Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-30 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача борг в розмірі 79 945 грн. 58 коп., три проценти річних в розмірі 6 646 грн. 67 коп. на підставі ст. 625 ЦК України, а також просить стягнути з відповідача 5\~000 грн. у відшкодування моральної шкоди. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи сповіщався у встановленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення та дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до розписки від 17 листопада 2008 року [PERSON] передала [PERSON] у борг гроші в розмірі 7\~140 євро, що за офіційним курсом НБУ на 09.09.2011 року складає 79\~945 грн. 58 коп. При цьому відповідач зобов'язувався повернути позивачу зазначену суму в строк до 17.12.2008 року, але, у вказаний строк відповідач свої зобовязання не виконав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частина 2 статті 1047 ЦК України передбачає, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно змісту ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом, а згідно статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтями 610 та 612 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд погоджується з розрахунком суми заборгованості, наданим позивачем та вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача боргу за договором позики від 17.11.2008 року в розмірі 79 945 грн. 58 коп., трьох процентів річних в розмірі 6 646 грн. 67 коп. на підставі ст. 625 ЦК України підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, зокрема, відшкодування моральної шкоди, встановлені договором або законом. Враховуючи, що такі наслідки не передбачені договором чи законом, суд не вбачає підстав до задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди.

Outcome: partial