Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-02 00:00:00

[PERSON] 6 квітня 2011 року звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON], Геніївської сільської ради Зміївського району Харківської області, третя особа - [PERSON], в якій просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на домоволодіння за адресою [ADDRESS] В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] зазначила, що батьками її чоловіка - [PERSON] було збудовано домоволодіння № [ADDRESS] Право власності на вказаний будинок було оформлено рішенням виконкому Готвальдівської районної ради народних депутатів від 21 серпня 1990 року № 289 на брата чоловіка - [PERSON], але свідоцтво про право власності на його ім'я не видавалось, оскільки він не звертався із заявою про його видачу. [INFO] року [PERSON] помер, до часу своєї смерті [PERSON] мешкав у спірному будинку разом зі своєю донькою [PERSON]. Після смерті батька [PERSON] переїхали жити до позивачки в м. Харків, а у будинок вселилась мати позивачки [PERSON], яка з 1998 року до часу смерті - [INFO] року мешкала у ньому. Після смерті матері, позивач прийняла спадщину у вигляді житлового будинку [ADDRESS] разом з чоловіком заволоділи та стали користуватися будинком, на даний час повністю утримують домоволодіння, несуть витрати по оплаті житлово-комунальних послуг, тощо. [PERSON] вважає, що оскільки вона добросовісно заволоділа майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, вона набула право власності на це майно. Позивач просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS], за набувальною давністю. В подальшому, а саме 1 серпня 2011 року [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про визнання права власності, третя особа Зміївська державна нотаріальна контора Харківської області, в якій вказала, що [INFO] року помер її батько [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS]. Вона є єдиним спадкоємцем вказаної спадщини першої черги, оскільки а ні дружини, а ні дітей чи батьків на момент його смерті у нього не було. Вказану спадщину позивач прийняла у встановленому законом порядку, оскільки на момент смерті свого батька вона була зареєстрована та проживала разом з ним і вступила у володіння спадковим майном. 2 У спадковому будинку вона була зареєстрована до 2002 року. До нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини протягом шести місяців після смерті батька вона не зверталася, оскільки на момент його смерті вона була неповнолітньою, а саме їй виповнилося лише 16 років. В зв'язку з цим, просила суд визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] року її батька [PERSON]. В судовому засіданні позивач за первісним позовом [PERSON], третя особа за первісним позовом, він же відповідач за зустрічною позовною заявою [PERSON], а також представник позивача за первісним позовом [PERSON] на задоволенні первісного позову наполягали в повному обсязі з підстав, викладених у ньому, проти задоволення зустрічної позовної заяви заперечували в повному обсязі. При цьому, [PERSON] зазначив, що відповідачем за первісною позовною заявою, позивачем за зустрічним позовом [PERSON] заявлені позовні вимоги про визнання за нею права власності понад встановлений трирічний строк позовної давності, що є безумовною підставою для відмови в позові. Відповідач за первісним позовом, вона ж позивач за зустрічною позовною заявою [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] в судовому засіданні первісного позову не визнали, на задоволенні зустрічного позову наполягали в повному обсязі з підстав, зазначених у ньому. Стосовно посилання [PERSON] на ту обставину, що нею був пропущений строк позовної давності, [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] вказали, що після смерті свого батька [PERSON] вважала, що спірний будинок належить їй, оскільки інших спадкоємців у батька не було, а про невизнання її права власності на цей будинок вона дізналася лише у 2011 році, коли отримала судові документи по даній справі. Представник відповідача за первісним позовом Геніївської сільської ради Зміївського району Харківської області в судове засідання не з'явився, надали письмову заяву з проханням провести розгляд справи за відсутності їхнього представника, вирішення справи віднесли на розсуд суду. Представник третьої особи за зустрічною позовною заявою Зміївської державної нотаріальної контори Харківської області в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином та своєчасно, про причини неявки суд не повідомили, що дає підстави вважати їх неповажними. Заслухавши думку осіб, які беруть участь у справі, свідків, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Судом встановлено та визнається сторонами, що [PERSON] за життя був власником житлового будинку [ADDRESS] право власності на який було оформлено рішенням виконкому Готвальдівської районної ради народних депутатів № 289 від 21 серпня 1990 року, що підтверджується довідкою № 3036, виданою 31 січня 2011 року Комунальним підприємством «Зміївське бюро технічної інвентаризації», а також технічним паспортом на вказаний житловий будинок /а.с. 7, 8-10/. Із свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 29 червня 1998 року Геніївською сільською радою Зміївського району Харківської області, вбачається, що [INFO] року [PERSON] помер /а.с. 11/. Як вбачається з довідки № 1496/01-16 від 12 серпня 2011 року, виданої Зміївською державною нотаріальною конторою Харківської області, після померлого [INFO] року [PERSON], із заявою про прийняття або відмову від спадщин, у встановлений законом шестимісячний термін, до нотаріальної контори ніхто із спадкоємців не звертався /а.с. 69/. З довідки № 947, наданої головою Геніївської сільської ради Зміївського району Харківської області 30 березня 2011 року вбачається, що на день смерті [PERSON] ([INFO] року) в будинку [ADDRESS] була зареєстрована та проживала його донька [PERSON] /а.с. 54/. 3 Ця обставина також визнана позивачем за первісним позовом [PERSON], третьою особою за первісним позовом, він же відповідач за зустрічною позовною заявою, [PERSON], відповідачем за первісним позовом, вона ж позивач за зустрічною позовною заявою, [PERSON], та підтверджена наданими ними в судовому засіданні поясненнями, а також поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON]. Вказані особи вказали, що на момент смерті [PERSON] [PERSON] проживала у будинку свого батька, доглядала за ним, обробляла земельну ділянку. Потім вона переїхала проживати до м. Харкова в зв'язку з тим, що навчалася там. Однак на вихідні дні вона все одно приїжджала разом з [PERSON] та [PERSON] до будинку свого батька і доглядала за ним, обробляла земельну ділянку, допомагала проводити поточний ремонт. Факт же проживання після смерті [PERSON] у його будинку матері [PERSON] [PERSON] сам по собі не виключає тієї обставини, що [PERSON] прийняла у встановленому законом порядку спадщину після смерті свого батька. Відповідно до ст. 526 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст. 548 ЦК України (в редакції 1963 року), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Частиною 1 статі 549 ЦК України (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управляння або володіння спадковим майном. Таким чином, судовим розглядом встановлено, що [PERSON] після смерті свого батька [PERSON] у встановленому законом порядку прийняла спадщину шляхом вступу у володіння і користування спадковим будинком, оскільки на момент відкриття спадщини вона у ньому проживала протягом шести місяців після смерті її батька та здійснювала догляд за будинком і прилеглою земельною ділянкою. Посилання ж представника позивача за первісним позовом [PERSON] на ту обставину, що [PERSON], при зверненні до суду з позовом про визнання за нею права власності на спадкове майно, пропустила встановлений законом трирічний строк позовної давності, судом до уваги не приймаються. Статтею 256 ЦК України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі статтею 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. В силу статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Так, судовим розглядом було встановлено, що [PERSON] була прийнята спадщина у встановлений законом шестимісячний строк, однак право власності на неї вона у передбаченому законом порядку не оформила. Тобто, дані правовідносини носять триваючий характер. При цьому, [PERSON] дізналася про порушення свого права після звернення [PERSON] з даним позовом до суду. За таких обставин, суд вважає безпідставною заяву представника [PERSON] [PERSON] про застосування строку позовної давності. Статтею 344 ЦК України встановлено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Частиною другою цієї статті передбачено, що особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Згідно з ч. 4 ст. 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. 4 Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач за первісним позовом [PERSON] зазначає, що протягом п'яти років, а саме з 1998 року по 2003 рік, спірним житловим будинком володіла її мати [PERSON], яку вона зі своїм чоловіком вселила туди і зареєструвала її місце проживання, а з 2003 року до теперішнього часу володіє особисто вона, як спадкоємець [PERSON]. На підтвердження цих обставин [PERSON] посилається на довідку, видану 30 серпня 2005 року Геніївською сільською радою Зміївського району Харківської області № 1879, з якої вбачається, що з 1999 року по [INFO] року (день смерті), в житловому будинку [ADDRESS] була зареєстрована та проживала [PERSON]. Статтею 156 ЖК України передбачено, що за згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. [PERSON] не була членом сім'ї [PERSON] і зареєструвалась та вселилася у належний йому житловий будинок після смерті власника, тобто без його згоди, де того ж була зареєстрована та проживала неповнолітня спадкоємиця [PERSON] - [PERSON]. Таким чином, [PERSON] вселилася у спірний будинок з порушенням порядку, передбаченого ст. 156 ЖК України та безпідставно зареєструвалася у ньому. На момент вселення [PERSON] у будинок [PERSON], їй було достеменно відомо про наявність неповнолітньої спадкоємиці, яка претендувала на це майно. За таких обставин, сам факт вселення [PERSON] до спірного житлового будинку не є правомірним заволодінням чужим майном з її боку і не може бути використаним для набуття [PERSON] права власності на майно в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 344 ЦК України. [PERSON] не надала також суду і доказів безперервного володіння будинком [PERSON], оскільки, як встановленому в судовому засіданні із пояснень сторін у справі, вона ніколи там не проживала, а тільки періодично туди приїжджала. Опитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], які є сусідами померлого [PERSON], суду пояснили, що бачили у спірному будинку, як [PERSON], так і [PERSON], які туди час від часу приїжджали і обробляли город та доглядали за будинком. Однак ці показання не спростовують висновків суду про те, що [PERSON] у спірному будинку постійно ніколи не проживала. В цей же час з пояснень в судовому засіданні [PERSON] вбачається, що вона з чоловіком є власниками трикімнатної квартири № 41, розташованої за адресою: [ADDRESS], де вона постійно зареєстрована, проживала і проживає на даний час. Таким чином, обставини добросовісного заволодіння нерухомим майном [PERSON] і безперервності користування ним на протязі більше десяти років [PERSON] не знайшли свого підтвердження при розгляді справи і спростовуються наявними у ній доказами, в зв'язку з чим в задоволенні позову [PERSON] про визнання за нею права власності на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] належить відмовити в повному обсязі. В цей же час, оскільки судом встановлено, що [PERSON] після смерті свого батька [PERSON] у встановленому законом порядку прийняла спадщину шляхом вступу у володіння і користування спадковим майном, зустрічний позов [PERSON] про визнання за нею права власності на житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] року [PERSON] підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved