Jurisdiction: civil
Date: 2012-02-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості по заробітній платі, посилаючись на наступні обставини. Наказом № 92 від 09.09.2008 року позивач був прийнятий на роботу у Донецьке ВАТ «Топаз» стрілком ВОХР. Наказом №112 від 11.04.2011 року ВАТ «Топаз» був перейменований на Публічне акціонерне товариство «Топаз». Наказом № 54 від 30.05.2011 року позивач був звільнений за власним бажанням. На день звільнення позивачу була нарахована заробітна плата з лютого по травень 2011 року у розмірі 6 847 гривень. Згідно довідки ПАТ «Топаз» від 29.11.2011 року нараховані гроші в розмірі 6 847 гривень: лютий – 1 380,00 грн., березень – 1 379,00 грн., квітень – 1 454,00 грн., травень – 2 634,00 грн. позивачу не виплатили. Позивач також просить стягнути з відповідача середній заробіток за увесь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно довідки ПАТ «Топаз» від 05.12.2011 року середній заробіток позивача складає 1 655,42 грн. Крім цього, діями відповідача позивачу була нанесена моральна шкода, а саме: у позивача був порушений стан життя, виникли складнощі зі сплатою комунальних послуг, він відчуває приниження у зв’язку з тим, що випрошує свої гроші. Позивач в судове засідання з’явився, позовні вимоги підтримав. Представник відповідача у судове засідання з’явився, позовні вимоги не визнав. Суд, заслухав позивача, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали, справи вважає позов підлягаючим частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що наказом № 92 від 09.09.2008 року позивач був прийнятий на роботу у Донецьке ВАТ «Топаз» стрілком ВОХР. Згідно наказу від 30.05.2011 року за ст.38 КЗпП України позивач був звільнений за власним бажанням. У відповідності до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов’язаний в день звільнення видати робітнику трудову книжку та здійснити з ним розрахунок у встановлені ст.116 КЗпП України строки. Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх належних йому від підприємства сум здійснюється в день звільнення. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений строк сплатити не оспорювань ним суму. У відповідності до ст. 116 ч. 1 КЗпП України (в редакції Закону від 20.12.2005 р. № 3248-IV) про нараховані суми, що належать працівникові при звільнені, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. З довідки ПАТ «Топаз» від 29.11.2011 року нараховані гроші в розмірі 6 847 гривень: лютий – 1 380,00 грн., березень – 1 379,00 грн., квітень – 1 454,00 грн., травень – 2 634,00 грн. вбачається, що позивачу не виплачувалися. Згідно ст.233 ч.2 КЗпроП України працівник має право звернутися до суду, у разі порушення законодавства про оплату праці, з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача щодо стягнення заборгованості по заробітній платі підлягають задоволенню, у зв’язку з чим з відповідача на користь підлягають стягненню заборгованість по заробітній платі у розмірі 6 847,00 грн. У відповідності до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у належний строк, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як вбачається зі статуту Публічного акціонерного товариства «Топаз», прийнятого загальними зборами акціонерів Відкритого акціонерного товариства «Топаз»», протоколом № 1 від 04 березня 2011 року, зареєстрованого 08.04.2011 року, є корпоративним підприємством державної акціонерної холдингової компанії «Топаз», засновником якого є Фонд державного майна України, має статутний капітал та власний капітал, акції товариства існують у без документарній формі прибуток товариства формується із надходження від господарчої та іншої діяльності, передбаченої статутом і незабороненої діючим законодавством, після покриття матеріальних та прирівняних до них витрат, витрат по оплаті праці, інших витрат. З балансового прибутку товариства сплачуються відсотки по кредитам банків та облігаціях, виплачуються передбачені законодавством України податки та інші платежі до бюджету. Чистий прибуток, одержаний після зазначених розрахунків, залишається в повному розпорядженні товариства. В судовому засіданні встановлено, що з травня 2011 року по теперішній час зарплатний рахунок ПАТ «Топаз» знаходиться під арештом, накладеним Державною виконавчою службою Куйбишевського району м. Донецька, тобто позивач звільнився після накладання арешту, а саме 30.05.2011 року. З довідки начальника Головного Операційного управління філії «Головне управління ПАТ Промінвестбанк в Донецькій області» від 23.02.2012 року за № 20-2/1-12-543 вбачається, що з 30.05.2011 року по 22.02.2012 року відсутність руху грошових коштів на поточному рахунку ПАТ «Топаз», окрім травня 2011 року та вересня 2011 року, тобто відповідач не мав можливості виплатити заробітну плату з вищезазначеної причини арешту зарплатного рахунку. Таким чином, суд приходить до висновку, що вини Публічного акціонерного товариства «Топаз» у несвоєчасній сплаті позивачу заробітної плати не має, тому в задоволені позовних вимог в частині стягнення з відповідача середнього заробітку слід відмовити. Крім того, відповідно до ст.233 ч.1 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору в тримісячний строк з дня, коли він дізнався про порушення свого права. Вищевказана стаття КЗпП також розповсюджується на вимоги про стягнення моральної шкоди. З матеріалів справи вбачається, що позивач дізнався про порушення свого права 30 травня 2011 року, але до суду звернувся лише 06 грудня 2011 року. Клопотання про поновлення судом строків позивач не заявляв та поважну причину такого пропуску суду не назвав. Також суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди не обґрунтовані, також не підлягають задоволенню. Згідно зі ст.88 ЦПК України, з урахуванням того, що з 01.11.2011 р. набув законної сили Закон України «Про судовий збір», з відповідача в доход бюджету підлягає стягненню судовий збір у розмірі 107,30 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial