Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-11 00:00:00

В грудні 2010 року [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод в користуванні будинком з господарсько-побутовими будівлями та спорудами шляхом виселення та стягнення моральної шкоди. [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення моральної шкоди. З зустрічним позовом [PERSON] та [PERSON] звернулися до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсним, визнання права власності на будинок з надвірними будівлями та спорудами дійсним, визнання права власності на житловий будинок та про стягнення моральної шкоди, В своєму позові [PERSON], зазначає, що вона як єдина спадкоємиця після смерті своєї бабусі ([PERSON], яка померла у 2004 р.), отримала у спадок будинок №23, який розташований в с. Воровського Прилуцького району по вул.. Незалежності, в якому без її згоди самовільно з 2005 р. почали проживати відповідачі, і на її вимогу виселитись з даного будинку до цього часу позитивно не відреагували та продовжують користуватися її земельною ділянкою та будинком. В заяві про збільшення позовних вимог [PERSON] просить суд стягнути з відповідачів 9300 грн. матеріальних збитків та по 3000 грн. моральної шкоди з кожного. В зустрічному позові [PERSON] до подружжя [PERSON] та [PERSON], зазначає, що твердження відповідачів про те, що вона ніби то уклала з ними договір купівлі-продажу будинку, не відповідають дійсності, оскільки [PERSON], не була ні власником ні спадкоємицею будинку. Хоча вона разом зі своєю матірю [PERSON] будували цей будинок і проживали в ньому. Твердження позивачів про отримання нею коштів від них, принижує її честь та гідність перед односельчанами, тому [PERSON] просить стягнути моральну шкоду та відшкодувати кошти за будинок. [PERSON] зазначає, що в травні 2004 р. вони зі своєю матірю мали намір продати садибу, односельчанці [PERSON], були узгоджені умови договору купівлі-продажу. [PERSON] разом з чоловіком та дітьми вселилися в будинок, але при нестачі коштів покинули будинок та виїхали в Київську обл., попередньо «продавши» будинок подружжю Парубців. В зустрічному позові подружжя [PERSON] та [PERSON] до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] просить суд визнати свідоцтво про право на спадщину за заповітом недійсним, визнати договір купівлі-продажу між ними та [PERSON] і [PERSON] дійсним та визнання за ними право власності на цю садибу дійсним, оскільки садиба була куплена за 2000 грн. та була проведена доплата [PERSON] в розмірі 1000 грн. (як того вимагала остання під загрозою заселення циганської сімї). Під час розгляду справи подружжя [PERSON] уточнили свої позовні вимоги та просили визнати договір купівлі-продажу недійсним, стягнути з [PERSON] вартість ремонтних робіт в подвійному розмірі 46 тис. 010 грн., відповідно до висновку експерта, а також з [PERSON] 1500 грн. моральної шкоди та 3121 грн. за проведення експертизи щодо оцінки будинку Чернігівської регіональної торгово-промислової палати та судових витрат. Рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 28 березня 2011 року позовні вимоги задоволені частково. [PERSON] та [PERSON] разом з їх малолітньою дочкою [PERSON], [INFO] виселено з будинку з надвірними спорудами, розташованого в с. Воровське, по вул. Незалежності №23 Прилуцького району, таким чином усунуто перешкоди для користування цією садибою для [PERSON] Зобовязано [PERSON] та [PERSON] демонтувати в даному будинку та забрати з нього належні їм газову плиту «Норд», газовий лічильник та конвектор ФЕГ 8,5, дійсною вартістю 2350 грн., 230 грн. та 2068 грн. відповідно. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] в рахунок понесених затрат на покращення житлового будинку № 23 в с. Воровське, по вул. Незалежності і Прилуцького району 7064 грн., а також 3000 грн. в рахунок безпідставно отриманих з них коштів на таку грошову суму, а всього 10064 грн. В решті позовів, в тому числі про стягнення моральної шкоди всім сторонам по справі було відмовлено. Додатковим рішенням суду від 28 квітня 2011 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] 1440 грн. в рахунок понесених ними витрат за проведення судово будівельної експертизи. Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції [PERSON] та [PERSON], подали апеляційну скаргу в якій просять суд скасувати рішення Прилуцького міськрайонного суду від 28 березня 2011 року та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. В апеляційній скарзі [PERSON] та [PERSON] зазначають, що рішення підлягає скасуванню, оскільки прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. В апеляційній скарзі [PERSON] вважає незаконне рішення суду першої інстанції в частині стягнення з неї на користь [PERSON] та [PERSON] 7064 грн. витрат в рахунок понесених ними затрат на покращення будинку, та просить ухвалити нове рішення яким задовольнити її позовні вимоги, а саме стягнути з подружжя [PERSON] та [PERSON] 9300 грн. в відшкодуванні майнової шкоди та по 3000 грн. з кожного в відшкодуванні моральної шкоди, надати повний доступ до будинку (ключі від вхідних дверей) та технічну документацію на будинок. Не погоджуючись з рішенням суду апелянт [PERSON] просить суд скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким стягнути з [PERSON] та [PERSON] на її користь по 2500 грн. з кожного на відшкодування моральної шкоди та стягнення з них понесених судових витрат. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що рішення суду є необґрунтованим та таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи. Вислухавши суддю доповідача, доводи та заперечення сторін, їх представників, обговоривши доводи апеляційних скарг та перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги [PERSON], [PERSON], [PERSON] підлягають частковому задоволенню, апеляційна скарга [PERSON] на додаткове рішення підлягає задоволенню, а апеляційна скарга [PERSON] підлягає відхиленню виходячи з наступного. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON] та виселяючи [PERSON] та [PERSON] разом з неповнолітньою дочкою [PERSON] з домоволодіння, суд обґрунтовано виходив з того, що право користування, володіння та розпорядження домоволодінням №23 по вул. Незалежності в с. Воровське належить єдиному власнику [PERSON], оскільки і [PERSON] і [PERSON] являлися тільки тимчасовими користувачами майна. [PERSON] та [PERSON] не набули права власності на домоволодіння, оскільки договір купівлі продажу не був нотаріально посвідчений та зареєстрований у передбаченому законом порядку. Покращання, які зробили відповідачі протягом 2005 2010 року у домоволодінні, власницею якого стала [PERSON] з 10.04.20009 року, суд обґрунтовано стягнув за визначеним експертом розрахунком з [PERSON] 7064 грн. У звязку з чим, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги [PERSON] про те, що вона не давала згоди на проведення ремонту, оскільки відповідачі здійснили газифікацію будинку, ремонт сараю, облаштували електричне освітлення сараю, облаштували дві хвіртки та паркан з азболистів, провели ремонт колодязю та очищення його від мулу. При цьому, суд обґрунтовано відхилив вимоги [PERSON] та [PERSON] про стягнення на їх користь з [PERSON] витрат, проведених на оздоблення на фасаді будинку, перетірку штукатурки, антисептичну обробку стін, придбання будівельних матеріалів та інше, оскільки ці витрати відносяться до створення нормальних побутових умов для проживання сімї. Доводи про те, що [PERSON] та [PERSON] ввели їх в оману, не заслуговують на увагу, оскільки з наведених вище підстав угода про купівлю - продажу спірного домоволодіння є нікчемною і не створює будь - яких правових наслідків. Ухвалюючи рішення за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод в користуванні будинком з господарсько-побутовими будівлями та спорудами шляхом виселення, та стягнення моральної шкоди, суд зазначив, що позовні вимоги [PERSON] крім стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню. Відповідачів необхідно зобовязати передати позивачці технічний паспорт, домову книгу на будинок та ключі. Проте, в резолютивній частині судом зазначено тільки, що відповідачі підлягають виселенню з будинку з надвірними спорудами, а тому апеляційний суд вважає, що рішення суду в частині усунення перешкод в користуванні садибою необхідно змінити, доповнивши резолютивну частину рішення зобовязанням [PERSON] та [PERSON] надати [PERSON] ключі від вхідних дверей будинку та господарсько - побутових будівель, технічний паспорт та домову книгу на будинок. Також, апеляційний суд погоджується з доводами місцевого суду про те, що відсутні підстави для задоволення вимог [PERSON] про стягнення на її користь в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] 9300 грн., які за її розрахунком становлять недотримані витрати від користування відповідачами будинком та за використання земельної ділянки, оскільки, отримання коштів за користування будинком можливо лише на підставі укладення договору про передачу в найом майна. Такий договір між сторонами не укладався, власником цього майна спірного домоволодіння позивачка стала лише 14.04. 2009 року(а.с.16). При цьому, земельна ділянка позивачці у власність або в користування не передана. Рішення про надання дозволу на оформлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право власності на земельну ділянку, яка знаходиться в с. Воровського, 23 прийнято Жовтневою сільською радою Прилуцького району тільки 31 березня 2010 року (а.с.132). Задовольняючи позовні вимоги та стягуючи на користь [PERSON] та [PERSON] з [PERSON] 3000 грн. в рахунок безпідставно отриманих коштів, суд безпідставно дійшов до висновку, що така сума підлягає стягненню з [PERSON], оскільки [PERSON] та [PERSON] таких вимог до [PERSON] не заявляли. Відповідачами за цими вимогами є [PERSON] та [PERSON], які отримали від позивачів 2000 грн. та 1000 грн. відповідно в якості оплати за будинок, що підтверджується матеріалами справи і не спростовується доводами відповідачів, а тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] та [PERSON] шляхом стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 2000 грн. у відшкодувати коштів сплачених за будинок та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 1000 грн. у відшкодувати коштів сплачених за будинок. Ухвалюючи додаткове рішення від 28 квітня 2011 року, суд першої інстанції стягнув з [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] 1440 грн. у відшкодування витрат за проведення експертизи, Проте, суд не врахував, що відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судові витрати відшкодовуються пропорційно до задоволених вимог. За висновком експертизи від 10.03.2011 року загальна сума будівельно монтажних робіт становить 23005 грн. За покращання будинку судом стягнуто на користь позивачів 7064 грн. За проведення експертизи [PERSON] та [PERSON] сплатили 2880 грн., що в дольовому виразі від заявлених вимог буде складати 884 грн.34 коп., а тому стягнута судом сума з [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] у відшкодування витрат за проведення судово - будівельної експертизи підлягає зменшенню до 884грн.34 коп. Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції підставно відмовив в задоволенні вимог [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, і не знаходить підстав для скасування в цій частині рішення суду. Інші доводи апеляційних скарг не містять достатніх підстав для їх задоволення та скасування або зміни рішення суду.

Outcome: partial