Jurisdiction: civil
Date: 2011-08-17 00:00:00

У березні 2011 року [PERSON] звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 14 березня 2008 року вона дала у борг [PERSON] кошти у розмірі 15000 дол.США., про що була надана відповідна розписка, в якій строк повернення коштів обумовлювався розірванням договору купівлі-продажу квартири укладеного 27.07.2007 року. 19 березня 2008 року між відповідачем та [PERSON] було розірвано договір купівлі-продажу частини квартири від 27.07.2007 року. 13 вересня 2008 року [PERSON] частково у розмірі 5000 дол. США повернув борг по розписці. Оскільки відповідач ухиляється від повернення грошових коштів просила стягнути з [PERSON] борг з врахуванням 3 % річних в сумі 86446.87грн. Заочним рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області у задоволені позову [PERSON] відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просить вищевказане рішення скасувати посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Апелянт зазначає, що суд прийшов до помилкового висновку про те, що правовідносини між позивачем та відповідачем є гарантією виконання забовязань. Далі вказує, що суд не звернув уваги на ту обставину, що відповідачем було взято у борг у позивача 15000 дол. США для розірвання договору купівлі-продажу частини квартири від 27 липня 2007 року, який був укладений між відповідачем та [PERSON], про що зазначено в розписці. Такий договір був розірваний 19.03.2008 року, проте відповідач повернув борг частково. Також зазначає, що зобовязання, строк виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасника судового розгляду, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав. Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив з того, що між сторонами договір позики не укладався, оскільки зазначені кошти передавалися не в борг, а для забезпечення вчинення [PERSON] певних правових дій. Проте з таким висновком погодитися не можна, оскільки зазначене рішення не відповідає вимогам ст.212, 213 ЦПК України, так як суд, під час вирішення спору належним чином не перевірив доводів, викладених [PERSON] у її позові, не врахував, що розписка є одночасно документом, який підтверджує і передання грошей позикодавцем позичальнику і укладанням договору позики. Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму коштів ( суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду і такої ж якості. Згідно з ч.2 ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Судом по справі встановлено, що [PERSON] 11.03.2008 року надав розписку про отримання від [PERSON] коштів у розмірі 15000дол.США. 13.09.2008 року відповідач частково у розмірі 5000 дол.США повернув позивачу борг по розписці, остаточна сума боргу склала 10000 дол.США. Частина 2 ст.1047 ЦК України допускає предявлення на підтвердження укладення договору та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей чи кількості речей. Даючи оцінку наданої позивачкою розписки, суд дійшов висновку, що ця розписка не є підтвердженням факту укладення сторонами 11.03.2008 року договору позики, а саме того, що зазначені кошти передавалися не в борг, а для забезпечення вчинення [PERSON] певних правових дій. Проте, суд не звернув уваги на ті обставини, що у розписці зазначені, сторони, зобовязання, грошова сума, яка передається, строк повернення та особистий підпис позичальника [PERSON] Отже між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики, розписка свідчить про його укладання відповідно до вимог ст.1046 ЦК України. З врахуванням зазначених ст.ст.1046, 1047 ЦК України кошти в розмірі 79351 грн.00 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки станом на 14 березня 2011 року курс долара до гривні за офіційним курсом НБУ України становив 100 дол. США - 79грн.35коп. Стаття 625 ЦК України передбачає відповідальність боржника за порушення грошового зобовязання. Оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобовязання, то відповідно до зазначеної норми закону, він зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми, а саме 7095грн.87коп ( 79351 грн.00коп. х 3% : 365 днів = 6.52 коп. проценти за один день х на 1088 прострочених днів) Отже, загальна сума боргу складає 86446грн.87коп.( 79351 грн.00 коп. +7095грн.87коп.) Крім того, відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати, а саме судовий збір в сумі 1297 грн. та 240 грн. витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Щодо витрат повязаних з правовою допомогою адвоката, апеляційний суд приходить до висновку про зменшення розміру відшкодування цих витрат до 1500 грн., при цьому враховується обсяг та характер наданої адвокатом правової допомоги й витрачений ним час.

Outcome: approved