Jurisdiction: civil
Date: 2012-02-14 00:00:00

[PERSON] у січні 2011 року звернувся до суду із позовом про визнання права власності на гараж. Позивач у своєму позові посилався на те, що рішенням виконкому № 369/20 від 17 листопада 1998 року гараж № 66 в ЕК «Парус» було переоформлено із [PERSON] на позивача. 1 листопада 2010 року позивач звернувся до КП «ДМБТІ» з метою реєстрації права власності на гараж, але реєстратором було прийнято рішення про відмову у реєстрації права власності. Тому він просив визнати за ним право власності на гараж № 66 у гаражному кооперативі «Парус», який розташовано у м. Дніпропетровську на вул. Братів Трофімових, буд. 187. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 травня 2011 року відмовлено у задоволенні [PERSON] до виконавчого комітету Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради та КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради, третя особа - гаражний кооператив «Парус» про визнання права власності на гараж. В апеляційній скарзі [PERSON] ставить питання про скасування рішення суду та задоволення позову посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції не відповідає встановленим обставинам у справі та нормам матеріального права. Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати із наступних підстав. Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до розпорядження № 94-рп від 20 грудня 1996 року було зареєстровано ГК «Парус». На теперішній час кооператив у встановленому порядку зареєстровано, його місцем знаходження є м. Дніпропетровськ, вул. Братів Трофімових, 187, про що свідчить копія свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи, та він діє на підставі статуту, який було затверджено на загальних зборах членів кооперативу від 19 листопада 1996 року та зареєстровано розпорядженням виконкому Ленінського району ради народних депутатів м. Дніпропетровська за № 94-рп від 20 грудня 1996 року. Рішенням виконкому Ленінської районної Ради народних депутатів № 18/2 від 11 січня 1985 року [PERSON] було дозволено будівництво гаражу розміром 3 х 6 м з матеріалу, який не горить. Право власності на побудований гараж ним оформлено не було, що підтверджується довідкою ГК «Парус» № 4 від 17 березня 2011 року. Рішенням виконкому Ленінської районної у місті ради № 369/20 від 17 листопада 1998 року було переоформлено гараж в гаражному кооперативі «Парус» з [PERSON] на позивача [PERSON] Земельна ділянка, на якій знаходиться гаражний кооператив, знаходиться у ГК «Парус» у постійному користуванні відповідно до державного акту на право постійного користування землею від 27 вересня 2000 року. У встановленому порядку позивач став членом кооперативу, сплатив необхідні внески, про що свідчить довідка гаражного кооперативу «Парус» № 2 від 12 січня 2011 року та ксерокопія книги обліку членських внесків ГК «Парус». Станом на 26 листопада 2010 року на замовлення позивача КП «ДМБТІ» було виготовлено технічний паспорт на гараж № 66, який знаходиться у м. Дніпропетровську на вул. Братів Трофімових, 187, але рішенням реєстратора про відмову в реєстрації від 23 грудня 2010 року у реєстрації права власності йому було відмовлено та рекомендовано вирішити питання про визнання права власності шляхом звернення до суду з відповідним позовом. Таким чином, у зв'язку з тим, що своєчасно [PERSON], а потім і позивач, не оформили правовстановлюючих документів на гараж через КП «ДМБТІ», які б свідчили про право власності на вказаний гараж, позивач не має можливості в повному обсязі використати своє право власності (володіти, управляти, розпоряджатися власністю). Суд прийняв до уваги ст. 15 Закону України «Про власність» (який був чинним на той час) та п.п. «а» п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 28 червня 1991 року «Про практику розгляду судами цивільних справ, пов'язаних з діяльністю гаражно-будівельних кооперативів», але вказав, що право власності на спірний гараж відсутнє. У тому числі і у [PERSON], у користуванні якого знаходився цей гараж раніше, права власності не було. Рішенням виконкому лише було переоформлено право користування на гараж з однієї особи на іншу. Письмово у встановленому порядку між [PERSON] і [PERSON] договір про відчуження спірного гаражу не оформлювався, оскільки у попереднього користувача не було зареєстрованого у встановленому порядку права власності на гараж, а тому він не міг ним розпоряджатися. Як випливає із зазначених обставин, рішенням виконкому було переоформлено спірний гараж з одного користувача на іншого. Рішенням виконкому право власності ні за ким не визнавалося, на теперішній час будь-яка особа не має на нього права власності, а тому у задоволенні позову суд відмовив. Але із такими висновками суду погодитись не можна, оскільки вони не відповідають вимогам законодавства та суперечать встановленим обставинам у справі. Сторонами не заперечується, що відповідно до розпорядження № 94-рп від 20 грудня 1996 року було зареєстровано ГК «Парус». Кооператив у встановленому порядку зареєстровано, його місцем знаходження є м. Дніпропетровськ, вул. Братів Трофімових, 187, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи, та він діє на підставі статуту, який було затверджено на загальних зборах членів кооперативу від 19 листопада 1996 року та зареєстровано розпорядженням виконкому Ленінського району ради народних депутатів м. Дніпропетровська за № 94-рп від 20 грудня 1996 року. Рішенням виконкому Ленінської районної Ради народних депутатів № 18/2 від 11 січня 1985 року [PERSON] було дозволено будівництво гаражу. Право власності на побудований гараж ним оформлено не було, що підтверджується довідкою ГК «Парус» № 4 від 17 березня 2011 року. Рішенням виконкому Ленінської районної у місті ради № 369/20 від 17 листопада 1998 року було переоформлено гараж в гаражному кооперативі «Парус» з [PERSON] на позивача [PERSON] Земельна ділянка, на якій знаходиться гаражний кооператив, знаходиться у ГК «Парус» у постійному користуванні відповідно до державного акту на право постійного користування землею від 27 вересня 2000 року. Позивач став членом кооперативу, сплатив необхідні внески, про що свідчить довідка ГК «Парус» № 2 від 12 січня 2011 року та книга обліку членських внесків кооперативу. Станом на 26 листопада 2010 року на замовлення позивача КП «ДМБТІ» було виготовлено технічний паспорт на гараж № 66, який знаходиться у м. Дніпропетровську на вул. Братів Трофімових, 187, але рішенням реєстратора в реєстрації права власності йому було відмовлено та рекомендовано вирішити питання про визнання права власності шляхом звернення до суду з відповідним позовом. Згідно зі ст. 15 Закону України «Про власність» (який був чинним на той період) член гаражного кооперативу, який повністю вніс свій пайовий внесок за гараж наданий йому в користування, набуває права власності на це майно. На підставі підпункту «а» пункту 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 28 червня 1991 року «Про практику розгляду судами цивільних справ, пов'язаних з діяльністю гаражно-будівельних кооперативів» у справах про право на пай і на гараж судам належить виходити з того, що член ГБК, який повністю вніс свій пай за гараж, наданий йому в користування, набуває право власності на це майно і вправі розпоряджатись ним на свій розсуд - продавати, заповідати, здавати в оренду, обміняти, вчиняти відносно нього інші угоди, що не заборонені законом (ст. 15 Закону України «Про власність»). Таким чином, наявні документи кооперативу та дії позивача не суперечать вимогам Закону України «Про планування і забудову територій» (який був чинним на той період), Закону України «Про основи містобудування», Тимчасовому Положенню про порядок державної реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року №7/5. А тому за позивачем необхідно визнати право власності на гараж № 66 загальною площею 44,3 кв.м. в гаражному кооперативі «Парус» за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Братів Трофімових, 187. Таким чином, наявні підстави для скасування рішення суду першої інстанції, передбачені ст.309 ЦПК України.

Outcome: approved