Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-27 00:00:00

В червні 2011 року позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення з відповідача, яка працювала заготівельником сільськогосподарської продукції в с.Ушня Менського району та з якою було укладено договір про повну матеріальну відповідальність, шкоди, заподіяної працівником при виконанні трудових обовязків, в сумі 9222 грн.60 коп. Посилався на те, що 03 грудня 2009 року було проведено інвентаризацію товаро-матеріальних цінностей і виявлено у відповідача нестачу товаро-матеріальних цінностей, тари, заготовленої продукції. Відповідач зобовязувалась добровільно погасити нестачу, сплатила 968 грн.79 коп., відшкодовувати іншу частину завданої шкоди не бажає. Також позивач просив поновити пропущений річний строк звернення до суду. Оскаржуваним рішенням суду поновлено позивачу строк звернення до суду; стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ „Агроторговий дім - Менський Коопзаготпром 9222 грн.60 коп. заподіяної шкоди, вирішено питання щодо судових витрат. В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та закрити провадження у справі. Вважає оскаржуване рішення необєктивним, незаконним та необґрунтованим; ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що відповідно до проведеної інвентаризації була виявлена нестача до шести тисяч гривень, з чим вона погодилась і підписала акт, акт на 10 тис.грн. вона не підписувала. Вона повністю погасила нестачу і 06 січня 2010 року звільнена з роботи. Не погоджується з зазначенням суду про те, що нестача підтверджується списками боржників по товарах, які видавались під урожай 2009 року 19 жителям с.Ушня. Даний список зазначає громадян, яким вона віддавала товар без оплати; товар оприходуваний і вказаний в товаро-грошовому звіті. Крім того, суд безпідставно поновив позивачу строк звернення до суду. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. По справі встановлено, що [PERSON] з 02 вересня 2009 року по 06 січня 2010 року працювала в ТОВ „Агроторговий дім - Менський Коопзаготпром заготівельником с.Ушня (а.с.6, 33, 36-37); з нею було укладено договір про повну матеріальну відповідальність (а.с.5). 03 грудня 2009 року в заготпункті с.Ушня було проведено інвентаризацію товаро-матеріальних цінностей та виявлено нестачу товаро-матеріальних цінностей. Позивачем заявлені вимоги про стягнення спричиненої відповідачем шкоди в сумі 9222 грн. 60 коп., судом першої інстанції ці вимоги задоволені в повному обсязі. Проте з наданих позивачем інвентаризаційних описів від 03 грудня 2009 року вбачається, що станом на зазначену дату у заготівельника [PERSON] фактично виявлено товарів на 4325 грн.70 коп., тари на 95 грн.; товарів 312 грн. та тари на 1373 грн.80 коп. В результаті порівняння фактичної наявності цінностей по опису з бухгалтерськими записами відповідно до актів результатів перевірки цінностей (а.с.9,10) нестача товарів становить на суму 5719 грн.60 коп., тари на 115 грн.; товарів на 42 грн. З зазначеними сумами відповідач погодилась. Також судом стягнуто з відповідача 4314 грн. 79 коп. як нестачу товаро-матеріальних цінностей за попередню оплату населенню за нездану продукцію; при цьому суд першої інстанції виходив з того, що нестача підтверджується списком боржників по товарах, які видала [PERSON] під урожай 2009 року жителям села Ушня на суму 6860 грн. і відомостями на закупівлю сільгоспродукції у населення за вересень-жовтень 2009 року на суму 2322 грн. 21 коп. (а.с.38-46,48). Проте апеляційний суд враховує, що ця сума не підтверджується матеріалами інвентаризації, що визнав представник позивача в судовому засіданні апеляційного суду, який пояснив, що дана сума становить нестачу товарів за період роботи відповідача до її офіційного прийняття на роботу 02 вересня 2009 року, тобто, за період, коли відповідач не була оформлена на посаду та з нею не було укладено договір про повну матеріальну відповідальність, тому вимоги позивача в цій частині не підлягають задоволенню. Відповідно, позивачем у даному спорі підтвердженою належними доказами є сума шкоди 5876 грн.60 коп. ( 5719грн.60 коп. + 115 грн.+42грн.). При цьому, згідно наданих позивачем квитанцій до прибуткового касового ордера (а.с.13-19) товариством на погашення нестачі від [PERSON] прийнято 968 грн. 79 коп. Доводи апелянта про повне погашення нестачі 06 січня 2010 року не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду. Крім того, позивач пропустив строк звернення до суду за вирішенням даного спору, тому він подав заяву про поновлення строку як такого, що пропущений з поважних причин. Поновлюючи позивачу строк звернення до суду, суд першої інстанції виходив з того, що він пропущений з поважних причин, а право звернення до суду виникло з липня 2010 року, коли [PERSON] припинила виконувати зобовязання, взяті на себе добровільно, по відшкодуванню завданої шкоди позивачу. Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції. Ч.3 ст.233 КЗпП України визначено, що для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником. Днем виявлення шкоди, встановленої в результаті інвентаризації матеріальних цінностей, при ревізії або перевірці фінансово-господарської діяльності підприємства, установи, організації, слід вважати день підписання відповідного акту або висновку - п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду україни №14 від 29 грудня 1992 року з подальшими змінами „ Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками. У даному спорі днем виявлення шкоди, заподіяної працівником, є 03 грудня 2009 року, оскільки цього дня позивачу стало відомо про наявність шкоди, що зафіксовано в актах результатів перевірки цінностей №26 від 03 грудня 2009 року, на які посилається позивач в обґрунтування заявлених позовних вимог на а.с.9,10. З цієї дати починається відлік річного строку. Тому посилання суду першої інстанції на те, що право звернення до суду виникло у позивача з липня 2010 року є невірним. Також апеляційний суд враховує, що строк, встановлений ч.3 ст. 233 КЗпП України не переривається і не призупиняється, він може бути поновлений судом за наявності поважних причин. Матеріали справи не містять доказів поважності причин пропуску позивачем строку звернення до суду, не наведено їх представником позивача, а посилання на те, що відповідач зобовязувалась добровільно погасити нестачу, частково її погашала та з липня 2010 року перестала сплачувати кошти, не свідчать про існування обєктивних, незалежних від позивача обставин, що перешкоджали його зверненню до суду, враховуючи при цьому, що річний строк закінчувався в грудні 2010 року. У разі пропуску, передбачених ст.233 КЗпП України, строків звернення до суду за вирішенням трудового спору, суд, відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 1992 року зі змінами „Про практику розгляду судами трудових спорів, зясовує не лише причини пропуску строку, а й усі обставини справи, права та обовязки сторін. При обґрунтованості позову та пропуску строку без поважних причин суд наводить у рішенні мотиви, чому він вважає неможливим його поновити, та зазначає, що відмовляє в позові саме з цих підстав. Оскільки ТОВ „Агроторговий дім - Менський Коопзаготпром пропустило строк звернення до суду за вирішенням трудового спору без поважних причин у задоволення даного позову належить відмовити за пропуском строку звернення до суду. Враховуючи зазначене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову. Вимоги апелянта про закриття провадження у справі не підлягають задоволенню, тому апеляційну скаргу належить задовольнити частково. Також належить стягнути з позивача на користь відповідача 166 грн. 01 коп. понесених нею судових витрат за апеляційний розгляд справи.

Outcome: partial