Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-25 00:00:00

[PERSON] у вересні 2011р. звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання та визнання права власності, обґрунтовуючи вимоги тим, що 29.07.2008 року між нею, [PERSON] та [PERSON], укладений договір довічного утримання. Цей договір посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, [PERSON], зареестрований в реестрі за № 2403. Згідно з п.1 договору позивач передала у власність відповідачу належний їй на праві власності житловий будинок № 35, по вул. Висотній в м.Запоріжжі, загальною площею 42,6 кв.м., житловою площею 27,1 кв.м., взамін чого відповідач зобов'язався надавати їй довічно повністю матеріальне забезпечення. Пунктом 5 договору встановлено, що за спільною згодою обов'язок відповідача по наданню довічного забезпечення визначається у вигляді: забезпечення житлом, згідно ст.750 Цивільного кодексу України, шляхом збереження права безоплатного довічного проживання у вищевказаному житловому будинку; забезпечення щоденним триразовим калорійним харчуванням (сніданок, обід i вечеря); забезпечення придатним до користування одягом та взуттям; здійснення догляду; надання побутових послуг та санітарно-гігієнічних послуг, які вважаються загально прийнятими; забезпечення потреб у відпочинку; забезпечення належними лікувальними засобами (якщо в цьому виникає потреба за рецептами лікаря); сприяти безперешкодному зверненню до органів влади, нотаріату, суду та адвокатури в paзi потреби. В п.6 договору зазначалася вартість матеріального забезпечення на місяць в poзмipi одного прожиткового мінімуму на місяць. На підставі ст.751 ЦК України ця грошова оцінка підлягає індексації у порядку, встановленому законом. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу. Відповідач не виконує свої зобов'язання по договору, чим порушує ст.526 ЦК України, та ст.ст.749, 750 ЦК України, які встановлюють зобов'язання набувача (відповідача) по договору довічного утримання Так, відповідач не виконує також своїх обов'язків по договору та не забезпечує щоденним харчуванням, придатним до користування одягом та взуттям, не здійснює догляду, не надає побутові послуги та санітарно-гігієнічні послуги, які вважаються загально прийнятими, не забезпечує належними лікувальними засобами. Відповідач не надає матеріальну допомогу, яка встановлена в п.6 договору. Більш того, відповідач проживає в спірному будинку й навіть не сплачує за нараховані комунальні послуги. Представник позивача позовні вимоги підтримала на підставах, які викладені в позовній заяві, а відповідач позовні вимоги визнав в повному обсязі та пояснив, що дійсно не виконує своїх зобовязань за договором довічного утримання, не має ніяких письмових доказів на його виконання, та не бажає в подальшому виконувати цей договір. Третя особа не зявилася, заяв та клопотань не надходило. Суд, вислухавши сторони та вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, аналізуючи і оцінюючи всі надані докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі за таких підстав. Судом встановлено, що 29.07.2008р. між [PERSON] та [PERSON], укладений договір довічного утримання. Цей договір посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, [PERSON], зареестрований в реестрі за № 2403 (а.с.6-7). Згідно з п.1 договору позивач передала у власність відповідачу належний їй на праві власності житловий будинок № 35 по вул.Висотній в м.Запоріжжі, взамін чого відповідач зобов'язався надавати їй довічно повністю матеріальне забезпечення. Пунктом 5 договору встановлено, що за спільною згодою обов'язок відповідача по наданню довічного забезпечення визначається у вигляді: забезпечення житлом, шляхом збереження права безоплатного довічного проживання у вищевказаному житловому будинку; забезпечення щоденним триразовим калорійним харчуванням (сніданок, обід i вечеря); забезпечення придатним до користування одягом та взуттям; здійснення догляду; надання побутових послуг та санітарно-гігієнічних послуг, які вважаються загально прийнятими; забезпечення потреб у відпочинку; забезпечення належними лікувальними засобами (якщо в цьому виникає потреба за рецептами лікаря); сприяти безперешкодному зверненню до органів влади, нотаріату, суду та адвокатури в paзi потреби. В п.6 договору зазначалася вартість матеріального забезпечення на місяць в poзмipi одного прожиткового мінімуму на місяць. На підставі ст.751 ЦК України ця грошова оцінка підлягає індексації у порядку, встановленому законом. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу. Як пояснив відповідач, він не виконує свої зобов'язання по договору, чим порушує ст.526 ЦК України, та ст.ст.749, 750 ЦК України, які встановлюють зобов'язання набувача (відповідача) по договору довічного утримання Так, відповідач пояснив, що він не виконує своїх обов'язків по договору та не забезпечує щоденним харчуванням, придатним до користування одягом та взуттям, не здійснює догляду, не надає побутові послуги та санітарно-гігієнічні послуги, які вважаються загально прийнятими, не забезпечує належними лікувальними засобами. Відповідач не надає матеріальну допомогу, яка встановлена в п.6 договору. Kpiм того, у відповідача відсутні письмові документи, які б підтверджували виконання його матеріального зобов'язання, встановленого в п.6 договору. Таким чином, тi зобов'язання, які були покладені на відповідача згідно договору довічного утримання він не виконує, тому відповідно до ст.755 п.1 ЦК України він потребує розірванню. Статтею 756 ЦК України встановлено, що у разі розірвання договору довічного утримання в зв'язку з невиконання набувачем зобов'язань по договору, відчужувач придбає право власності на майно, яке було їм передано. На підставі викладеного,

Outcome: approved