Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на ту обставину ,що 05 серпня 2008 року між ним та відповідачем було укладено договір споживчого кредитування , за яким йому надавались кошти на придбання автомобіля в розмірі еквівалентному 12202.53 доларів США на території України. З вини відповідача , в наслідок використання не чесної підприємницької практики при укладенні споживчого кредиту відповідачем навязано йому послугу , а саме запропоновано укладення кредитного договору у іноземній валюті. Просив суд визнати укладений договір нікчемним і зобовязати відповідача прийняти від нього кредит в сумі ( 1 доллар=4.64 гр.) Позивач та його представник , за довіреністю [PERSON], в судовому засіданні просили суд задовольнити позов , посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача до судового засідання не зявився про день . час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином . Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи , що відповідає положенням ст. 244 ЦПК України. Вислухавши позивача та його представника , дослідивши матеріали справи, суд встановив , що відповідно до пункту № 16 особливих умов кредитно-заставного договору № НЕСFА80000615 від 05 серпня 2008 року укладеного між позивачем та відповідачем відповідач надавав позивачу кредит в розмірі 12202.53 USD, з них 11840 доларів США надавалось для придбання позивачем автомобілю ,7.33 доларів США для оплати коштів за реєстрацію предмету застави в Державному реєстрі,355.20 доларів США для винагороди за надання фінансового інструменту. Датою погашення кредиту визначено 02 серпня 2013 рік. П.п. 16.2 з урахуванням положень статті договору 3.3 та на доручення позивача , без додаткового узгодження, відповідач перерахував кредит в сумі 54937 грн. на поточний рахунок автосалону , сумі 34 гр. за реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень нерухомого майна та 355.20 доларів США для сплати винагороди банку за надання фінансового інструменту. І відповідно до п. п. 16.6 Позивач зобовязався щомісяця сплачувати платіж в розмірі 377.50 доларів США для погашення заборгованості за кредитом , винагородою та процентами за користуванням ним, про що свідчить його підпис на зазначеному договорі проти чого він також не заперечував в судовому засіданні. Положенням ч.1 ст. 15 Закону України Про захист прав споживачівяка була чинною на час укладення оспорюваного правочину визначено , що споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги), а ч. 2 цієї статті передбачає що інформація, передбачена частиною першою цієї статті, доводиться до відома споживачів виробником (виконавцем, продавцем) у супровідній документації, що додається до продукції, на етикетці, а також у маркуванні чи іншим способом (у доступній наочній формі), прийнятим для окремих видів продукції або в окремих сферах обслуговування, тобто , як в даному випадку, вся необхідна, доступна, достовірна інформації про продукцію( послуги) , що забезпечувала можливість його свідомого і компетентного вибору була надана йому своєчасно , до підписання оспорюваного правочину. Частина 1 ст. 60 ЦПК України передбачає що кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень , крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України , а ч.2 ст. 58 ЦПК України передбачає що обставини справи , які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування , а так як позивачем не надано суду належних доказів того що, відповідачем в порушення вимог ст. 15 Закону України Про захист прав споживачів позивачу не було надано своєчасно необхідної, доступної, достовірної інформації про продукцію( послуги), суд вважає що позовні вимоги заявлені позивачем є не обґрунтованими і таким що не підлягають задоволенню , за обставин за зазначених ним. Крім того правовідносини які виникли між сторонами під час укладення кредитно-заставного договору , а саме що стосувалось валюти кредиту , не потребували спеціальних знань позивача , про властивості та характеристики послуги яка надавалась позивачу для задоволення його суспільних потреб, як це визначено ч.9 ст. 15 Закону України Про захист прав споживачів.

Outcome: dismissed