Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-01 00:00:00

У вересні 2010 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача - [PERSON] заборгованість за договором позики у розмірі 9 837 грн. 50 коп., 250 грн. витрат на правову допомогу, а також 98 грн. 38 коп. державного мита та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що у березні 2009 року між ним та відповідачем у простій письмовій формі було укладено договір позики, відповідно до умов якого відповідач одержав від позивача у борг 1250 дол. США, що у гривневому еквіваленті становить 9 837 грн. 50 коп., зі строком повернення до 17 березня 2009 року. Заочним рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 21 жовтня 2010 року позовні вимоги [PERSON] були задоволені у повному обсязі: стягнуто з [PERSON] ( [ADDRESS] ) на користь [PERSON] ( [INFO] ; [ADDRESS] ) заборгованість за договором позики в розмірі 9 837 грн. 50 коп., 250 грн. витрат на правову допомогу, 98 грн. 38 коп. державного мита та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. У лютому 2011 року відповідач [PERSON] звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення. Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 25 травня 2011 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення задоволено; скасовано заочне рішення Корабельного районного суду від 21 жовтня 2010 року, ухвалене у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 9 837 грн. 50 коп. та призначено справу до розгляду в загальному порядку. У судовому засіданні позивач уточнив позовні вимоги у зв`язку із частковою сплатою відповідачем 3240 грн. та просив суд стягнути з останнього 6597 грн. 50 коп. заборгованості за договором позики, 250 грн. витрат на правову допомогу, а також 98 грн. 38 коп. державного мита та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Відповідач у\~судовому засіданні\~звернувся до\~суду із\~письмовою заявою\~про застосування\~строків позовної\~давності,\~оскільки відповідно\~до розписки,\~яку він\~надав позивачу,\~він повинен\~був повернути\~йому суму\~у розмірі\~1250\~дол.\~США.\~у строк\~до 17\~березня 1999\~року.\~Крім того\~зазначив,\~що дійсно\~частково розрахувався\~з позивачем,\~передавши йому\~суму у\~розмірі 3240\~грн.\~у 2000\~році. Вислухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що у березні 1999 року між сторонами по справі у простій письмовій формі було укладено договір позики, за яким позичальник [PERSON] отримав від позикодавця [PERSON] грошові кошти у сумі 1250 дол. США, що у гривневому еквіваленті становить 9 837 грн. 50 коп., зі строком повернення до 17 березня 1999 року. На підтвердження укладення договору позики та його умов, позивачем представлена розписка позичальника - [PERSON] . Факт укладення договору позики у березні 1999 року підтверджено позивачем у судовому засіданні. Відповідач по справі частково розрахувався з позивачем, сплативши останньому 3240 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або нтересу. Згідно з ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 1 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина 5 ст. 261 ЦК України). Як вбачається із розписки, яка міститься у матеріалах справи, строк , у який відповідач [PERSON] зобов`язаний був повернути кошти позивачу [PERSON] встановлено - 17 березня 1999 року. Зазначений факт підтверджений позивачем у судовому засіданні. Таким чином, строк позовної давності у межах якого позивач [PERSON] міг звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права сплинув 17 березня 2002 року. Відповідно до ч. ч. З, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи те, що відповідач по справі [PERSON] звернувся до суду із письмовою заявою про застосування строків позовної давності, а позивач по справі [PERSON] не просив суд поновити строки позовної давності та не навів поважних причин цього пропуску, підстави для задоволення позову у суду відсутні.

Outcome: dismissed