Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-07 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, мотивуючи свої вимоги тим, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем з 15.12.2001 року по 21.07.2011 року. Від шлюбу вони мають неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та дочку [PERSON], [INFO]. Відповідач на даний час відмовляється від утримання дітей, не цікавиться їх станом здоров′я і матеріальним станом. Вона зараз працює, забезпечує дітей всім необхідним, але їй не вистачає коштів для утримання дітей. На підставі викладеного вона вимушена звернутися до суду з даним позовом, просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина та дочки в розмірі 1\\4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача на кожну дитину, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду та до повноліття дітей. В судовому засіданні позивачка повністю підтримала свої позовні вимоги, просила їх задовольнити, стягнути на її користь аліменти в розмірі 1\\4 частини на кожну дитину з усіх видів заробітку (доходу) відповідача на утримання сина та дочки до їх повноліття. Відповідач [PERSON] на початку судового розгляду позовні вимоги не визнав. Пояснив, що дружина з дітьми останнім часом проживають окремо у її співмешканця. Позивачка неналежним чином доглядає дітей, в той час, коли діти жили з ним, лише він займався їх вихованням, утриманням. З приводу поведінки позивачки він неодноразово звертався до Служби у справах дітей, а позивачка була попереджена про відповідальність за ухилення від виховання дітей. На даний час він має намір звернутися до суду з позовом про визначення місця проживання дітей. Також зазначив, що постійно надає матеріальну допомогу на утримання дітей, що підтверджується квитанціями, а тому підстав для задоволення позову немає. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, повністю підтримала пояснення відповідача. Просила в задоволенні позову відмовити. Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідка, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов′язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 15.12.2001 року по 21.07.2011 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та дочку [PERSON], [INFO]. На даний час діти проживають з матір"ю, знаходяться на її утриманні. Як встановлено судом, позивачка працює лікарем-стоматологом в поліклініці № 3 Деснянського району м. Києва, отримує заробітну плату, середній розмір якої становить 2.520 грн. (а.с.80). Як встановлено при розгляді справи, відповідач офіційно працює в ТОВ "Беріт" в.о. директора, заробітну плату не отримує, оскільки діяльність Товариства з 2008 року зупинена, що підтверджується довідкою (а.с.81). В своїх запереченнях щодо позову відповідач вказує на те, що він постійно надає матеріальну допомогу, а тому необхідності у стягненні з нього аліментів немає. Так, дійсно, при розгляді справи встановлено, що протягом вересня-грудня 2011 року відповідач надає позивачці матеріальну допомогу на утримання дітей, що підтверджується поштовими переказами та відповідними квитанціями (а.с.47-52, 54-57). Але також слід зазначити, що матеріальну допомогу відповідач почав надавати лише після звернення позивачки до суду з даним позовом і під час розгляду справи по суті, а саме у вересні 2011 року (позов подано до суду 10.08.2011 року). Відповідно до ст. 181 Сімейного Кодексу України способи виконання батьками обов′язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Оскільки між сторонами по справі не встановлено домовленості щодо утримання дітей, матеріальну допомогу відповідач почав надавати лише після звернення позивачки до суду, відповідач постійного доходу не має, а тому гарантувати подальше надання допомоги на утримання дітей не може, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей. Відповідно до ч.1 ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров′я та матеріальне становище дитини; 2)стан здоров′я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4)інші обставини, що мають істотне значення. Так, в судовому засіданні встановлений та доведений доказами той факт, що неповнолітні діти знаходяться на утриманні своєї матері, яка працює, отримує заробітну плату, батько дитини працює, але заробітну плату не отримує, тому, враховуючи матеріальний стан сторін, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дітей. Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує вимоги ст. 182, 183 Сімейного Кодексу України і приходить до висновку про доцільність стягнення з відповідача аліментів в частковому відношенні до його заробітку (доходу), а саме в розмірі 1\\3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до повноліття дітей. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 188 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial