Jurisdiction: civil
Date: 2012-01-02 00:00:00

16 грудня 2011 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до СТОВ АФ «Закотненська» про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння (користування). В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона є власником земельної ділянки, площею 5,6900 га, яка розташована на території Пісківської сільської ради Новопсковського району Луганської області на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 643952, виданого 17.10.2011 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01.11.2010 року, після смерті матері - [PERSON]. У жовтні 2011 року позивач з»ясувала, що її земельною ділянкою користується відповідач на підставі договору оренди землі від 20.06.2005 року, зареєстрованого в Новопсковському відділу Луганської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру». Тому представник позивача просить зобов»язати СТОВ АФ «Закотненську» повернути позивачу за актом приймання - передачі належну їй на праві власності земельну ділянку, площею 5,6900 га. Представник позивача [PERSON] будучи у встановленому законом порядку повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі на позовних вимогах свого довірителя наполягає. Представник відповідача будучи у встановленому законом порядку повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі позовні вимоги визнає повністю. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову за наявності для того законних підстав суд ухвалює рішення про задоволення позову. Суд розглядає справу, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Розглянувши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню із наступних підстав: Стаття 41 Конституції України гарантує кожному право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Позивачу виданий державний акт на право приватної власності на землю серії ЯЛ № 643952, виданого 17.10.2011 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01.11.2010 року, після смерті матері - [PERSON], який підтверджує її право власності на земельну ділянку площею 5,6900 га на території Пісківської сільської ради (а.с. 8). У відповідача в свою чергу право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації, що передбачено ст. 20 Закону України «Про оренду землі». Відповідно до ст. 18 цього Закону договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Відповідач на підставі договору оренди землі від 20.06.2005 року користується земельною ділянкою позивача. Договір зареєстрований в Новопсковському відділі Луганської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 12.07.2005 року за № 212 (а.с.4), який укладався між ТОВ «Агро - ХСІ», повним правонаступником якого є відповідач та матір»ю позивача при житті строком на п»ять років (п.8 Договору). Договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено, що передбачено ст. 31 Закону України «Про оренду землі» та в п. 37 Договору. Згідно із п. 7 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення правовідносин. З 12.07.2010 року відповідач мав повернути позивачу належну їй земельну ділянку. Однак відповідачем земельну ділянку не повернуто, таким чином з 12.07.2010 року відповідач незаконно володіє земельною ділянкою позивача. Відповідач не повідомляв позивача про намір продовжити дію договору оренди, що передбачено п. 8 Договору. Позивач попередила відповідача про необхідність повернення позивачу земельної ділянки, що підтверджує заява позивача (а.с. 9). У разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобовязаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця. У разі невиконання орендарем обовязку щодо умов повернення орендодавцеві земельної ділянки орендар зобовязаний відшкодувати орендодавцю завдані збитки, (ст. 34 Закону України «Про оренду землі»). Таким чином, відповідач не має права утримувати земельну ділянку позивача для задоволення своїх інтересів - збору врожаю, оскільки відповідач знав про термін дії договору. У звязку із викладеним відповідача слід зобовязати повернути земельну ділянку позивачу. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, сплачений судовий збір позивачем при зверненні до суду підлягає стягненню з відповідача, (ст. 88 ЦПК України).

Outcome: approved