в судовому засіданні позивачка посилалась на те, що з 03 лютого 2007 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON]. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Шлюб розірвано рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 травня 2009 року. Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати з нею. Згідно довідки КЖЕП №53 дитина зареєстрована разом з нею в квартирі [ADDRESS]. Після припинення ними подружніх відносин, вона не заперечувала відповідачу приймати участь у вихованні дитини, не заперечувала бачитися з сином, відвідувати його, брати його для спілкування. Відповідач мав можливість забирати сина на тиждень, а згодом привозив та повертав дитину їй. Згодом відповідач став не дотримуватись їх домовленості щодо строків повернення дитини. Вона постійно нервувала, хвилювалася, телефонувала йому, вимагала повернути дитину додому. Кожного разу з цього приводу виникали конфлікти. Тому вона звернулася до Відділу опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради щодо визначення місця проживання малолітньої дитини сина [PERSON] разом з нею. Вважає, що із інтересів дитини буде доцільно визначити місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO], разом із матірю за адресою [ADDRESS]. Відповідач в судове засідання не зявився. Про час і місце слухання справи повідомлявся згідно правил ч. 9 ст. 74 ЦПК України. Позивачка не заперечувала, щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник Органу опіки і піклування Індустріальної районної в місті ради, яка діяла на підставі доручення, в судовому засіданні підтримала висновок щодо визначення місця проживання малолітнього та просила в інтересах малолітньої дитини визначити місце проживання малолітнього [PERSON] з матірю. Помічник прокурора Індустріального району м. Дніпропетровська в судовому засіданні просив суд позов задовольнити. Суд, вислухавши пояснення позивачки, представників третіх осіб, вислухавши висновок Органу опіки і піклування Індустріальної районної у місті ради, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У ході судового розгляду судом установлено, що сторони були одружені з 03 лютого 2007 року. Від даного шлюбу мають малолітнього сина: [PERSON], [INFO] (а.с.9,10). Шлюб розірвано рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 травня 2009 року, свідоцтво про розірвання шлюбу, видане 21 квітня 2010 року Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №179 ( а.с.11). В судовому засіданні встановлено, що після розірвання шлюбу малолітній [PERSON] - залишився проживати з матірю [PERSON] , та зареєстрований за місцем проживання матері за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] не перешкоджала батьку дитини [PERSON] приймати участь у вихованні дитини, не заперечувала бачитися з сином, відвідувати його, брати його на спілкування. Батько дитини мав можливість забирати сина на тиждень, а потім привозити дитину матері. Згодом батько дитини став не дотримуватися домовленості щодо строків повернення дитини, тому між сторонами стали виникати конфлікти. Згідно Висновку Органу опіки та піклування Індустріальної районної у м. Дніпропетровську Ради, затвердженого Рішенням Виконавчого комітету Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради від 19.06.2009 року №323 визначено місце проживання малолітнього сина [PERSON], 04.07.2007 року, разом з матірю [PERSON], [INFO] за адресою: [ADDRESS]. ( а.с.12,13). Згідно ст.161 СК України, якщо мати та батько , які проживають окремо, не дійшли згоди, з ким буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 29 листопада 1959 року, дитина може бути розлучена з матірю лише у винятковій ситуації. Згідно п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.1998 р. №16 Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сімю України вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо , про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи з установлених ст.59 КпШС рівності прав і обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення , яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу уваги до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі , що переваги в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей ( дитини). Виходячи із вищевикладеного суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визначення з нею проживання малолітнього [PERSON], знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України із відповідача підлягає стягненню на користь позивачки судові витрати по справі в сумі 45 грн.50 коп.

Outcome: approved