Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, в якому просить розподілити між сторонами спільне майно подружжя, визнавши за нею право власності на телевізор марки «Соні», мікрохвильову піч марки «Самсунг», програвач DVD, чайник, газову плиту та килим, загальною вартістю 3700 грн., решту майна залишити за відповідачем, а також зобов»язати відповідача сплатити їй матеріальну компенсацію за нерівність часток у розмірі 22 650 грн. В обгрунтування своїх вимог покликається на те, що сторони з 03.12.2001 року по 2010 рік перебували в зареєстрованому шлюбі. З часу розірвання шлюбу вони разом не проживають, спільного господарства не ведуть. За час спільного життя ними набуто спільного майно на загальну суму 52700 грн., а саме: телевізор марки «Соні»вартістю 1500 грн., холодильник марки «Норд»вартістю 2200 грн., газову плиту марки «Норд»вартістю 1000 грн., мікрохвильову піч марки «Самсунг»вартістю 500 грн., програвач DVD вартістю 800 грн., чайник вартістю 200 грн., килим вартістю 500 грн., автомобіль марки «Опель Астра»вартістю 40000 грн., м»яку частину - диван та два розкладні крісла вартістю 4000 грн., кухонну стінку вартістю 1000 грн. Оскільки автомобіль, що придбаний за час спільного подружнього життя, на даний момент відчужений відповідачем, просить суд зобов»язати останнього відшкодувати їй половину його вартості. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги в повному обсязі та надала пояснення аналогічні зазначеним в заяві. Додатково вказала, що автомобілем марки «Опель-Астра»відповідач керував на підставі довіреності, право власності на дане майно не оформлялося. Щодо DVD-плеєра, м»якої частини, мікрохвильової печі, то такі сторони придбали в кредит, і оскільки на час пред’явлення позову вона не мала кредитних договорів, то вказала приблизну вартість цих речей, тому просить при поділі майна виходити з суми кредиту, зазначеної в угодах. На інше спільне майно всі документи не збереглися, але на запитання суду відповіла, що подала всі наявні у неї докази на підтвердження позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову та пояснив, що 14.05.2010 розлучився з позивачем. За час спільного життя жодного майна ними придбано не було, вони користувались майном його батьків. Під час подружнього життя їхня сім»я проживала разом з його батьками та фактично перебувала на їхньому утриманні. Позивачка у цей час не працювала, перебувала у декретній відпустці, а заробленими ним грошима розпоряджалась на власний розсуд, а саме –купувала собі речі та своїм родичам. У січні 2008 р. він потрапив до лікарні, при цьому всі витрати на його лікування взяла на себе його мати, а [PERSON] під час його відсутності вивезла до своїх батьків усі спільно нажиті речі, золоті вироби та гроші. Щодо кредитних договорів вказав, що не пам’ятає обставин укладення таких угод. У зв»язку з чим просить у задоволені позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони 03.12.2001 року зареєстрували шлюб, від якого у них народився син [PERSON], [INFO] (а.с.12). Згідно рішення Личаківського районного суду м. Львова 07.04.2010 року розірвано шлюб зареєстрований між сторонами (а.с.11) . У відповідності до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Аналогічне встановлено ст. 22 Кодексу про шлюб та сім”ю України (щодо майна придбаного на час дії цього Кодексу –до 01.01.04р.). Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 70 СК України, ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є об’єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. З досліджених у судовому засіданні договорів кредиту № 110182000001 від 24.09.2004 р. (а.с.21-22), № 1225 від 26.12.2003 р. (а.с.25-26), № 61531 415 від 20.02.2003 р. (а.с.31-33) вбачається, що за час шлюбу сторін відповідач [PERSON] отримав цільові кошти на придбання DVD-плеєра вартістю 830,20 грн. м»якої меблевої частини вартістю 1650 грн., мікрохвильової печі марки «Самсунг»вартістю 532,30 грн. Відповідно до копій наданих платіжних документів дані кошти банковим установам сторонами повернуті та сплачені такі за час перебування в шлюбі. Згідно із ст. 71 СК України майно, що є об’єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Як роз’яснено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з»ясовувати джерело і час його придбання. Таким чином встановивши обсяг спільно нажитого майна, наявного на час ведення спільного господарства, з»ясувавши час його придбання, спільним майном подружжя, що підлягає поділу між сторонами суд визнає лише речі, придбані за час спільного життя у кредит, а саме: DVD-плеєр вартістю 830,20 грн., м»яку меблеву частину вартістю 1650 грн., мікрохвильову піч марки «Самсунг»вартістю 532,30 грн., а всього загальною вартістю 3012,5 грн. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення в частині визнання даного майна спільно нажитим майном подружжя та стягнення з відповідача на користь позивача половини його вартості у сумі 1506,25 грн. Разом з тим, в судовому засіданні не здобуто жодних доказів та всупереч вимог ст. 60 ЦПК України не надано таких позивачем на підтвердження обставин придбання іншого майна, на яке вказує позивач. При цьому, надані [PERSON] товарні чеки (а.с.30,34) на придбання холодильника, газової плити, чайника не є належними доказами у справі на підтвердження того факту, що це майно придбано сторонами в шлюбі, оскільки не містять прізвища покупця таких товарів. З огляду на викладене, суд відмовляє в задоволенні позову в частині визнання за позивачем права власності на телевізор марки «Соні», чайник, газову плиту та килим а також зобов»язання відповідача сплатити позивачу матеріальну компенсацію за нерівність часток саме у розмірі 22 650 грн. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд присуджує судові витрати з відповідача пропорційно задоволеним вимогам та стягує з [PERSON] на користь позивача сплачені нею та документально підтверджені 120 грн. витрат на ІТЗ та 51 грн. судового збору (а.с.1,2).

Outcome: partial