Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-04 00:00:00

В серпні 2011 року Позивачка звернулася до суду з позовом та просила розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 11.06.1994 року та стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/2 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно на утримання сина [PERSON], [INFO]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 11.06.1994 року вона перебуває у шлюбі з відповідачем, від шлюбу мають неповнолітнього сина. Позивачка зазначає, що сімейне життя з відповідачем не склалося у звязку з відсутністю взаємопорозуміння та поваги один до одного, різними поглядами на життя та відсутністю спільних інтересів. Вказує, що з березня 2005 року шлюбні відносини припинені та спільне господарство не ведеться. Вважає, що збереження сімї неможливе, проти примирення заперечує. Додатково посилається на ту обставину, що їй важко одній матеріально утримувати сина, оскільки остання має дохід, якого не вистачає для задоволення матеріальних та духовних потреб дитини, а відповідач відмовляється добровільно надавати матеріальну допомогу на утримання сина. Посилаючись на вказані обставини позивачка просила стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі Ѕ частки доходу відповідача на утримання неповнолітнього сина. В судовому засіданні позивачка просила суд задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив. За згодою позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивачки, дослідивши та оцінивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 11.06.1994 року між сторонами укладено шлюб, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб (а.с.9). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія 1-БК № 413633 від 08.07.1995 (а.с.10). Судом також встановлено, що шлюб сторін існує лише формально, їх сімя розпалась і не може бути поновлена. Сторони з березня 2005 року не проживають однією сімєю, не ведуть спільного господарства, не підтримують подружніх стосунків. Позивачка проти примирення заперечує та наполягає на розірванні шлюбу. Позивач зазначає, що вона втратила почуття кохання до відповідача, а тому перебування у шлюбі суперечить її інтересам. Спір про поділ майна між сторонами відсутній. Дитина залишається проживати з позивачкою. За таких обставин подальше спільне проживання сторін і збереження сімї неможливе, шлюб сторін слід розірвати. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.ст. 181, 183 СК України аліменти за рішенням суду присуджуються у частці від доходу матері, батька. У судовому засіданні встановлено, що позивачка отримує дохід, якого не визначає для задоволення матеріальних потреб дитини, що підтверджується довідкою № 03-10119/23 від 15.08.2011 (а.с.6). Дитина проживає з позивачкою та повністю перебуває на її утриманні. Також встановлено, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання сина [PERSON], хоча як батько дитини повинен приймати участь в даних витратах та має можливість надавати матеріальну допомогу. Враховуючи, те що позивачка несе витрати по утриманню дитини і немає достатніх коштів для забезпечення витрат по задоволенню потреб дитини, підтримання нормального здоровя та відпочинку, а відповідач має регулярний дохід, зобовязаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття і створювати для неї необхідні передумови для її розвитку і забезпечення організації її життя, враховуючи передбачені законом обставини, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16.08.2011 року і до його повноліття. При вирішенні питання щодо розміру аліментів, який підлягає стягненню з відповідача судом враховано ту обставину, що розмір аліментів повинен бути виправданий дійсними потребами дитини та при визначенні якого , суд виходить з рівності батьків по утриманню дитини та їх матеріального становища. Оцінюючи матеріали справи, суд вважає, що заявлений позивачем розмір аліментів, виходячи з Ѕ частики доходу відповідача, невиправданий та не підтверджений відповідними доказами, а тому позовні вимоги позивача в частині стягнення аліментів підлягають частковому задоволенню, тобто в розмірі ј частки доходу (заробітку) відповідача. Згідно п.1. ч.1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню держмито в розмірі 17,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 30, 00 грн., а на користь держави держмито в розмірі 51,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120,00, 00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial