Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-24 00:00:00

Позивач Проектний інститут «Львівдіпрокомунбуд»звернувся до суду з позовом до відповідачів, третіх осіб, просить виселити відповідача [PERSON] разом із проживаючими з ним із приміщення по [ADDRESS] та усунути перешкоди [PERSON] у користуванні приміщенням. Відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом, який в подальшому уточнив, просить визнати за ним та його дружиною [PERSON] право користування жилим приміщенням ( гуртожитком) яким є квартира [ADDRESS] площею 47,9 кв.м. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, проти зустрічного заперечив, суду пояснив, що відповідачі самовільно зайняли дві кімнати нежитлового приміщення двохповерхової будівлі, яка є в подвір»ї будинку [ADDRESS] та яка прибудована до адміністративного корпусу інституту «Львівдіпрокомунбуд»по [ADDRESS], які переобладнали під житло та проживають у ньому без законних підстав, у трудових відносинах відповідачі з проектним інститутом не перебувають та вимоги про виселення не виконують. Пояснила, що спірне приміщення в минулому було приміщенням котельні та бойлерної, пізніше використовувалось, як підсобне для потреб будівельників та з 1968 року використовується для проживання одиноких чоловіків. Однак таке приміщення не є житловим будинок, в експлуатацію не здавався, відповідач поселився у приміщення будівлі у 1986 році як молодий спеціаліст та йому відведено ліжко місце, однак останній в подальшому вселив усіх членів своєї сім'ї та об'єднав свою кімнату з кімнатою [PERSON], якому теж було виділено ліжко-місце. Оскільки спірне приміщення перебуває на балансі ПІ «Львівдіпрокомунбуд», має статус нежитлового, не зареєстроване як гуртожиток, просить позов задоволити. Вважає, що використання приміщення другого поверху як гуртожитку для одиноких працівників не спростовує вимог заявлених до відповідачів. На даний час спірне приміщення використовується під господарське. Представник відповідача в судовому засіданні проти первісного позову заперечив, зустрічний підтримав, суду пояснив, що у 1988 році відповідач [PERSON] скерований на роботу у Львівську філію інституту «Укрпівдендіпрокомунбуд»та після прийому на роботу адміністрацією інституту йому надано для постійного проживання кімнату у квартирі [ADDRESS]. У 1996 році останній був звільнений з інституту за скороченням штату працівників. Зазначив, що після звільнення кімнати [PERSON] [PERSON] проживав у такій сам, загальна проща квартири становить 47,9 кв.м. Вважає, що квартира у якій проживає відповідач є житловою, оскільки постійно вносить квартирну плату, будинок має статус житлового, є гуртожитком, що стверджується наявними у матеріалах справи документами, тому просить зустрічний позов задоволити. Представник третьої особи СЕС, третя особа [PERSON] в судове засідання не з»явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Суд вважає що по справі зібрано достатньо доказів щоб розглядати справу за відсутності третіх осіб. Представник Львівської міської ради в судовому засіданні пояснив, що по [ADDRESS] розміщені дві будівлі - приміщення гуртожитку та адміністративна будівля до якої прибудоване спірне приміщення та являлося приміщенням котельні. Вирішення спору поклав на розсуд суду. Представник Личаківської районної адміністрації в судовому засіданні дала аналогічні пояснення, просить справу розглянути на розсуд суду. Представник ОКП ЛОР БТІ та ЕО в судове засідання надав інвентаризаційні справи на будинки [ADDRESS] в м. Львові, пояснив, що спірне приміщення за матеріалами інвентаризаційних справ ніколи не належало до житлового приміщення, має відношення до адміністративної будівлі ПІ «Львівдіпрокомунбуд», відповідно до викопіювання з генерального плану міста, який знаходиться в інвентаризаційні справі будинку №9а приміщення під літерою 2-1 є котельнею. Заслухавши пояснення