Jurisdiction: civil
Date: 2012-01-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що йому на праві власності належить домоволодіння №11 по вул. Передовій у м. Дніпропетровську на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом, зареєстрованих в КП «ДМБТІ»28.01.2009 р. Восени 1980 р. матір позивача побудувала прибудову літ. а2-1 та сарай літ. Ж, але, через необізнаність її із чинним законодавством не узаконила дані споруди у встановленому порядку, тому при оформленні спадкових прав згадувані споруди не було включено до складу спадщини, але оскільки прибудова літ. а2-1 є невідємною частиною житлового будинку літ. А-1 (у разі її відсутності порушуватиметься цілісність), позивач вважав за можливе прости суд визнати право власності на дане самовільне будівництво. Зазначаючи у позові про те, що згадувані споруди не суперечать будівельним нормам та правилам, про що свідчить висновок про технічний стан приватного житлового будинку з господарськими спорудами, виданий КП «ДМБТІ»15.07.2010 р. за №06/31, та не порушують права третіх осіб, у позові й заявлено відповідну вимогу про визнання права власності на прибудову літ. а2-1 та сарай літ. Ж, які розташовані в належному домоволодінні №11 по вул. Передовій у м. Дніпропетровську. У судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позову повністю, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просив суд повністю задовольнити поданий позов, пояснив, водночас, що на даний час у позивача не має державного акту про право власності на земельну ділянку; представник відповідача за розгляду справи не заперечував проти задоволення позову. Заслухав пояснення позивача та дослідивши докази, суд дійшов до висновку про наявність підстав для ухвалення рішення про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного. Згідно зі змістом ст. 376 ЦК України (ч. 1 та ч. 2 кодексу) житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил; особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Статтею 376 ЦК України також визначені певні правила, за якими можливе визнання за особою права власності на самочинно збудоване нерухоме майно. Разом з тим, відповідно до ст. 26 Закону України "Про основи містобудування" спори з питань містобудування вирішуються радами у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства; згідно із ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво повинно мати місце при наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. За ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Утім, позивач не виконав обовязок доказування, не скористався в повному обсязі процесуальними правами, не заявляв про забезпечення доказів шляхом їх витребування за умови складнощів в їх отриманні, не надав доказів щодо розгляду міськрадою питання про визнання права власності на самочинне будівництво. Водночас, за ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав; За ст. 126 зазначеного вище кодексу право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною в порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; свідоцтвом про право на спадщину. Право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою. Отже, на переконання суду, оскільки позивач також не надав доказів щодо правомірності користування земельною ділянкою, на якій розміщено житловий будинок №11 по вул. Передовій у м. Дніпропетровську, та з огляду на наведене вище обґрунтування, доводи позивача не є слушними, через що позов у заявленій у позовній заяві спосіб задоволенню не підлягає. Відмовляючи в задоволенні позову, суд також виходить із недотримання з боку позивача приписів Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж), затвердж. наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства 24.06.2011 N 91; а щодо посилання позивача на наявність висновку про технічний стан приватного житлового будинку садибного типу, дачного будинку, садового будинку з господарськими будівлями і спорудами №06/31 від 15.07.2010 р., то, як встановлено за судового розгляду, вчасно право власності зареєстровано не було, тоді як чинне на час розгляду справи законодавство визначає інший порядок реєстрації права, дотримання якого становить обовязок, а не право особи. Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації права власності та права користування (сервітуту) на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках, права користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами, довірчого управління нерухомим майном, права власності на об'єкти незавершеного будівництва (далі - державна реєстрація прав), а також порядок взяття на облік безхазяйного нерухомого майна визначений Тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердж. наказом Міністерства юстиції України 07.02.2002 N 7/5, згідно з яким державна реєстрація прав полягає в офіційному визнанні і підтвердженні державою фактів виникнення, переходу або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, а також права власності на об'єкти незавершеного будівництва шляхом внесення відповідного запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно. Державна реєстрація прав проводиться реєстраторами бюро технічної інвентаризації (далі - БТІ) у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць, обслуговування на території яких здійснюється БТІ, створеними до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" та інших законодавчих актів України" та підключеними до Реєстру прав власності на нерухоме майно (п. 1.3 Положення). Утім, позивач не дотримався вимог закону, не звертався до КП «ДМБТІ»із заявою про реєстрацію права власності, реєстратором рішення про відмову в реєстрації права на обєкт нерухомого майна не приймалося, та також з цієї підстави позов не підлягає задоволенню. З огляду на результати вирішення справи питання про розподіл судових витрат не вирішується.

Outcome: dismissed