Jurisdiction: civil
Date: 2011-08-25 00:00:00

13.12.2010 р. та уточнено 10.03.2011 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди до ВАТ Північний ГЗКяке перейменовано в Публічне акціонерне товариство Північний ГЗК/далі ПАТ/, яким просить стягнути відповідно до ст.ст.153, 173, 237-1 КЗпП України з ПАТ 160000 грн. моральної шкоди, у звязку з отриманим професійним захворюванням на виробництві, стійкою втратою професійної працездатності. В обгрунтування вказує, що в період його роботи в важких та шкідливих умовах праці тривалий час слюсарем на ПАТ ним отримано хронічне професійне захворювання сидеросилікоз яке відповідно до акту розслідування від 08.06.2007 р. виникло з вини роботодавця. Згідно висновку МСЕК від 23.07.2007 р. вперше позивачу встановлена стійка втрата професійної працездатності в розмірі 25 %,. Згідно другого акту розслідування від 11.12.2008 р. в нього встановлено друге професійне захворювання хронічна шийна попереково-крижова радікулопатія в стадії загострення з больовим компонентом, та повторно висновком МСЕК від 19.05.2009 р. йому встановлено 50% стійкої втрати професійної працездатності по сукупності професійних захворювань. Вважає, що йому не було забезпечено безпечних умов праці, він втратив працездатність, виконуючи тривалий час роботи в важких та шкідливих умовах праці. Виходячи з характеру захворювання він неодноразово знаходився на лікуванні, позивачу важко виконувати будь яку роботу, він страждає задухою, відчуває постійний біль в грудній клітині та шийному та крижовому відділах хребта, йому важко дихати, він обмежений в спілкуванні з оточуючими, вирішенні своїх побутових потреб, що порушує його нормальні життєві звязки, просить стягнути з ПАТ 160000 грн. моральної шкоди. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали. Представник ПАТ за довіреністю [PERSON] позов не визнав, надав письмові заперечення згідно яких у позивача відсутні законні підстави для відшкодування моральної шкоди. Позивач з 1981 по 1998 р.р. працював на шахтах ВО Кривбасрудаці важкі умови праці можуть бути повязані з отриманими позивачем профзахворюваннями. Позивач уклав трудовий договір з ПАТ в 1998 р. та свідомо обрав професію зі шкідливими умовами праці, був попереджений та обізнаний з вказаними умовами, користувався пільгами та гарантіями і у всякий час міг змінити роботу. Наявність шкідливих умов праці є обєктивною на деяких робочих місцях згідно законодавства, гігієнічної класифікації праці. З вказаного видно, що діяльність ПАТ по використанню праці працівників у шкідливих умовах, не є протиправною, що також вказує на відсутність підстав для стягнення моральної шкоди. Крім того позивач пропустив тримісячний строк звернення до суду за вирішенням трудового спору відповідно до ст.233 КЗпП України. Вислухавши представників сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено поясненнями сторін, актом розслідування хронічного професійного захворювання а.с.21-24, що позивачу [PERSON] 08.06.2007 р. встановлено хронічне професійне захворювання сидеросилікоз першої стадії ускладнений хронічним обструктивним захворюванням легенів. Позивачу вперше встановлена стійка втрата професійної працездатності в розмірі 25 % по вказаному захворюванню з 16.07.2007 р. по 01.08.2008 р. висновком МСЕК від 23.07.2007 р. Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 11.12.2008 р. а.с.25-27 в позивача встановлене друге професійне захворювання хронічна шийна попереково-крижова радікулопатія в стадії загострення з больовим компонентом вказане професійне захворювання встановлено вперше. Повторно висновком МСЕК від 19.05.2009 р. а.с.48 позивачу встановлено 50% стійкої втрати професійної працездатності третя група інвалідності безстроково по сукупності професійних захворювань /30% первинно по радикулопатії та 20% повторно по сидеросилікозу/. З 01.04.2001 року набрав чинності Закон України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності. Ст.ст.21, 28, 34 цього Закону було передбачено обов'язок Фонду по відшкодуванню моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, професійним захворюванням застрахованим та членам їх сімей. Законами України про Державний бюджет України на 2006 рік та 2007 рік, зупинялась дія на 2006 -2007 р.р., абзацу 4 ст.1, підпункту єч. 1 ст. 21, ч. З ст. 28, ч.3 ст. 34 Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей. Крім цього, Законом від 28.12.2007 року № 107 з п.3 Прикінцевих положень вказаного Закону виключені слова, які свідчили про відшкодування за умов, зазначених у цьому пункті, моральної шкоди потерпілим на виробництві і крім того з 01.01.2008 р. припинено відшкодування моральної шкоди Фондом, незалежно від часу настання страхового випадку. Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що положеннями п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України Про внесення змін до Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатностівід 23.02.2007 року №717, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції вказаного Закону. Проте, Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.1167 Цивільного кодексу України та ст.237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавством розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві не суперечить вимогам ст.22 Конституції України. З огляду на викладене, Конституційний Суд України не вбачає підстав для визнання неконституційними положень п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що при вирішення спору по відшкодуванню моральної шкоди, завданої позивачу [PERSON] внаслідок отриманого ним професійного захворювання та втрати у зв'язку із цим професійної працездатності, слід застосовувати норми трудового законодавства України, які регулюють спірні правовідносини. Згідно ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці, безпека технологічних процесів, стан засобів захисту, санітарно побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці, на власника покладається обовязок впровадження сучасних засобів безпеки, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України власником проводиться відшкодування моральної шкоди працівнику в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивачу [PERSON] як вказувалося раніше згідно актів розслідування хронічних професійних захворювань від 08.06.2007 р. та 11.12.2008 р., санітарно-гігієничних характеристик умов праці а.с.14-20, встановлено хронічні професійні захворювання сидеросилікоз, хронічне обструктивне захворювання легенів, хронічна шийна попереково-крижова радікулопатія в стадії загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, больовим компонентом. Виробничими факторами, що спричинили захворювання є важкі, шкідливі, несприятливі умови праці: пил, вологість, шум, вібрація, фізичне перенапруження, несприятливі температурні умови. Шкідливі умови праці відносяться до 3 класу 3 ступеню шкідливості, важкість праці до 3 класу 2 ступеню шкідливості. Позивач працював у вказаних умовах саме на ПАТ більше 13 років, не враховуючи роботу на іншому підприємстві. Встановлена вина роботодавця в пошкодженні здоровя, рекомендовано згідно актів застосування заходів по зменшенню рівня впливу шкідливих факторів. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров"я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Суд враховує третю групу інвалідності, характер захворювання, повязаного з обмеженням в пересуванні, та фізичних навантаженнях, постійних болей в грудній клітині та шийному відділі хребта, задухою, фізичних і моральних страждань позивача в звязку з цим; їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках. Відповідно до наслідків що наступили, які підтверджуються медичними документами а.с.28-46 позов [PERSON] слід задовольнити частково та стягнути з ПАТ на користь позивача 30000 грн. у відшкодування моральної шкоди, вважаючи суму що вимагає позивач в 160000 грн. завищеною. Посилання відповідача на пропуск позивачем строку звернення до суду за захистом свого права суд вважає безпідставним, так як відповідно до ст.268 ч.1 п.3 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя. При частковому задоволенні позову та звільненні позивача від сплати судового збору -судовий збіру, та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 15.00 грн. слід стягнути з ПАТ на користь держави, оскільки вказані витрати покладаються на сторони після розгляду справи згідно ст.81, 88 ЦПК України. На підставі ст.ст.153, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial