Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-07 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із вищезазначеним позовом, у якому просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 5022,52 грн.; компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати у сумі 1856,46 грн.; а також заподіяну їй відповідачем моральну шкоду у розмірі 3000 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка посилається на те, що, з 01.10.2007р. по 01.06.2009р. вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем - ТОВ «Дніпровський автобусний завод». 01.06.2009р. вона була звільнена з займаної посади за згодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України, але, при цьому, відповідач не провів з нею повний розрахунок по заробітній платі, відповідно до чого заборгованість відповідача по заробітній платі складає 5022,52 грн., яку вона просить стягнути з відповідача разом із компенсацією за несвоєчасно виплачену заробітну плату у розмірі 1856,46 грн.; а також заподіяну їй відповідачем моральну шкоду у розмірі 3000 грн. В ході розгляду справи позивачка уточнила свої позовні вимоги, та, в остаточному варіанті, просила суд: - стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 4231,00 грн.; компенсацію втрати частини заробітної плати у розмірі 1099 грн., та, заподіяну їй відповідачем моральну шкоду у розмірі 500 грн. В судове засідання позивачка не з'явилась, надала суду письмову заяву, у якій зазначила, що, підтримує уточнені позовні вимоги, та просила суд провести розгляд справи за її відсутності, на підставі наявних у справі доказів. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, що дозволило суду визнати його неявку в судове засідання з неповажних причин, та, на підставі ст.169, 224 ЦПК України провести заочний розгляд справи за його відсутності, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку. В ході судового розгляду, з урахуванням наданих суду доказів, було встановлено, що, згідно трудової книжки позивачки, остання, з 01.10.2007р. по 01.06.2009р. перебувала у трудових відносинах з відповідачем, та, 01.06.2009р. була звільнена з займаної посади за згодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України. Згідно довідки №175 від 01.06.2009р., наданої відповідачем, заборгованість відповідача перед позивачем складає 4231,00 грн. Згідно ч.1 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Разом з цим, як зазначає позивач, та вбачається з матеріалів справи, на час звернення позивача до суду із позовом, заборгованість відповідача по заробітній платі перед позивачем складає 4231,00 грн. Таким чином, в ході розгляду справи судом встановлено, та підтверджено наявними у справі доказами, факт порушення відповідачем строків виплати позивачу заробітної плати при його звільненні. Згідно ст.34 ЗУ «Про оплату праці» N 108/95-ВР від 24.03.1995р., компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно ст.1 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» N 2050-III від 19.10.2000р., підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Згідно ст.2 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» N 2050-III від 19.10.2000р., компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Згідно ст. 3 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» N 2050-III від 19.10.2000р., сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Згідно ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до змісту ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Таким чином, встановивши в ході розгляду справи факт порушення відповідачем строків виплати позивачу заробітної плати та завдання відповідачем позивачу відповідної моральної шкоди, суд, задовольняючи вимоги позивачки в частині стягнення з відповідача невиплачених їй при звільненні сум, компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати, та моральної шкоди, вважає необхідним, на підставі того, що, позивачку звільнено від сплати судових витрат, стягнути судові витрати з відповідача на користь держави відповідно до вимог, встановлених ст.88 ЦПК України.

Outcome: partial