overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-12 00:00:00

[PERSON] подала до Носівського районного суду позовну заяву про визнання права власності на 1/2 частини житлового будинку, розташованого в с. Плоске Носівського району, вул. Шевченка, 29. Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 21 лютого 2010 року помер її чоловік [PERSON]. Після його смерті залишилося спадкове майно, яке складалося з 1/2 частини даного житлового будинку, земельної ділянки та грошових заощаджень. Позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті чоловіка. Вона прийняла спадщину, адже на день смерті [PERSON] проживала разом з ним, що підтверджує довідка, видана сільською радою, та не зверталася до нотаріальної контори з заявою про відмову від прийняття спадщини. Позивач єдина, хто прийняв спадщину. Інших спадкоємців, якій бажають її прийняти, немає. Оскільки спадкодавець за життя не зареєстрував майнові права на 1/2 частини спірного будинку, то позивач не може оформити право власності на це майно в порядку спадкування через нотаріальну контору. Тому [PERSON] просила визнати за нею право власності на 1/2 частини житлового будинку судовим рішенням. У судовому засіданні представник позивача, [PERSON], підтримав позов та пояснив, що позивач є спадкоємцем 1/2 частини спірного житлового будинку після смерті свого чоловіка. Але через відсутність правовстановлюючих документів на будинок не може оформити право власності на майно через нотаріальну контору. У судове засідання представник відповідача Плосківської сільської ради Носівського району не зявився. Голова сільської ради направив до суду заяву, у якій вказав, що Плосківська сільська рада не заперечує проти задоволення позовних вимог [PERSON] та просить розглянути справу без участі представника відповідача. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, які містяться в справі, суд приходить до наступного. Відповідно до положень абзацу 6 пункту 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Відповідно до положень абзацу 3 пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Відповідач без застережень визнав позов в повному обсязі. Оцінивши представлені докази, суд приходить до висновку, що визнання позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому суд приймає визнання відповідачами позову та задовольняє позов. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-12 00:00:00

[PERSON] подав до Носівського районного суду Чернігівської області позовну заяву про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 19 червня 2006 року померла його рідна баба [PERSON]. Позивач є спадкоємцем померлої за заповітом. Обставиною, яка не дала можливості позивачу у встановлений законом шестимісячний строк після відкриття спадщини подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини є те, що позивач протягом семи років перебував на заробітках в Росії, саме в цей період [PERSON] склала заповіт та померла. [PERSON] просив суд винести рішення, яким визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та пояснив, що він є спадкоємцем померлої [PERSON] за заповітом, але не подав у встановлений законодавством строк заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори, тому що до і після смерті своєї баби перебував на заробітках в Росії. Представник відповідача, Лихачівської сільської ради Носівського району, у судове засідання не зявився. Голова сільської ради направив до суду заяву, у якій вказав, що визнає позов, та просив розглянути справу без участі представника відповідача. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, які містяться в справі, суд приходить до наступного. Відповідно до положень абзацу 6 пункту 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Відповідно до положень абзацу 3 пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України, суд може ухвалити рішення в попередньому судовому засіданні у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди. Відповідач без застережень визнав позов в повному обсязі. Оцінивши представлені докази, суд приходить до висновку, що визнання позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому суд приймає визнання відповідачем позову та задовольняє позов. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-12 00:00:00

[PERSON] подала до Носівського районного суду Чернігівської області позовну заяву про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 28 лютого 2011 року померла її мати [PERSON]. Після її смерті залишилося спадкове майно: державні акти на право власності на земельні ділянки. Спадкоємцями вказаного майна є позивач та її син [PERSON] відповідач по справі. Відповідач в установлений законом строк подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Позивач є людиною похилого віку, має слабке здоровя, постійно хворіє. У звязку з цим вона не встигла в 6-тимісячний строк подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Тому позивач просила визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. У судовому засіданні [PERSON] підтримала позов та дала пояснення, аналогічні тим, які викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні визнав позов та пояснив, що не заперечує, щоб [PERSON] подала заяву про прийняття спадщини, яка відкрилася в день смерті [PERSON]. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які містяться в справі, суд приходить до наступного. Відповідно до положень абзацу 6 пункту 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Відповідно до положень абзацу 3 пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Відповідач без застережень визнав позов в повному обсязі. Оцінивши представлені докази, суд приходить до висновку, що визнання позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому суд приймає визнання відповідачем позову та задовольняє позов. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-12 00:00:00