сторін, які з»явились в судове засідання, з»ясувавши правовідносини між іншими учасниками процесу, які не з»явилися до суду, дослідивши зібрані в сукупності письмові докази, суд вважає за можливе закінчити розгляд справи за відсутності осіб які не з'явились до суду, приходячи до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення та про безпідставність зустрічного позову. Як вбачається з витягу з наказу «№51к від 24.07.1996 року [PERSON] звільнено з роботи з інституту «Львівдіпрокомунбуд»у зв»язку з скороченням штату працівників згідно ст.40 п.1 КЗпП України. Рішенням виконкому Львівської міської ради від 18.11.1965 року №646 виділено земельну ділянку Львівському філіалу інституту «Укрдіпрокомунбуд»під будівництво 15 квартирного житлового будинку нам місці існуючих виробничих майстерень і складських приміщень інституту, вказаний житловий будинок споруджений і заселений, про що стверджується наданими позивачем доказами та поясненнями його представників. Судом встановлено, що двохповерхова нежитлова прибудова до будівлі №9, яка є предметом спору та яка в різні періоди часу використовувалась для різних цілей, в тому числі і для тимчасового проживання працівників інституту на правах надання ліжко-місця, натомість будівля [ADDRESS] первинно була збудована як гуртожиток, що підтверджується актом приймання житлового будинку в експлуатацію, архітектурно-планувальним завданням на будівництво 15-ти квартирного житлового будинку Львівського філіалу інституту «Укрдіпрокомунбуд»по [ADDRESS], довідкою інституту від 9.01.1968 року №25а згідно якої позивач має у своєму адмінбудинку по [ADDRESS] котельню та бойлерну, які забезпечують опалення нового житлового будинку у дворі за вказаною вище адресою, актом від 20.11.1967 року про введення в експлуатацію котельні і бойлерної. На підтвердження своїх вимог та в підтвердження статусу приміщення у якому проживає відповідач останній посилається на рішення виконавчого комітету Львівської міської ради №351 від 2.07.1971 року згідно якого спірне приміщення, як вважає є квартирою та визнано службовою для заселення під гуртожиток. Однак як встановлено судом з матеріалів справи вище вказане рішення на яке посилається відповідач стосується зданого у січні 1968 року в експлуатацію 15 квартирного п'ятиповерхового будинку, та у такому йдеться про квартири у відомчому будинку Львівської філії «Укрпівденьгіпрокомунбуд»по [ADDRESS], а не про двохповерхову будівлю, яка є в подвір»ї будинку [ADDRESS], яка прибудована до виробничого корпусу інституту «Львівдіпрокомунбуд»по цій же вулиці.( п.40 та п.180 згаданого рішення). Крім того суд зважає на пояснення представника позивача про те, що двохповерхова прибудова до будинку [ADDRESS], що є спірним приміщенням використовувалась в тому числі і під житло, що стверджується рішенням №351, однак використання цього приміщення під житло не змінює правового статусу цього приміщення, оскільки саме рішення №351 від 2.07.1971 року не визначає статусу приміщення, а говорить лише про надання квартир громадянам, тобто підтверджує, що вказане приміщення не пристосоване для житла у зв»язку з чим громадянам надавалися квартири. Як вбачається з повідомлення ОКП ЛОР ТІ та ЕО від 3.07.2011 року №3856 інвентаризація та державна реєстрація двохповерхової будівлі в подвір»ї будинку [ADDRESS] не проводилась. Враховуючи вище наведене, судом встановлено, що спірне приміщення не є житловим, воно розташоване у двоповерховій будівлі, користувачем якої є позивач ПІ «Львівдіпрокомунбуд»і це приміщення знаходиться на його балансі, в експлуатацію воно не приймалося та не зареєстровано як гуртожиток та не віднесено до житлового фонду. Вказане приміщення з 1988 року на другому поверсі двоповерхової будівлі, яка добудована до адміністративного корпусу інституту використовувалось [PERSON] для надання йому ліжка-місця прощею 18,5 кв.м..

Outcome: dismissed