Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по кредитному договорі. В підтвердження позовних вимог посилається на те, що 14.03.2008 року між ВАТ КБ "Надра" та [PERSON] укладено кредитний договір №143/34/08-f, згідно якого позичальнику надано кредит в сумі 30000.00 грн. Згідно додаткової угоди №1 від 13.10.2009 р. до кредитного договору кредит надається строком до 11.09.2011 року. Відповідно до п.1.3.1 Кредитного договору відсотки за користування кредитом розраховуються банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 2,5 % відсотків на місяць. Нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється за фактичну кількість днів у періоді на залишок заборгованості. При розрахунку відсотків враховується день надання та не враховується день погашення кредиту. Факт надання позичальнику коштів у вищезазначеному розмірі підтверджується меморіальним ордером №165 від 14.03.2008 р. Згідно п.2.3.1 кредитного договору позичальник повертає кредит та сплачує передбачені п.1.3.1 Кредитного договору відсотки безготівковим перерахуванням або внесенням готівкових коштів на поточний рахунок у порядку передбаченому п.2.3.2 кредитного договору шляхом сплати суми мінімально необхідного платежу, розмір якого складає 1 284.88 (Одна тисяча двісті вісідмесять чотири гривні 88 коп.) гривень. Відповідно до п. 4.2. кредитного договору у разі прострочення позичальником строку сплати мінімально необхідного платежу по погашенню кредиту, визначеного у п.2.3.2 Кредитного договору, а також у випадку прострочення строку виконання зобов'язань Позичальника щодо повернення кредиту сплати всіх нарахованих відсотків, комісій та можливих штрафних санкцій у строк визначений п.3.3.5 кредитного договору, позичальник сплачує банку пеню в пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення крім того, у разі порушення позичальником вимог п. 3.3.1, 3.3.2, 3.3.6, 3.3.8, 3.3.9 Кредитного договору, позичальник зобов'язаний сплатити штраф у розмірі 10% від суми кредиту, визначеної п.1.1 Кредитного договору за кожен випадок. Згідно п.3.2.3 Кредитного договору, банк має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів, передбачених кредитним договором, можливих штрафних санкцій, якщо позичальник не вніс черговий платіж у термін. Станом на 29.08.2011 року заборгованість позичальника становить 32170,14 грн., з них: 16 560.75 грн. - заборгованість по кредиту; 10 206.55 грн. - заборгованість по відсотках; 463.70 грн. - донараховані відсотки; 2939.14 грн. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту та відсотки; 2 000.00 грн. - штраф. Згідно ст. 1054 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти на умовах, встановлених договором п.1 ст. 1048 ЦК України передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, а у разі відсутності іншої домовленості сторін - проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. В судовому засіданні представник позивача [PERSON]Л, який діє на підставі довіреності № 1-11-17056 від 15 серпня 2011р., яка мається у матеріалах справи, позовні вимоги підтримав, надав суду заяву про уточнення позовних вимог про збільшення суми заборгованості, яка станом на 29.11.2011 року складає 46853,25 грн. Відповідач в судові засідання з'являвся, позов визнав, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює судове рішення про задоволення позову, а згідно вимог п. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь в справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Оскільки при подачі позову згідно зі ст. 80 ЦК України та ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України "Про державне мито" позивач сплатив державне мито у розмірі 321,70 грн. та згідно зі ст. 81 ЦПК України витрати на ІТЗ в сумі 120,00 грн. (що підтверджується відповідними квитанціями), то на підставі вимог ст. 88 ЦПК України дані суми судових витрат слід стягнути з відповідачів в користь позивача. Оскільки, позивач збільшив позовні вимоги у частині стягнення заборгованості з 32170,14 грн. на 46853,25 грн. і не сплатив 146,83 грн. державного мита цю суму необхідно стягнути з відповідача в користь держави.

Outcome: approved