Jurisdiction: civil
Date: 2012-02-14 00:00:00

ПАТ «[PERSON] Аваль» в особі Миколаївської обласної дирекції звернувся до суду з позовом [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 66357,20 доларів США, що еквівалентно 528176,77 грн., а також понесених судових витрат - держмита в сумі 1708,50 грн. і витрат на інформаційно- технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн. Відповідачі [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства «[PERSON] Аваль» в особі Миколаївської обласної дирекції про визнання кредитного договору нікчемним. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги уточнив і остаточно просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором в сумі 83151,72 доларів США, що еквівалентно 662943,72 грн., а саме: поточний залишок заборгованості за кредитом - 51515,98 доларів США, що еквівалентно 410721,45 грн.; несплачена заборгованість за тілом кредиту 3830,06 доларів США, що еквівалентно 30535,92 грн.; нарахована пеня за несплачену заборгованість за тілом кредиту 3186,63 доларів США, що еквівалентно 25406,05 грн.; поточна заборгованість за відсотками за кредитом 233,71 доларів США, що еквівалентно 1863,30 грн.; несплачена заборгованість за відсотками за кредитом 11203,67 доларів США, що еквівалентно 89323,50 грн.; нарахована пеня за несплачені відсотки за кредитом 13181,67 доларів США, що еквівалентно 105093,50 грн., а також понесені судові витрати держмито в сумі 1708,50 грн. і витрати на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн. При цьому вказавши, що сума пені була банком зменшена. В задоволенні зустрічного позову просив відмовити. Представник відповідачів в судовому засіданні позовні вимоги фактично визнала, вказавши, що борг відповідачів перед банком існує і останні згодні його погашати, що стосується стягнення пені, то відповідачі її не визнають. Зустрічний позов представник відповідачів підтримала та просила його задовольнити, а саме визнати спірний кредитний договір нікчемним на підставі положень ст. 215 ЦК України Недійсність правочину. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, а зустрічний позов належить залишити без задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 28 грудня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «[PERSON] Аваль» в особі Миколаївської обласної дирекції, правонаступником якого з всіма правами та обовязками є Публічне акціонерне товариство «[PERSON] Аваль» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №014/08-112/74272 про надання останньому кредиту у сумі 54000,00 доларів США за програмою кредитування «Кредит під заставу нерухомості», строком на 120 місяців по 28 грудня 2017 р. із сплатою процентів у розмірі 14,00% річних. Відповідно до п.п. 1.3.3, 7.1 кредитного договору позичальник зобовязався здійснювати погашення кредиту та процентів за використання кредитних коштів, платежами відповідно до встановленого графіку, щомісячно кожного місяця, протягом строку кредиту. Крім того, в якості виконання зобовязань за кредитним договором 28.12.2007 року між позивачем і відповідачем [PERSON] був укладений договір поруки №014/08-112/74272/П. Згідно з умовами договору [PERSON] зобовязався перед банком у повному обсязі солідарно відповідати за виконання відповідачем [PERSON] зобовязань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій, у розмірах та у випадках, передбачених договором кредиту. Також, з метою зменшення фінансового навантаження на відповідача [PERSON] 10.09.2009 року між сторонами була укладена Додаткова угода № 1, яка є невідємною частиною Кредитного договору, яка діяла з 28 вересня 2009 року по 28 вересня 2010 року і згідно умов якої було зменшено розмір щомісячного платежу. Але відповідач [PERSON] свої зобовязання належним чином не виконував, у звязку з чим виникла заборгованість станом на 08.09.2011 року в сумі 83151,72 доларів США, що еквівалентно 662943,72 грн., а саме: поточний залишок заборгованості за кредитом - 51515,98 доларів США, що еквівалентно 410721,45 грн.; несплачена заборгованість за тілом кредиту 3830,06 доларів США, що еквівалентно 30535,92 грн.; нарахована пеня за несплачену заборгованість за тілом кредиту 3186,63 доларів США, що еквівалентно 25406,05 грн.; поточна заборгованість за відсотками за кредитом 233,71 доларів США, що еквівалентно 1863,30 грн.; несплачена заборгованість за відсотками за кредитом 11203,67 доларів США, що еквівалентно 89323,50 грн.; нарахована пеня за несплачені відсотки за кредитом 13181,67 доларів США, що еквівалентно 105093,50 грн. На день розгляду справи в суді заборгованість відповідачами не сплачена. Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, відсотків та неустойки. Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. ст. 611 ЦК України в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до ст. 1050 ч. 2 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини боргу позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів. Крім того, що стосується вимог позивача про стягнення з відповідачів судових витрат держмита в сумі 1708,50 грн., понесених витрат на інформаційно-технічне забезпечення в сумі 120 грн., то суд вважає за необхідне задовольнити їх згідно вимог ст. 88 ЦПК України. Що стосується зустрічного позову: В обґрунтування своїх позовних вимог, позивачі за зустрічним позовом посилаються на ст. 215 ЦК України, відповідно до якої підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення стороною вимог, які встановлені зокрема, ч. З ст. 203 ЦК України. Статтями 6, 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства згідно ст. 628 ЦК України. Відповідно до положень Кредитного договору підписанням цього договору, [PERSON] свідчив про те, що всі умови Кредитного договору йому зрозумілі і він вважає їх справедливими та погодився з ними, а також підтвердив свою здатність виконувати умови договору. Крім цього, для отримання кредитних коштів [PERSON] мав можливість обрати будь-яку іншу з належною діловою репутацією банківську або кредитну установу, зареєстровану у передбаченому законодавством порядку та яка має відповідні дозволи, ліцензії тощо, але звернувся з цього приводу саме до ВАТ «[PERSON] Аваль», оскільки як пояснила представник відповідачів [PERSON] терміново були потрібні грошові кошти. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Судом встановлено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець повідомив споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення; кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового і повернення кредиту та його умови, про що свідчить підпис [PERSON] про ознайомлення датований 21.12.2007р., тобто за сім днів до укладення кредиту. Крім того, 21 грудня 2007 року [PERSON] заповнив «Заяву -анкету на отримання кредиту під заставу», а другий позивач за зустрічним позовом [PERSON] заповнив «3аяву-анкету поручителя для кредиту під заставу», в яких обидва своїм підписом засвідчили у письмові формі, що ознайомлені з кредитними умовами і зміст умов кредитування їм зрозумілий. Договір про надання споживчого кредиту був укладений у письмовій формі, один з оригіналів якого було передано споживачеві [PERSON] У спірному договорі про надання споживчого кредиту були зазначені: сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту, для споживача; дата видачі кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством. Взагалі у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках, але в даному випадку банк не змінював відсоткову ставку, яка становить 14,00(чотирнадцять) %,про що свідчить довідка начальника відділення «Соляні», в якому видавався кредит. Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Відповідно до положень вказаної статті Закону Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Таких обставин судом не встановлено. У частині третій названої статті визначений приблизний (невичерпний) перелік несправедливих умов договору, зокрема, встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору. В даному конкретному випадку відсутні підстави вважати, що кредитний договір, укладений сторонами містить несправедливі умови, при підписанні договору [PERSON] мав реальну можливість ознайомитись з умовами договору, а ознайомившись погодився на його укладання шляхом підписання договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови що визначені законом як істотні або є необхідними для кредитних договорів, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною 1 ст. 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпеченням попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Як вбачається з позовної заяви, при укладенні спірного договору [PERSON] та [PERSON] були відомі усі умови договору. Наявність будь-яких інших підстав, які б примусили прийняти ці умови на вкрай невигідних для себе умовах судом також не встановлені. Крім того з положень кредитного договору вбачається, що сторони своїми підписами зафіксували свою згоду з тим, що ними узгоджені усі істотні умови, і вони зобов'язані надалі ніяких претензій одна до одного з цього приводу не мати. Відповідно до ст.627 Цивільного кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.628 Цивільного кодексу України, зміст договору, становлять пункти визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови які є обов'язкові відповідно до актів цивільного законодавства. Разом з тим суд вважає, що положення Кредитного договору не суперечать положенням діючого законодавства, тому посилання представника Нані на той факт, що підписання кредитного договору стало наслідком чисельних порушень зі сторони банку свого підтвердження в ході розгляду справи не знайшли. А відтак відсутні підстави для визнання Кредитного договору нікчемним та недійсним на підставі ст. 215 Цивільного кодексу України.

Outcome: approved