Представник ПАТ КБ «Надра» надіслав на адресу Носівського районного суду Чернігівської області позовну заяву про стягнення з [PERSON] заборгованості по кредитному договору. Свої вимоги ПАТ КБ «Надра» обґрунтовувало тим, що 18 лютого 2008 року між ВАТ КБ «Надра» та відповідачем було укладено Кредитний договір №36-05/06/6/11/504/2008/006 на суму 15370 грн. на строк до 18 лютого 2011 року з виплатою відсотків за користування кредитом з розрахунку 3,1% на місяць. ВАТ КБ «Надра» передбачені договором зобовязання виконало повністю. Однак, відповідач свої зобовязання по кредитному договору виконала неналежним чином: не повернула кредит в установлений строк. Загальна сума боргу станом на 16 вересня 2011 року становить 26639,06 грн. Тому позивач просив суд стягнути з [PERSON] заборгованість по кредитному договору в розмірі 26639 грн. 06 коп. та понесені судові витрати. У судове засідання представник ПАТ КБ «Надра» не зявився. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнала позов та пояснила, що після одержання кредиту вона сплачувала на рахунок банку належні платежі. Через деякий час фінансове становище у сімї погіршилося: захворів її чоловік, були потрібні гроші на його лікування. Це стало причиною того, що відповідач перестала виконувати договірні зобовязання. Вислухавши пояснен ня відповідача, дослідивши представлені докази, суд приходить до наступного. Відповідно до положень абзацу 6 пункту 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Відповідно до положень абзацу 3 пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Відповідач без застережень визнала позов в повному обсязі. Оцінивши представлені докази, суд приходить до висновку, що визнання позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому суд приймає визнання відповідачем позову та задовольняє позов. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-12 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 13 червня 2009 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб і від цього шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, а тому просила стягнути з нього аліменти на утримання дитини у розмірі 500 грн. щомісячно. Позивачка в судове засідання не зявилась, але надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, проти заочного розгляду не заперечувала. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. За таких обставин, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Встановлено, що сторони з 13 червня 2009 року по теперішній час перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який знаходиться на утриманні матері. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Згідно ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 184 СК України передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. У всіх інших випадках визначення розміру аліментів провадиться у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини (ст. 183 СК України). Позивачкою не доведено згідно зі ст. 60 ЦПК України нерегулярність та мінливість доходу відповідача, будь-які докази даної обставини в матеріалах справи відсутні, а тому суд визначає аліменти у частині від заробітку відповідача. При визначенні розміру аліментів, відповідно до ст.182 СК України, суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів та те, що розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим ніж 30% прожиткового мінімуму відповідно до віку дитини, за винятком випадків передбачених статтею 184 СК України. За таких обставин, суд визначає аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу відповідача щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до вимог ст.ст.79,88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 51 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-12 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] Донька знаходяться на утриманні та виховуються позивачкою одноособово. Батько дитини, відповідач - [PERSON] добровільно матеріальної допомоги не надає. Позивачка просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив, заперечень на позов та заяв про відкладення розгляду справи не надав, а тому суд вважає за можливе згідно ст.ст.224-226 ЦПК України провести заочний розгляд даної справи. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що батьками [PERSON], [INFO] є сторони по справі. Дитина проживає разом з позивачем та знаходяться на її повному утриманні, батько дитини, відповідач по справі добровільно матеріальної допомоги не надає. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд врахував, що позивач утримує дитину одноособово, відповідач є працездатним, заперечень проти стягнення з нього аліментів до суду не надав. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню судові витрати по справі: 120 грн. за інфомаційно технічне забезпечення розгляду справи та 51 грн. державного мита на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 27.10.2008 року він передав відповідачу на умовах позики 6000-00 доларів США, що за курсом Нацбанку України становить 38124-00 грн.. Про отримання коштів відповідач власноруч написав розписку, за якою зобовязався повернути борг до 31.12.2008 року. У встановлений термін відповідач кошти не повернув. Просить стягнути з відповідача на свою користь суму боргу за договором позики в розмірі 38124-00 грн.. Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали за викладених у ньому обставин. Окрім того, позивач доповнив, що жодних коштів на повернення боргу відповідач йому не передавав. Просили позов задовольнити. Відповідач позов визнав частково та пояснив, що дійсно він брав у позивача в борг 6000-000 доларів США, але борг вернув частково на загальну суму 1000-00 доларів США. Разом з тим, уточнив, що жодного письмового доказу такої обставини у нього немає. Просив взяти до уваги його такі доводи при винесенні судового рішення. Заслухавши у судовому засіданні сторін спору та представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що дійсно між сторонами 27.10.2008 року був укладений договір позики, за яким відповідач отримав в позику від позивача 38124-00 грн. та зобовязався повернути борг до 31.12.2008 року. Договір позики належним чином оформлений, мається підпис відповідача і що власне не заперечував у судовому засіданні сам відповідач. Позивач предявляв відповідачу вимоги про повернення позичених коштів, але з боку останнього умови договору не були виконані. Викладене підтверджується розпискою від 27.10.2008 року. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином. Згідно положень ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. За викладеного суд вважає доказаним факт невиконання належним чином з боку відповідача умов договору позики. Правильність обрахування вказаної суми боргу сумнівів у суду не викликає, а тому позов підлягає до задоволення в повному обсязі заявлених вимог. Щодо доводів відповідача на заперечення позову в тім, що ним частково повернуто борг на загальну суму 1000-00 доларів США, то останні на переконання суду не заслуговують на увагу, оскільки відповідачем не подано суду жодного достатнього та належного доказу такої обставини, а самі по собі його усні твердження про це у судовому засіданні з огляду на заперечення такої обставини з боку позивача, не можуть слугувати таким доказом. Понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору та ІТЗ судового розгляду справи на загальну суму 501-24 грн. підлягають стягненню на його користь в повному обсязі з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом посилаючись, що 27.05.2006 року уклав шлюб з відповідачем, який зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Рокитнянського районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 40. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову посилається на те, що на протязі останніх років сімейне життя між ними поступово погіршувалося, між ними постійно виникали сварки, позивач нерідко отримував та отримує по сьогоднішній день погрози в свій бік від родичів своєї дружини. Життя в такій родинні стало неможливим та нестерпним, що в кінцевому результаті у 2009 році призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Кожен з сторін має діаметрально різні погляди на шлюб, сімю та життя. Спільне життя не склалось. На даний момент ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання припинено та за глибоким переконанням подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Постійні сварки та погрози змусили позивача поїхати з смт. Рокитне, де сторони спільно проживали, та переїхати до Васильківського району, де позивач мешкає з іншою жінкою та має намір створити родину. Просить розірвати шлюб. Сторони, будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилися, натомість подали до суду заяви, якими представник позивача позов підтримала, відповідач позов визнала та просять справу розглянути у їх відсутності. Відповідач, окрім того, подала заяву, якою повідомила суд, що не бажає змінювати шлюбне прізвище. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. З огляду на обставини справи, що викладені в позові і які визнав відповідач, визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, а тому судом приймається. За викладеного позов підлягає задоволенню. Відповідно до положень ст..235 СК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Як вбачається із поданої відповідачем заяви, яка змінювала прізвище до укладення спірного шлюбу, вона не бажає змінювати шлюбне прізвище на дошлюбне. Тобто прізвище останньої залишається бути «Морозова». Відповідно до вимог ст. 88 ч.1 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За викладеного, підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача понесені позивачем судові витрати по оплаті витрат з ІТЗ судового розгляду справи в сумі 30-00 грн. та на користь держави судовий збір в розмірі 8-50 гривень. Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.18 ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито».

Outcome: approved