Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-19 00:00:00

На адресу Кагарлицького районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа, -Кагарлицька державна нотаріальна контора про усунення перешкод в користуванні належним на праві власності майном та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі - продажу частково не дійсним, в якій позивачка первинного позову, - [PERSON] просила суд винести рішення, яким усунути перешкоди в користуванні належною їй 1\\2 частиною колодязя, розташованого на земельній ділянці № 50 по вул. Садова в с. Горохове Кагарлицького району Київської області, зобов'язавши відповідачів надати їй цілодобовий доступ до колодязя та можливість користуватися ним для забору води для особистих потреб, стягнути солідарно з відповідачів на її користь у відшкодування моральної шкоди 5000,00 гривень, судові витрати покласти на відповідачів по даній справі. В судовому засіданні позивачка первинного позову [PERSON] позовні вимоги підтримала та зазначила, що згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно виданого 12 квітня 2006 року Кагарлицьким БТІ на підставі договору купівлі продажу від 19 листопада 2005 року, посвідченого та зареєстрованого в реєстрі Кагарлицької державної нотаріальної контори за № 1-4343 вона є власником житлового будинку № 50 по вул. Садова в с. Горохове Кагарлицького району Київської області. Будинок розташований на земельній ділянці, яка належить їй на праві користування. Крім житлового будинку та двох сараїв на земельній ділянці розміщений і колодязь, який згідно характеристики будівель і споруд технічного паспорта позначений літерою Л. Вказаний колодязь знаходиться в спільному частковому володінні, а відтак і користуванні з суміжними землекористувачами [PERSON] та [PERSON], відповідачами по даній справі. На даний час відповідачами без належного на те моїх дозволу та згоди закрили колодязь та обмежили доступ позивачці до нього, а відтак позбавили її права користування належним мені на праві власності часткою колодязя. Вона неодноразово зверталася до них про надання їй в повній мірі користуватися колодязем , про те ними ігноруються її законні вимоги. В зв'язку з цим вона вимушена була звернутися за захистом свого порушеного права до органу місцевого самоврядування - Горохівської сільської ради. Посадовими особами органу місцевого самоврядування, з метою усунення перешкод в користуванні належним їй майном, проводилися з відповідачами відповідні бесіди профілактичного характеру, про те позитивного результату не досягнуто.. Відповідно до вимог статті 391 ЦК України власник майна має право усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, а відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Довести протиправність дій відповідачів позивачка може договором купівлі продажу житлового будинку, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, технічним паспортом , повідомленням сільської ради. Враховуючи такий стан, що до того що відповідачами всілякими шляхами чиняться їй перешкоди у володінні належною їй часткою колодязя, претендуючи на нього одноособово та перешкоджаючи мені раціонально використовувати належну мені частку, мені приходиться звертатися до відповідних органів, юриста, суду, витрачати особистий час та нести матеріальні збитки за рахунок коштів сімейного бюджету, які не заплановані для цього, що в значній мірі шкодить моєму здоров'ю, спричиняє мені незручності та підриває мій авторитет серед сусідів, тобто їй спричиняється моральна шкода в безмежному розмірі. Незважаючи на те, що розмір заподіяної їй моральної шкоди є безмежним та таким, що не піддається грошовій оцінці, виходячи з об'єктивності, виваженості та розумності, позивачка первинного позову все ж оцінює дану шкоду в суму не меншу гривень, які повинні бути стягнутими з відповідачів солідарно. Представник позивачки [PERSON] позовні вимоги позивачки підтримала. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечувала. В судовому засіданні відповідач [PERSON] проти позову заперечував. Представник третьої особи, - Кагарлицької державної нотаріальної контори не з»явився, причини неявки суду не відомі. Суд, вислухавши сторін по справі, дослідивши матеріали справи, проходить до висновку щодо відмови в задоволенні позову, обґрунтовуючи своє рішення наступним. Ні з слів позивачки первинного позову, - [PERSON] ні з матеріалів справи не встановлено того факту, що відповідачами без належного на те дозволу позивачки та згоди позивачки закрили колодязь та обмежили доступ позивачці до нього, а відтак позбавили її права користування належним мені на праві власності часткою колодязя. Тобто в матеріалах справи відсутні письмові докази, а саме, акти, складені органом місцевого самоврядування, які б підтверджували той факт, що відповідачі по первинному позову, [PERSON], [PERSON] без належного на те дозволу позивачки та згоди позивачки закрили колодязь та обмежили доступ позивачці до нього, а відтак позбавили її права користування належним мені на праві власності часткою колодязя. Крім того, позивачка первинного позову, - [PERSON] не залучила до участі в справі свідків, які б могли в судовому засіданні засвідчити той факт, що відповідачі первинного позову чинять перешкоди позивачці у користуванні майном, яке належить останній на праві власності. Відповідно, згідно діючого ЦПК України справи вирішуються на підставі змагальності сторін, тобто на підставі тих доказів, які надаються кожною із сторін по справі. Тому суд і прийшов до висновку щодо відмови в задоволення позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа, -Кагарлицька державна нотаріальна контора про усунення перешкод в користуванні належним на праві власності майном. Що ж стосується позовної вимоги в частині стягнення моральної шкоди, то суд також приходить до висновку щодо відмови в задоволенні даних позовних вимог на підставі причинно наслідкового зв»язку, тобто, якщо не встановлено факту порушення прав позивачки стосовно колодязя, то, відповідно у суду немає підстав щодо стягнення моральної шкоди, так як взагалі не встановлено в судовому засіданні порушення конституційних чи інших прав позивачки первинного позову. Що ж стосується зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі - продажу частково не дійсним, то в даному позові позивачка [PERSON] зазначила, що у провадженні Кагарлицького районного суду Київської області знаходиться справа за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод в користуванні належним на праві власності майном. Заявлений позов вважає безпідставним. Користуючись правом, передбаченим ч. 1 ст. 123 Цивільного процесуального кодексу України, згідно з якою відповідач має право пред'явити зустрічний позов до початку розгляду справи по суті, звертається до Кагарлицького районного суду Київської області із зустрічною позовною заявою про визнання договору купівлі-продажу частково недійсним. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги [PERSON] в позовній заяві вказує на те, що згідно з договором купівлі-продажу від 19.11.2005 року будинку в с. Горохове по вул. Садова, 50, вона є власником 1\\2 частини колодязя, який згідно з характеристикою будівель і технічного паспорту позначений літерою Ь, і який знаходиться в спільному користуванні з суміжними землекористувачами, тобто нею - [PERSON] та [PERSON] При цьому, відповідачами по позовній заяві її позбавлено права користування належною їй на праві власності часткою колодязя. Проте, вищезазначений правочин, на підставі якого [PERSON]М, набула права власності на 1\\2 частини криниці, є незаконним та порушує її права як власника всієї криниці, тому повинен бути визнаний частково недійсним, а саме в частині купівлі-продажу 1\\2 частини криниці. Так, ще 10.12.2003 року [PERSON] згідно з договором дарування будинку подаровано та передано їй у власність будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: с. Горохове, вул. Садова, 48. Такий будинок належав дарителю на підставі свідоцтва про право власності, виданого Горохівською сільською радою Кагарлицького району Київської області, і зареєстрованого Кагарлицьким бюро технічної інвентаризації Київської області 12.09.2003 року, під номером запису 121, в книзі 1, реєстраційний номер 2637274. Таким чином, 10.12.2003 року позивачка на підставі договору дарування набула право власності на будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, в тому числі і криницю «І». Крім того, відповідно до ст. 658 ЦК України право продажу товару належить власникові товару. Тобто за загальним правилом, право укладання договорів купівлі-продажу належить власникові майна. Також ч. 1 ст. 656 ЦК України повністю усуває сумніви стосовно можливості укладення договору купівлі-продажу майна, яке не є об'єктом права власності продавця на момент укладення договору, оскільки для цього необхідно пред'явлення документів, що підтверджують право власності (ч. 1 ст. 55 ЗУ «Про нотаріат»). Тобто, для посвідчення такого договору необхідний правовстановлювальний документ, за допомогою якого особа може підтвердити, що певний об'єкт права власності дійсно належить саме їй. Фактично на підставі правовстановлювального документа у особи виникає право власності. У зв'язку з цим зазначає позивачка, що [PERSON] не була власником 1\\2 частини криниці, а тільки користувалась нею за домовленістю з [PERSON], оскільки вони були суміжними землекористувачами та рідними сестрами. Слід зазначити, що криницю будували за власний рахунок [PERSON] разом зі своїм чоловіком, а оскільки суміжним землекористувачем була її рідна сестра - [PERSON], для зручності користування спорудили її на межі земельних ділянок. Згідно з даними Технічного паспорта на житловий будинок, що належить [PERSON], зокрема - Характеристикою будівель та споруд, рік побудови криниці не зазначений, але зазначений рік побудови будинку - 1974 рік. Звертаю увагу на те, що на момент будівництва будинку криниці не існувало, вона була споруджена вже після закінчення будівництва будинку. А от у Технічному паспорті на житловий будинок, що належить [PERSON], рік побудови криниці зазначено - 1971 рік. Таким чином, дана обставина не відповідає дійсності. Крім того, відповідно до Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року № 7/5 та п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 року № 20/5 одним із правовстановлювальних документів є свідоцтво про право на спадщину. В договорі купівлі-продажу від 19.11.2005 року зазначена сумнівна дата видання свідоцтва про право на спадщину [PERSON] Враховуючи це, договір купівлі-продажу будинку від 19.11.2005 року суперечить ст. 21 Конституції України та ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, відповідно до положень яких, право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а тому такий договір незаконним і відповідно недійсним. Також, відповідно до ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Згідно з п. З ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника не з його волі іншим шляхом. До вибуття майна із володіння власника не з його вини належить передання його на виконання правочинів, що вчинені під впливом помилки (ст. 229 ЦК України). Так, відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Таким чином, підставою для визнання правочину частково недійсним є помилка [PERSON] щодо права власності на Уі частини криниці. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення стороною вимог, які встановлені, зокрема, ч. І ст. 203 ЦК України - зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється не з моменту вчинення правочину, а відповідно до частини першої статті 261 ЦК від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (п, 28 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними"). Звертає увагу суду на те, що про порушення свого права власності на криницю дізналася в квітні 2010 року під час виникнення спору з Відповідачем щодо межі земельних ділянок і користування криницею. Саме тоді [PERSON] їй повідомила, що вона є власником 1\\2 частини криниці. Таким чином, позивачка зустрічного позову вважає, що строк для звернення до суду з вимогою про визнання договору купівлі-продажу частково недійсним нею не пропущений. В судовому засіданні позивачка зустрічного позову [PERSON] позовні вимоги підтримала. В судовому засіданні відповідачка зустрічного позову [PERSON] проти зустрічного позову заперечувала. Суд, вислухавши сторони по справі, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі - продажу частково не дійсним, обггрунтовуючи своє рішення наступним. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення стороною вимог, які встановлені, зокрема, ч. І ст. 203 ЦК України - зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Як встановлено судом в судовому засіданні з пояснень сторін та матеріалів справи, [PERSON] не надала суду достатніх доказів, що оспорюваний нею правочин був укладений з недодержанням в момент вчинення стороною вимог, які встановлені, зокрема, ч. І ст. 203 ЦК України - зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства Відповідно, вищевказаний факт є безумовною підставою для відмови в задоволенні зустрічного позову. Крім того згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється не з моменту вчинення правочину, а відповідно до частини першої статті 261 ЦК від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (п, 28 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними"). Також позивачка зустрічного позову [PERSON] не надала підстав для поновлення пропущеного строку подання позову., що є черговою підставою для відмови в задоволенні зустрічного позову. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed