Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-26 00:00:00

20 червня 2011 року, ПАТ ВіЕйБі Банк, в статут якого згідно Закону України Про акціонерні товариства№ 514-VI від 17.09.2008 р. були внесені зміни до статуту щодо назви позивача, які не є реорганізацією або ліквідацією юридичної особи та яке є правонаступником ВАТ Всеукраїнського Акціонерного банку, звернулися до суду з позовом, в якому зазначили, що відповідно до кредитного договору № 400043012 від 05.03.2008 р., банк надав відповідачу кредит в сумі 7314,93 грн. на поточні потреби, зі строком користування кредитом на 36 місяців включно зі сплатою 6% річних за користування кредитними коштами та зі сплатою щомісячної комісії у розмірі 145,57 грн., як це передбачено п. 1.1 кредитного договору. Банк своєчасно та в строки, встановлені договором, виконав свої зобовязання по наданню кредиту відповідачу, що підтверджується заявкою на отримання кредиту та умовами кредитного договору. Відповідач [PERSON], в порушення п.п. 2.8,3.3 договору, не виконав його умови, тобто своєчасно не повернув позивачу кредитні кошти та порушив терміни сплати процентів за кредит та комісії банку, в результаті чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем, яка станом на 31.05.2011 р. складає : 9637,50 грн. з яких 5481,79 грн. заборгованість за кредитом, 370,89 грн. заборгованість по відсоткам, 3784,82 грн. комісія за користування кредитом - які позивачі, в своєму позові, просили суд стягнути з відповідача а також судові витрати по справі у розмірі 96,38 грн. по сплаті державного мита та 120 грн. витрати на ІТЗ судового процесу. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, однак, надіслав на адресу суду клопотання, в якому, посилаючись на ст. 158 ч. 2 ЦПК України, повністю підтримав свої позовні вимоги, просив суд слухати справу за його відсутності та не заперечував проти винесення заочного рішення (а.с. 23-25). Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про отриманням ним судової повістки з викликом до суду, причини неявки суду не повідомив та заяви про розгляд справи за його відсутністю суду не надав (а.с. 16). Згідно з ч.ч. 1,4 ст. 169 ЦПК України, якщо у суду не має даних про причину неявки відповідача, сповіщеного належним чином, або якщо причини неявки відповідача на думку суду є неповажними, суд вважає можливим розглянути справу на підставі даних, які є в матеріалах справи та зі згоди позивача ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Отже, згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлено зобовязання позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання, відповідно до ч.3 цієї статті, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. За умовами частини 1 статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обовязковим до виконання. Статтею 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Також, статтею 617 ЦК України передбачено особа, яка порушила зобовязання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обовязків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобовязання, відсутність у боржника необхідних коштів. Стаття 610 ЦК України зазначає порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно із статтями 611,612 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема : 1) припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобовязання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ст.ст. 525,526 Цивільного кодексу України зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У судовому засіданні було встановлено, що відповідно до кредитного договору № 400043012 від 05.03.2008 р., банк надав відповідачу кредит в сумі 7314,93 грн. на поточні потреби, зі строком користування кредитом на 36 місяців включно зі сплатою 6% річних за користування кредитними коштами та зі сплатою щомісячної комісії у розмірі 145,57 грн., як це передбачено п. 1.1 кредитного договору (а.с. 8-9). Банк своєчасно та в строки, встановлені договором, виконав свої зобовязання по наданню кредиту відповідачу. Згідно із п.п. 2.8,3.3 вказаного кредитного договору, відповідач зобовязалася використовувати кредитні кошти за цільовим призначенням та забезпечити повернення кредиту і сплату нарахованих банком процентів та комісій у встановлені договором строки. Однак, як вбачається з матеріалів справи, відповідач в порушення вищевказаних норм договору, тривалий час не здійснює повернення кредиту позивачу і термінів повернення наданого йому кредиту (основної суми) та термінів сплати процентів за кредит і комісій не дотримується, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем, яка станом на 31.05.2011 р. складає : 9637,50 грн. з яких 5481,79 грн. заборгованість за кредитом, 370,89 грн. заборгованість по відсоткам, 3784,82 грн. комісія за користування кредитом, обґрунтований розрахунок якої був зроблений позивачем у відповідності до чинного законодавства та перевірений судом (а.с. 6-7). На момент розгляду справи, доказів погашення кредиту та сплати відсотків та пені, відповідачем суду не надано, та відповідно у суду вони відсутні. За таких обставин суд вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача всієї суми заборгованості обґрунтованими та такими, що відповідають умовам кредитного договору та ст. 1050 ЦК України. Крім того, у відповідності до вимог ст.ст. 85,88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача мають бути стягнуті понесені та документально підтверджені судові витрати по сплаті державного мита у розмірі 96,38 грн., витрати на ІТЗ судового процесу у розмірі 120 грн. (а.с. 1,2). Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку щодо необхідності задоволення позовних вимог, вважаючи їх обґрунтованими і доведеними позивачем та такими, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. На підставі викладеного,

Outcome: approved