Jurisdiction: civil
Date: 2011-08-01 00:00:00

Позивачка звернулася з позовом, в якому просила визнати недійсним договори про видачу кредиту і поруки від 19.05.2006 р. посилаючись на те, що 19.05.2006 р. між відповідачем та [PERSON] був укладений кредитний договір №2014/0002/82/81033, відповідно до якого [PERSON] був наданий кредит у розмірі 15000грн. строком на 36 місяців. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №2014/0002/82/81033, між нею та відповідачем було укладено договір поруки №2014/0002/82/81033/1 від 19.05.2006 року. Рішенням Сєвєродонецького міського суду з [PERSON] та неї стягнуто солідарно заборгованість в сумі 26694,46грн. за кредитним договором №2014/0002/82/81033. Позов мотивувала тим, що відповідач не мав необхідний обсяг повноважень щодо укладання кредитного договору та договору поруки. Договором поруки №2014/0002/82/81033/1 від 19.05.2011 передбачено, що поручитель поручається грошовими коштами в сумі 15000грн. Подальшими умовами того ж самого договору поруки обсяг поруки було збільшено. На момент укладення договору поруки вона помилково вважала, що поручається за позичальника обумовленою договором сумою грошових коштів -15000грн. Також, позивач помилилася щодо прав та обов'язків сторін договору поруки. [PERSON] навмисно приховав від неї відомості про наявність великої кількості кредитів на його ім'я в багатьох інших банках, чим ввів її в оману, скориставшись її довірою. Якщо б вона мала таку інформацію, то не погодилася укладати договір поруки. Позивач у судове засідання не з'явилася, до суду надала заяву, в якій просила справу розглядати без її участі, позов підтримала у повному обсязі. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, надав пояснення аналогічні обставинам, викладеним у позові, доповнивши, що у кредитному договорі не вказана адреса позичальника [PERSON]; банком не перевірялося цільове призначення кредитних коштів та майно позичальника на предмет заборони, перебування під заставою, арешт майна, яке вказував позичальник [PERSON] [PERSON] не перевірив кредитну історію [PERSON], наявність або відсутність інших заборгованостей за кредитними договорами. Просив визнати недійсними кредитний договір та договір поруки. Представник відповідача позов не визнав, пояснив, що банк мав право у видачі кредиту. З правами та обов'язками передбаченими договором поруки позивач була ознайомлена та з власної волі підписала його. Перевіряти кредитну історію та цільове призначення кредиту це право банку, а не обов'язок. Просив відмовити у задоволенні позову. У судовому засіданні були досліджені наступні докази: копії паспортів позивача та відповідача, копія кредитного договору №2014/0002/82/81033, копія договору поруки №2014/0002/82/81033/1, копія постанови про стягнення з боржника виконавчого збору, копія постанови про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій, копія розпорядження від 18.05.2011р., копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. Вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що задоволенню не підлягає. У судовому засіданні встановлено, що 19.05.2006 р. між відповідачем та [PERSON] був укладений кредитний договір №2014/0002/82/81033, відповідно до якого [PERSON] був наданий кредит у розмірі 15000грн. строком на 36 місяців.(а.с.7). В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №2014/0002/82/81033, між нею та відповідачем було укладено договір поруки №2014/0002/82/81033/1 від 19.05.2006 року. На забезпечення виконання позивачем зобов'язань за кредитною угодою сторони 19.05.2006 року уклали договір поруки (а.с.8). Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна підтвердити ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх доводів і заперечень. В порушення вимог ст.60 ЦПК України представником позивача та позивачем не надано доказів того, що керівник Лисичанського відділення ЛОД АППБ «Аваль»[PERSON] не мала повноважень щодо укладання кредитного договору з [PERSON] та договору поруки з позивачем - [PERSON] Частиною 2 статті 554 ЦК України передбачено, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено субсидіарну відповідальність поручителя. Відповідно до п.2.1 договору поруки №014/0002/82/81033/1 від 19.05.2006 року сторони договору визначають, що у випадку невиконання боржником взятих на себе зобов'язань по кредитному договору, поручитель несе солідарну відповідальність перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу за кредитним договором, нарахованих відсотків за користування кредитом та неустойки. Тому посилання позивача на те, що договором поруки була встановлена відповідальність лише в межах 15000 гривень є такими, що не відповідають ні умовам договору поруки, ні положенню ч.2 ст.554 ЦК України. Посилання позивача на те, що відповідачем не перевірялося цільове використання кредитних коштів та майно [PERSON] на предмет заборони, перебування у кредиті або заставі, під арештом, яке він вказав в заяві-анкеті суд не бере до уваги, оскільки це є правом банку (п.6.3 Договору кредиту), а не його обов'язком, тому відповідач на свій власний розсуд користується своїми правами і не зобов'язаний перевіряти цільове використання кредитних коштів. Також, цивільне законодавство не виключає можливості укладення кредитних договорів за наявності у боржника інших зобов'язань, зокрема і за іншими договорами кредиту. Крім того, [PERSON] не зобов'язаний повідомляти поручителя про всі свої зобов'язання за договорами кредиту. Параграфом 3 глави 49 ЦК України не передбачено обов'язку кредитора повідомляти поручителя про всі наявні у нього зобов'язання. Враховуючи те, що договір поруки був укладений у той же день що і договір кредиту -19.05.2006 року, власноручно підписаний позивачем, що не заперечується і не оскаржується у судовому засіданні представником позивача, можна зробити висновок, що укладення договору поруки було вільне та відповідає внутрішній волі [PERSON] Посилання позивача на положення ст..230 ЦК України і на те, що [PERSON] скористався її довірою і ввів в оману судом не беруться до уваги, оскільки абз.2 ст.230 ЦК України передбачає, що обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочинну або якщо вона замовчує їх існування. Оскільки [PERSON] не є стороною договору поруки, у зв'язку з чим не міг перешкоджати вчиненню правочинну або замовчувати відомості, які можуть перешкодити вчиненню правочинну. Таким чином, позовні вимоги позивача щодо визнання недійсними кредитного договору та договору поруки не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed