Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, у якому просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 14 497,78 грн.; компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати у сумі 3833,82 грн.; а також заподіяну йому відповідачем моральну шкоду у розмірі 3000 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що, з 19.08.1983р. по 30.06.2010р. він перебував у трудових відносинах з відповідачем - ТОВ «Дніпровський автобусний завод». 30.06.2010р. він був звільнений з займаної посади за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України, але, при цьому, відповідач не провів з ним повний розрахунок по заробітній платі, відповідно до чого заборгованість відповідача по заробітній платі складає 14 497,78 грн., яку він просить стягнути з відповідача разом із компенсацією за несвоєчасно виплачену заробітну плату у розмірі 3833,82 грн.; а також заподіяну йому відповідачем моральну шкоду у розмірі 3000 грн. В судове засідання 03.03.2012р. позивач не з'явився, причини неявки суду не повідомив, разом з цим, в ході розгляду справи підтримав свої позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав суду письмове заперечення, у якому позовні вимоги позивача визнав частково, а саме: заборгованість по заробітній платі визнав у розмірі 3603,81 грн.; компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати у розмірі 952,85 грн. В обґрунтування своїх заперечень проти задоволення позовних вимог позивача у повному обсязі представник відповідача посилався на те, що, дійсно підприємство відповідача має заборгованість по заробітній платі перед позивачем, але, не у розмірі, який зазначено позивачем, а у розмірі 3603,81 грн., який був скорегований відповідачем на підставі Акту перевірки, проведеної територіальною державною інспекцією праці у Дніпропетровській області від 09.10.2009р. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку. В ході судового розгляду, з урахуванням наданих суду доказів, було встановлено, що, згідно трудової книжки позивача, останній, з 19.08.1983р. по 30.06.2010р. перебував у трудових відносинах з відповідачем, та, 30.06.2010р. був звільнений з займаної посади за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України. Згідно довідки № 228/б, наданої відповідачем 27.07.2009р., заборгованість відповідача перед позивачем на час звільнення складала 10532,49 грн. Згідно Акту перевірки № 04-03-8/132 від 09.10.2009р., територіальна державна інспекція праці у Дніпропетровській області, при проведенні планової, первинної перевірки додержання законодавства про працю в частині нарахування та виплати заробітної плати на підприємстві відповідача - ТОВ «Дніпровський автобусний завод» встановила порушення вимог ЗУ «Про оплату праці», а саме в частині завищення встановленого на підприємстві відповідача розміру мінімальної заробітної плати, від розміру мінімальної заробітної плати, встановленого державою. Згідно Припису територіальної державної інспекції праці у Дніпропетровській області № 04-03-8/132 від 09.10.2009р., відповідно до встановлених на підприємстві відповідача порушень ЗУ «Про оплату праці», Положення про оплату праці, керівника відповідача було зобов'язано привести у відповідність до вимог діючого законодавства нарахування заробітної плати найманим працівникам підприємства до 10.11.2009р. Згідно Наказу № 48/1 від 02.11.2009р. «Про усунення порушень, встановлених територіальною державною інспекцією праці у Дніпропетровській області Акт № 04-03-8/132 від 09.10.2009р.», на виконання вищезазначеного Припису територіальної державної інспекції праці у Дніпропетровській області № 04-03-8/132 від 09.10.2009р., керівником підприємства відповідача було прийнято рішення провести перерахунок заробітної плати працівників підприємства у період з 01.01.2008р. по 31.07.2009р., відповідно до вимог діючого законодавства, який провести по бухгалтерському (податковому) обліку та викласти у звітності за 2009 рік. Згідно наданої відповідачем Довідки №8 від 08.12.2011р., після проведеного на виконання вищезазначеного Припису перерахунку заробітної плати працівників підприємства у період з 01.01.2008р. по 31.07.2009р., заборгованість відповідача перед позивачем по заробітній платі станом на 08.12.2011р. складає 3603,81 грн. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд, приймаючи до уваги: Акт перевірки територіальної державної інспекції праці у Дніпропетровській області № 04-03-8/132 від 09.10.2009р., Припис територіальної державної інспекції праці у Дніпропетровській області № 04-03-8/132 від 09.10.2009р., дійшов висновку, що, дійсно мали місце обставини, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення в частині розміру існуючої перед позивачем заборгованості по заробітній платі, на підставі чого вважає доведеним в ході розгляду справи, що заборгованість відповідача перед позивачем по заробітній платі складає 3603,81 грн. Згідно ч.1 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно ст.34 ЗУ «Про оплату праці» N 108/95-ВР від 24.03.1995р., компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно ст.1 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» N 2050-III від 19.10.2000р., підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Згідно ст.2 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» N 2050-III від 19.10.2000р., компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Згідно ст. 3 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» N 2050-III від 19.10.2000р., сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Згідно ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до змісту ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Таким чином, встановивши в ході розгляду справи факт порушення відповідачем строків виплати позивачу заробітної плати та завдання відповідачем позивачу відповідної моральної шкоди, суд, задовольняючи частково вимоги позивача в частині стягнення з відповідача невиплачених йому при звільненні сум, компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати, та моральної шкоди, вважає необхідним, на підставі того, що, позивача звільнено від сплати судових витрат, стягнути судові витрати з відповідача на користь держави відповідно до вимог, встановлених ст.88 ЦПК України.

Outcome: partial