Jurisdiction: civil
Date: 2012-01-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що з 10.04.1992 року по 21.02.2011 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] Згідно свідоцтва про право власності на житло, а саме квартиру по бульв. Д.Вишневецького, 5/22, виданого 16.02.2004 року міським бюро технічної інвентаризації, власниками цієї квартири зазначено відповідачів, однак квартиру було придбано за кошти подружжя та згідно договору про дольову участь у будівництві №222б від 09.11.2005 року, а свідоцтво видане згідно Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду". В уточнених позовних вимогах просить визнати недійсним вказане свідоцтво та визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], як на частину спільного майна подружжя. Відповідачі звернулись до суду із зустрічним позовом, в якому просять визнати недійсним договір №222б від 09.11.2005 року про дольову участь у будівництві квартири [ADDRESS], посилаючись на те, що вказаний договір оформлено на [PERSON] , однак вона його не підписувала. В судовому засіданні позивач-відповідач та його представник позов підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, просять задовольнити. Позивач-відповідач [PERSON] не заперечив факту, що підписував спірний договір замість [PERSON], однак зазначив, що договір було укладено в інтересах сім'ї. Також звернувся із заявою про застосування строків позовної давності до вимог про визнати недійсним договір №222б від 09.11.2005 року, оскільки ще 02.02.1996 року [PERSON] отримала ордер на житлове приміщення №22 по бульв. Д.Вишневецького, 5 в м. Тернополі, який видано згідно рішення виконкому Тернопільської міської ради №39 від 31.01.1996 року. У вказаному рішенні вказано про надання вказаної квартири [PERSON] згідно угоди №222б від 09.11.2005 року та кооперативної черги, тому [PERSON] з часу отримання ордера довідалась або могла довідатись про вказаний договір, обставини його укладення. Просить у задоволенні зустрічного позову відмовити. Відповідачі-позивачі та їх представник у судовому засіданні зустрічний позов підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, просять задовольнити, а у задоволенні позову [PERSON] відмовити. Представник третьої особи ТзОВ "Міське бюро технічної інвентаризації" в судовому засіданні при вирішенні спору поклався на думку суду. Представник третьої особи Тернопільської міської ради у судовому засіданні вказав, що квартира [ADDRESS] до державного житлового фонду не відносилася. Крім цього, [PERSON] перебувала на кооперативному обліку при міськвиконкомі, а тому не мала права на отримання квартири з державного житлового фонду, тому спірне свідоцтво про право власності на житло підлягає скасуванню. Судом встановлено наступні обставини. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 10.04.1992 року, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 21.02.2011 року. 09.11.1995 року між [PERSON] (Замовник) та Управлінням капітального будівництва Тернопільського міськвиконкому (Виконавець) була укладена угода про дольову участь у фінансуванні житлового будівництва №222б, згідно якого Замовник фінансує, а Виконавець здійснює будівництво житлового будинку по вул. Д.Вишневецького, 5 в м. Тернополі. Фінансування Замовником здійснюється для отримання двокімнатної квартири площею 52кв.м. Вказаний договір підписано [PERSON], що ним не заперечується. Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради №1015 від 27.12.1995 року вирішено визнати за Тернопільською міською радою на будинок по вул. Д.Вишневецького, 5 в м. Тернополі. Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради №39 від 31.01.1996 року вирішено надати [PERSON] квартиру [ADDRESS] згідно угоди №222б від 09.11.2005 року та кооперативної черги №7401. 02.02.1996 року [PERSON] отримала ордер на житлове приміщення №49 на право зайняття квартири [ADDRESS], який видано згідно рішення виконкому Тернопільської міської ради №39 від 31.01.1996 року. Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 16.02.2004 року міським бюро технічної інвентаризації згідно із розпорядженням від 16.02.2004 року №37216, квартира по бульв. Д.Вишневецького, 5/22 належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON] Квартира приватизована згідно з Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду". Відповідно до листа відділу квартирного обліку та нерухомості Тернопільської міської ради №3570/11 від 18.11.2011 року, квартира [ADDRESS] до державного житлового фонду не відносилася. Крім цього, [PERSON] перебувала на кооперативному обліку при міськвиконкомі, а тому не мала права на отримання квартири з державного житлового фонду. Заслухавши пояснення, дослідивши та оцінивши докази, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення, а позовні вимоги [PERSON], [PERSON] до задоволення не підлягають виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Таким чином, встановлено, що під час перебування [PERSON] та [PERSON] у шлюбі [PERSON] та [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на спірну квартиру, згідно Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду". Разом із тим, аналізуючи наведені докази, суд приходить до переконання, що вказана квартира є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Так, квартиру було передано [PERSON] та надано їй ордер на право зайняття цієї квартири на підставі рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради №39 від 31.01.1996 року. Підставою ухвалення цього рішення стали перебування [PERSON]І на кооперативній черзі та договір про дольову участь у фінансуванні житлового будівництва №222б від 09.11.1995 року. При цьому, суд вважає доведеним факт оплати коштів згідно договору та його повне виконання, у зв'язку із ухваленням Тернопільською міською радою зазначеного рішення №39. Проте, свідоцтво про право власності на житло видане 16.02.2004 року міським бюро технічної інвентаризації згідно із розпорядженням від 16.02.2004 року №37216 на підставі Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", хоча до державного житлового фонду квартира [ADDRESS] не відносилася, а [PERSON] перебувала на кооперативному обліку при міськвиконкомі і не мала права на отримання квартири з державного житлового фонду, що стверджується, зокрема, договором №222б від 09.11.1995 року, рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради №39 від 31.01.1996 року, листом відділу квартирного обліку та нерухомості Тернопільської міської ради №3570/11 від 18.11.2011 року. За таких, обставин, суд приходить до висновку, що спірне свідоцтво про право власності на житло не відповідає встановленим обставинам та підставам набуття у власність спірної квартири, вимогам чинного законодавства, а тому, з метою захисту прав позивача-відповідача [PERSON], підлягає скасуванню. Відповідно до ч.1 ст.22 Кодексу про шлюб та сім'ю України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Статтями 60 ч. 1, 63, 69 ч. 1 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з ч.1 ст. 321 і ст. 392 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За таких обставин, в порядку поділу майна подружжя, слід визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Зустрічний позов [PERSON] до задоволення не підлягає з наступних міркувань. Відповідно до ст.257 ч.1 ст. 261, ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Так, 02.02.1996 року [PERSON] отримала ордер на житлове приміщення №49 на право зайняття квартири [ADDRESS], який видано згідно рішення виконкому Тернопільської міської ради №39 від 31.01.1996 року, про що вказано у ордері, тому не могла не знати та/або могла довідатись про договір №222б від 09.11.1995 року, обставини його укладення. Крім цього, суд також вважає, що спірний договір було укладено в інтересах сім'ї. Аналізуючи вищенаведені обставини, судом встановлено порушення прав позивача-відповідача [PERSON] відповідачами-позивачами, які підлягають захисту, слід визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло, а саме квартиру по бульв. Д.Вишневецького, 5/22 в м. Тернополі, видане 16.02.2004 року міським бюро технічної інвентаризації згідно із розпорядженням від 16.02.2004 року №37216, визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], позов [PERSON] задовольнити. У задоволенні зустрічного позову [PERSON] слід відмовити у зв'язку із спливом позовної давності, про застосування якої заявлено [PERSON] На підставі наведеного,

Outcome: approved