overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-26 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, який в подальшому уточнила, до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], мотивуючи свої вимоги тим, що вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу в органах РАЦС з відповідачем з квітня 2004 року, мають сина [PERSON], [INFO]. Відповідач відмовляється від утримання дитини, не цікавиться її станом здоров′я і матеріальним станом. Вона зараз не працює, їй важко самій утримувати дитину. На підставі викладеного вона вимушена звернутися до суду з даним позовом, просить стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1\\4 частини з усіх видів заробітку на утримання сина до його повноліття. В судовому засіданні позивачка повністю підтримала свої позовні вимоги, просила їх задовольнити, стягнути на її користь аліменти в розмірі 1\\4 частини з усіх видів заробітку на утримання сина [PERSON] до його повноліття. Відповідач в судове засідання не з′явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, суд вважає можливим розглядати справу у його відсутність, за наявних у справі матеріалів. Вислухавши пояснення позивачки, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов′яані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах з квітня 2004 року, мають спільну неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. На даний час [PERSON] знаходиться на утриманні матері, яка не працює. Відповідно до ч.1 ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров′я та матеріальне становище дитини; 2)стан здоров′я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4)інші обставини, що мають істотне значення. Так, в судовому засіданні встановлений та доведений доказами той факт, що неповнолітній [PERSON] знаходиться на утриманні своєї матері, позивачка не працює, доходу не має, батько дитини в добровільному порядку батько дитини відмовляється надати допомогу, тому, враховуючи матеріальний стан сторін, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання сина. Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує вимоги ст. 182, 183 Сімейного Кодексу України і приходить до висновку про доцільність стягнення з відповідача аліментів в частковому відношенні до його заробітку, а саме в розмірі 1\\4 частини від усіх видів його заробітку (доходу). Відповідно до вимог ст.367 ч.1 п.1 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 51 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування шкоди посилаючись на те, що 13 травня 2010 року при перевірці представниками ВАТ ЕК Дніпрообленерго за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Радищева, буд. 21, виявлено порушення п. 48 Правил: безоблікове користування електричною енергією: самовільне шляхом підключення до електричних мереж мимо поза приладів обліку прихованим способом підключення розетки скритого електричного провідного в будинку і в гаражі. При включення загрузки в даній розетці спожита електрична енергія не обліковується. За даним фактом порушення був складений акт № 004251 від 13 травня 2010 року. Внаслідок порушення відповідачем правил користування електричною енергією, підприємству була заподіяна матеріальна шкода. Відповідно до проведених розрахунків, сума збитків складає 15 224 грн. 51 коп. Просив стягнути з відповідача суму відшкодування збитку у розмірі 15 224 грн. 51 коп., а також судові витрати по справі у сумі 171 грн. 00 коп. Представник позивача відповідно до заяви від 27.12.2011 року просив розглядати справу без його участі. Позовні вимоги підтримав. Відповідач в судове засідання не зявився. Через канцелярію суду 29.08.2011 року надав заперечення, де вказав, що господаркою житлового будинку завжди була його покійна мати [PERSON], яка померла 8 січня 2009 року, і яким чином появилися дві Ліві розеткиу зазначеному домоволодінні відповідачу і членам його родини не відомо. Ніхто із членів його сімї ніколи не міг подумати, що з цих розеток на лічильник не йде напруга, але коли так вийшло, то він негайно усунув ці недоліки. Також, відповідачем і членами сімї приймаються всі міри для проведення поточних розрахунків з поставщиком електроенергії, оскільки добре усвідомлюється, що при не оплаті щомісячних платежів наступить відключення світла. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає за наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що згідно акту № 004251 від 13 травня 2010 року після огляду будинку № 21 по вул. Радищева в м. Дніпропетровську, встановлено безоблікове користування електричною енергією: самовільне шляхом підключення до електричних мереж мимо поза приладів обліку прихованим способом підключення розетки скритого електричного провідного в будинку і в гаражі. При включенні загрузки в даній розетці спожита електрична енергія не обліковується. Складений працівниками Обленерго акт є лише фіксацією порушення, яке було виявлено під час проведення постачальником енергії перевірки дотримання наведених Правил користування електричною енергією для населення, який згідно з ст. 57 ЦПК є лише доказом, який у разі виникнення спору повинен оцінюватися судом відповідно до вимог ст. 212 ЦПК. В ході судового засідання позивачем не надано достатніх доказів, які підтверджують самовільне підключення саме відповідачем до електричних мереж поза приладів обліку прихованим способом, спадкодавець [PERSON] померла 08.01.2009 року, а тому суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-26 00:00:00

[PERSON]. звернулася до суду з позовом до Одрадокам'янської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позову посилається на те, що її чоловік [PERSON]. помер [INFO] року. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку, який знаходився в [ADDRESS] За час свого життя чоловік не оформив право власності на вказаний будинок, а тільки мав документи на забудову будинку. Після смерті чоловіка, вона фактично прийняла спадщину, доглядала за будинком, здійснювала комунальні платежі. Інших спадкоємців на цей будинок не має. Звернувшись до нотаріальної контори для прийняття спадщини було відмовлено у зв'язку з відсутністю документів, які підтверджують право власності на зазначений будинок. Позивачка в судовому засіданні уточнила позовні, просила визнати право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими спорудами та огорожею в [ADDRESS] Представник Одрадокам'янської сільської ради в судовому засіданні позов визнав, не заперечував проти його задоволення. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовну заяву підлягаючою задоволенню із наступних підстав. [INFO] року помер [PERSON]. (а.с. 4), спадщина залишена після його смерті фактично була прийняття його дружиною [PERSON]. відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (1963 p.), як така що вступила в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до 529 ЦК УРСР (1963 р.) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно свідоцтва про одруження [PERSON]. вступив в шлюб з позивачкою 11.06.1964 року (а.с. 5). Відповідно до ст. 128 ЦК УРСР (1963 р.) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Відповідно до п. 7 Постанови Ради Міністрів СРСР від 31.05.1973 року № 363 «Про пільги з переселення» збудовані за рахунок кредиту Держбанку СРСР житлові будинки з надвірними будовами переходять в приватну власність переселенців з моменту передачі їм цього майна. Згідно довідки совхоза-завода «Кам'янський» [PERSON]. викупив житловий будинок в [ADDRESS] (а.с. 16) Відповідно до ст. 227 ч. 2 ЦК УРСР (1963 р.) договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Відповідно до ст. 19 ЗУ „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" підставою для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, є крім іншого нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу та рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно. На підставі ст.ст. 128, 227, 549 ЦК УРСР (1963 p.), п. 7 Постанови Ради Міністрів СРСР від 31.05.1973 року № 363 «Про пільги з переселення», ст. 19 ЗУ „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень",

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-26 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання батька. Свою позовну вимогу мотивує тим, що він є батьком відповідача, йому 60 років, він не працює, отримує пенсію у мінімальному розмірі, інших джерел доходів не має, постійно хворіє, через що його матеріальне становище є вкрай нужденним. В звязку з тим, що відповідач матеріальну допомогу на його утримання не надає, він просить стягнути з відповідача на його користь аліменти на його утримання у розмірі 1/6 частки його заробітку (доходу) щомісячно. Представник позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та надав суду пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав, пояснив, що дійсно є сином позивача [PERSON] Матеріальну допомогу на утримання батька не надавав, оскільки мав нестабільний заробіток. Сплачувати аліменти за рішенням суду згоден. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Суд, вислухавши представника позивача, відповідача, дослідивши наявні докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Так, в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] Позивач не працює, отримує пенсію у мінімальному розмірі, інших джерел доходів не має, постійно хворіє, через що його матеріальне становище є вкрай нужденним. В добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання батька відповідач не надає. Відповідач працює, має постійний заробіток, має добрий стан здоровя, тому має реальну можливість надавати матеріальну допомогу на утримання батька. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до ст. 202 ч.1 Сімейного Кодексу України повнолітні дочка, син зобовязані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Тому суд вважає за необхідне позов задовольнити частково та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на його утримання в розмірі 1/8 частини від його заробітку (доходу) щомісячно, та допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за 1 місяць.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-26 00:00:00

У липні 2011 року [PERSON] звернувсь із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що він з відповідачкою перебуває в зареєстрованому шлюбі з 10 жовтня 2009 року. Шлюб зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 195. Від сумісного проживання вони мають дочку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з його дружиною, але знаходиться на його утриманні. Основна причина їхнього розлучення та, що вони з відповідачем люди з різними поглядами на життя в тому числі і на сімейні стосунки. Із-за чого в сім'ї постійно виникали непорозуміння, сварки. Все це продовжувалося на протязі довгого часу. Більше ніж шість місяців вони не проживають разом та не ведуть спільне господарство, а шлюб носить формальних характер так як кожен з них живе своїм особистим життям. Враховуючи викладене, [PERSON] просив розірвати шлюб між ним та [PERSON] У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав та просив його задовольнити. У судовому засіданні відповідач [PERSON] визнала заявлений позов та не заперечувала проти його задоволення. Суд, вислухавши думку осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що з 10 жовтня 2009 року [PERSON] і [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі.. Від шлюбу подружжя має дитину [PERSON], [INFO]. Подружнє життя виявилось неможливим, оскільки в позивача та відповідачки різні характери та погляди на життя. Як пояснили позивач та відповідачка їхня сім'я розпалась, вони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, шлюбних відносин не підтримують, сім'ю зберегти не бажають. Відповідач [PERSON] просила залишити їй прізвище [PERSON]. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-26 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини [PERSON], [INFO]. В позовній заяві позивачка зазначила, що з вересня 2009 року до листопада 2011 року проживала однією сімєю без реєстрації шлюбу з відповідачем. З час спільного проживання в них народилася спільна дитина [PERSON], [INFO]. Шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені. На даний час відповідач проживає окремо та відмовляється добровільно надавати допомогу на утримання дитини. Позивач просить стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини всіх доходів відповідача щомісячно, але не менше тридцяти відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, в звязку з ухиленням відповідача від утримання дитини. Від позивача надійшла заява про підтримання позову та розгляд справи за її відсутності. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, проти позову не заперечує. Визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону, не порушує чиїх-небудь інтересів та є підставою для задоволення позову. Дослідивши наявні у справі матеріали (копію свідоцтва про народження [PERSON], довідку Плющівської сільської ради Баштанського району Миколаївської області від 28.11.2011 року № 681/01-40), суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог і можливість задоволення позову. В ході судового розгляду встановлено, що сторони з вересня 2009 року до листопада 2011 року проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу та мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. Дитина знаходиться на утриманні позивачки. Відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу позивачці на утримання дитини. Аліментних виплат на утримання інших осіб відповідач не здійснює. Обставин, які б впливали на визначення частки аліментів, в ході розгляду справи в суді не встановлено. Відповідач визнає право дитини на одержання утримання та матеріальної підтримки від батька. Зазначене є підставою для задоволення позову. Зазначені правовідносини врегульовані ст.ст. 180-184 Сімейного Кодексу України, із змісту яких слідує, що батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги до досягнення дітьми повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дітей (аліменти) присуджуються у частці від доходу батька (матері), або у твердій грошовій сумі. Частка доходу батька (матері) визначається судом з врахуванням матеріального становища платника аліментів та наявності у нього інших дітей. Розмір аліментів на дитину не може бути меншим тридцяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оскільки позивача за подібною категорією справ звільнено від сплати судового збору з відповідача на користь держави підлягає стягненню 188,20 грн. судового збору відповідно до ставок, визначених п.п.1.1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір». На підставі ст.ст. 180-184 Сімейного Кодексу України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-26 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду посилаючись на те, що відповідач не виконує умов укладеного 04.03.2003 року кредитного договору щодо своєчасного погашення кредиту, і просить стягнути заборгованість у розмірі \~13845,37 доларів США, що дорівнює 110347,60 грн. В подальшому заява була уточнена. Представник позивача наполягав на задоволенні позову. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, наполягав на застосування строку позовної давності на пеню. Встановивши обставини справи і перевіривши їх \~доказами, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим і підлягає частковому задоволенню. \~\~ 04.03.2003 р. між сторонами укладено Кредитний договір на підставі якого Позичальникові наданий кредит у сумі 9179,00 доларів США. 10.06.2005 року, рішенням Шевченківського районного суду з відповідача стягнуто 20569,64 грн. заборгованості, яка утворилася на той час, цим рішенням встановлені обставини, які не підлягають встановленню, зокрема, те, що відповідач нехтує умовами догвору. Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. При цьому вказана норма права не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобовязання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Оскільки чинне законодавство не повязує припинення зобовязання з ухваленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобовязань та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. Встановивши, що відповідач не виконав своїх обовязків за договором кредиту, крім того, проігнорував судове рішення, не виконав його, суд прийшов до висновку про те, що позивач правомірно нарахував відсотки. Проте, ст. 258 ЦК України, встановлено спеціальний строк до вимог про стягнення пені і тому суд приймає до уваги розрахунок із застосуванням цієї норми права. Остаточно на стягнення належить 1535,87 доларів США, що дорівнює за офіційним курсом 12240,88 грн. Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України, стягненню на користь позивача підлягають понесені ним судові витрати.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-26 00:00:00

30 вересня 2011 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] зареєстрованого 02 вересня 2009 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено запис № 575. В обґрунтування позовних вимог позивач пославсь на те, що спільне життя з відповідачем не склалося. Сторони не зійшлися характерами. Подружжя втратило взаєморозуміння та довіря. Сторони не проживають разом. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином. До початку судового засідання надіслала заяву про розгляд справи у її відсутності. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. До початку судового засідання надіслав заяву про розгляд справи у його відсутності, зазначивши, що позов визнає та не заперечує проти його задоволення. Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування їх до шлюбу не допускається. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 02 вересня 2009 року зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено запис № 575. Від спільного шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO],про що свідчить свідоцтво серії І-ОК № 153041, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області від 16 квітня 2010 року. При встановлених обставинах, коли ні позивач ні відповідач не виявили бажання до примирення, їхнє подальше спільне проживання і збереження шлюбу суперечило б їхнім особистим інтересам, оскільки б це було примушуванням до шлюбу суд приходить до висновку про можливість розірвання шлюбу між сторонами.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, вказуючи, що згідно з Наказом Фонду Держмайна України про створення Відкритого товариства Азотвід 24.06.1994 р. №41-АТ, гуртожиток по вул.. Калініна, 43 належить до переліку нерухомого майна, що передається у власність ВАТ Азот. [PERSON] звернулася до ВАТ Азотз заявою про реєстрацію та поселення в вищевказаний гуртожиток. ЖЕД ВАТ Азотїй був виданий ордер №803/050 від 03.04.2008 р. [PERSON] зареєструвалась, проте понад шість місяців для поселення не зявилася, що підтверджується актом. За таких підстав, просить визнати відповідача [PERSON] особою, що втратила право на користування житловим приміщенням за адресою м. Черкаси, вул. Калініна, 43 к. 115, судові витрати покласти на відповідача. Представник позивача за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити в повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не зявилася, хоча була належним чином повідомлена про час, місце та дату слухання справи, причини неявки суду не повідомила. Суд, на підставі ст. ст. 224, 225 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів. Заслухавши представника позивача, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 72 ЖК України особа визнається такою, що втратила право користування жилим приміщенням в разі відсутності її понад встановлені терміни. Згідно ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності квартиронаймача право на жиле приміщення за ним зберігається протягом 6 місяців. Оскільки в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач зареєстрована, але не проживає в кімнаті № 115, гуртожитку - будинку № 43 по вул. Калініна в м. Черкаси, без поважної причини більше шести місяців, вона зареєструвалася, але не зявилася для поселення протягом більш, ніж шість місяців, що підтверджується актом, який затверджений директором з персоналу ВАТ Азот[PERSON], то вказані обставини справи дають суду підстави визнати відповідача такою, що втратила право користування даною кімнатою. Також з відповідача, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, необхідно стягнути на користь позивача судовий збір в сумі 8 грн. 50коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 37 грн. На підставі викладеного та,

Outcome: approved