Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що від шлюбу із відповідачем має двох дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які проживають разом із матірю та перебувають на її утриманні. Як зазначається позивачем при зверненні до суду судом був виданий виконавчий лист 29.03.2011 р. про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів в розмірі 1/3 частини його заробітку на утримання неповнолітніх дітей. Як зазначається позивачем при зверненні до суду син навчається на денній форма навчання в Дніпропетровському технікумі зварювання та електроніки імені [PERSON] на 4 курсі із терміном навчання до 2012 року, та, та не зважаючи на те, що позивач працює, їй не достатньо грошових коштів на утримання дітей, та вона має скрутне матеріальне становище. Посилаючись у позові на те, що відповідач звільнився з органів ВС, отримує пенсію та тимчасово не працює, аліментів нікому не платить, стягнення за виконавчими листами з нього не проводиться, не має на утриманні інших осіб, у позові й заявлено вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача на утримання дітей: [PERSON], 18.90.1993 р. н., та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви і до закінчення сном навчання. У судове засідання 04.11.2011 р. позивач не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, просила суд повністю задовольнити поданий позов; третя особа також у судове засідання не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності через зайнятість в університеті. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У судове засідання відповідач, який був повідомлений належним чином про розгляд справи, не зявився, причини неявки суду не повідомив та не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, та не скористався правом надання заперечень проти позову, у звязку з чим суд у порядку ч. 1 ст. 224 ЦПК України вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Таким чином, суд, врахувавши заяву позивача та дослідивши докази, дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову частково, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 р. та яка набула чинності для України 27.09.1991 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та за ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Як було встановлено судом, 18.03.1998 р. у подружжя [PERSON] та [PERSON] народилася дитина [PERSON] роман Олегович, про що у книзі реєстрації актів про народження було зроблено відповідний актовий запис та видано свідоцтво; відповідно до цього свідоцтва сторони у цій справі є батьками повнолітнього [PERSON], , який навчається на денному відділенні Дніпропетровського технікуму зварювання та електроніки імені [PERSON] з терміном навчання з 01.09.2008 р. по 30.06.2012 р. Відповідно до ч. 1 ст. 198 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати; якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу (ч. 1 ст. 199 СК). Право на утримання припиняється у разі припинення навчання (ч. 2 ст. 199 СК України). Як було встановлено судом, батьки повнолітнього [PERSON] не досягли згоди щодо виконання батьками обовязку щодо утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, що й стало приводом для цього звернення до суду. За розгляду справи судом було встановлено, що [PERSON] досяг 18 років та продовжує навчання, та станом на дату розгляду справи судом є студентом денного відділення Дніпропетровського технікуму зварювання та електроніки імені [PERSON], та потребує матеріальної допомоги. За ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Отже, за судового розгляду даної справи відповідач не скористався правом надання заперечень проти позову, не надав жодних доказів щодо його витрат, які унеможливлюють виконання з його боку обовязку щодо утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, тому, враховуючи те, що суд розглядає справу на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, та з урахуванням наявних у цій справі та визначених СК підстав, на переконання суду вбачаються правові підстави для присудження до стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, в заявленому позивачем розмірі (700 грн.). Водночас, на виконання приписів ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідач не надав жодних доказів щодо свого стану здоров'я та матеріального становища, стосовно наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дочки, сина, щодо інших обставини, що мають істотне значення, за наявності яких для суду вбачалися би підстави для присудження до стягнення аліментів в іншому розмірі, ніж той, що вище визначений судом. Разом з тим, при прийнятті даного рішення судом враховується наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України; відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За розгляду справи позивач, на переконання суду, довів ті обставини, на які посилався як на підставу своїх вимог, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України, та, розглядаючи цивільну справу, судом відповідно до закону були встановлені факти та відповідні правовідносини. З урахуванням наданих суду доказів (у тому числі про доходи позивача та третьої особи) є слушними доводи позивача щодо наявності підстав для покладення на батька обовязку утримувати повнолітню доньку, яка продовжує навчання. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць (п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України). Вирішуючи при ухваленні рішення в обовязковому порядку питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що на виконання п. 5 ч. 1 ст. 4 Декрету КМУ «Про державне мито»позивача було звільнено від сплати судового збору та не підлягали оплаті при зверненні до суду витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи (п. 4 ч. 3 ст. 81 ЦПК України), утім, на виконання ч. 3 ст. 88 зазначеного кодексу, згідно зі змістом якої якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, з відповідача в дохід держави підлягають присудженню до стягнення судовий збір, розмір якого визначений відповідно до Закону України «Про судовий збір». Разом з тим, частково задовольняючи позов та відмовляючи в задоволенні його вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої доньки, суд виходить з того, що рішенням суду від 29.03.2011 р. вже були стягнуті аліменти на утримання [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) [PERSON], але не меншу 30% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 10 лютого 2011 року до повноліття дитини. За ст. 183 СК України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. За таких обставин стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] до досягненню нею повноліття продовжуватимуть стягуватися у відповідності до виконавчого листа, виданого за судовим рішенням від 29.03.2011 р., яке набрало законної сили 08.04.2011 р. Зазначене не є перешкодою для зміни розміру аліментів у визначеному ст. 192 СК України порядку (за змістом цієї статті розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом).

Outcome: partial