Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-15 00:00:00

07.11.2008 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про визначення часток житлового будинку №4 по 2-му Парниковому провулку в м. Миколаєві та визнання за нею права власності на половину вищезазначеного житлового будинку в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, [PERSON] вказала, що її батькові [PERSON], який перебував у зареєстрованому шлюбі із матірю [PERSON], належав житловий будинок №4 за вищевказаною адресою. 11.07.1979 року її матір померла, у звязку з чим відкрилася спадщина за заповітом від 04.08.1978 року, котрим матір заповідала їй та сестрі [PERSON] належну їй частину житлового будинку. 30.04.2006 року помер їхній батько [PERSON], який своїм заповітом заповідав належну йому частку житлового будинку сестрі [PERSON] Оскільки житловий будинок був збудований батьком та матірю за подружнього життя, то позивачка просила визнати, що [PERSON] та [PERSON] належало по 1/2 частині житлового будинку та визнати за нею право власності на 1/2 частину вказаного житлового будинку за заповітом [PERSON] При цьому позивачка посилалась на те, що [PERSON] втратила право на спадкування за заповітом після смерті матері, оскільки хоч сестра і була зареєстрована у зазначеному спірному житловому будинку на день смерті матері (1979 рік), але в період з 1977 року по 1980 роки фактично проживала за іншою адресою, а саме у Залізничному селищі, буд. № 250, що у м. Миколаєві, в рідні свого чоловіка. До нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини у шестимісячний термін [PERSON] не зверталась. У грудні 2008 року [PERSON] звернулась до суду з зустрічною позовною заявою до [PERSON] про визнання за нею права власності в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] на 1/4 частину житлового будинку №4 по 2-му Парниковому провулку та на 2/4 частини цього ж будинку в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON] .В зустрічній позовній заяві [PERSON] вказала, що відповідно до ст. ст. 548, 549 ЦК УРСР 1963 року вона є такою, що фактично прийняла спадщину після смерті матері, оскільки проживала та була зареєстрована з. 1973 року по дату предявлення позову за місцем проживання матері, в тому числі і на день її смерті. Тому за нею потрібно визнати право власності на ? частку житлового будинку в порядку спадкування після смерті матері, та на 2/4 частки в порядку спадкування після смерті батька. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити, зустрічну позовну заяву визнали частково. Просили допитати з приводу не проживання відповідачки у спірному будинку протягом 1979-1980 років свідків [PERSON] (рідний брат [PERSON]Ф.), [PERSON] (двоюрідна сестра [PERSON]Ф.), [PERSON] (жінка рідного брата чоловіка позивачки), а також звернути увагу на той факт, що відповідачка під час перегляду справи апеляційним судом сама підтвердила факт не проживання із матірю на день її смерті. На думку позивачки та її представника, вказане також підтверджується представленою довідкою закладу охорони здоровя (міської дитячої поліклініки № 3) та медичною карткою дитини відповідачки, де вказується фактичне місце проживання відповідачки у той період. [PERSON] та її представник в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] визнали частково. Не заперечували лише проти визначення часток матері та батька: по 1/2 частині житлового будинку, як на майно, яке набуте ними у зареєстрованому шлюбі та про визнання за [PERSON] права власності на 1/4 частину будинку в порядку спадкування за заповітом матері. Зустрічну позовну заяву підтримали, та просили її задовольнити. Просили заслухати їхніх свідків - сусідів [PERSON], [PERSON], які тривалий час мешкають поряд із спірним будинком, [PERSON] (рідна тітка сторін), а також звернути увагу на документи, які підтверджують реєстрацію і проживання відповідачки у спірному будинку. Вислухавши пояснення сторін, їхніх представників, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено в судовому засіданні. [PERSON] на підставі договору на право забудови, посвідченого 29.02.1960 року та зареєстрованого в ММБТІ в реєстрову книгу №10579 від 15.11.1964 року, належав житловий будинок №4 по 2-му Парниковому провулку в м. Миколаєві. Відповідно до свідоцтва про шлюб, [PERSON] та [PERSON] знаходились в зареєстрованому шлюбі з 1956 року. Згідно ст. 22 Кодексу про шлюб та сімю України, ст. 6 Сімейного Кодексу України, майно, придбане подружжям у період шлюбу належить їм на праві спільної сумісної власності. Згідно вимог ст. 69 та ст. 70 Сімейного Кодексу України, (ст. 23 Кодексу про шлюб та сімю України), ст. ИЗ ЦК УРСР (ст. 357 ЦК України) у разі поділу майна, що належить подружжю на праві спільної сумісної власності частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю. Тобто, суд вважає можливим визначити, що частки в спільному майні подружжя є рівними, тобто по 1/2 частині житлового будинку за [PERSON] та [PERSON] 11.07.1979 року [PERSON] померла, але за свого життя [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого належну їй частину будинку №4 по 2-му Парниковому провулку у м. Миколаєві заповідала в рівних частках дочкам: [PERSON] та [PERSON]. Відповідно .до спадкової справи №27/30, заведеної першою Миколаївською державною нотаріальною конторою, із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулася [PERSON], а [PERSON] з заявою про прийняття спадщини не зверталась. Згідно ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Факт проживання відповідачки у спірному будинку, який заперечується позивачкою, підтверджується наступним. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] (сусідка, яка мешкає по пров. 2-му Парниковому, 2) вказала, що проживає за вказаною адресою більше 50 років і добре знає сторони по справі та їхніх батьків. Своїми показаннями свідок підтвердила, що на момент смерті [PERSON] у 1979 році і у подальшому відповідачка проживала у спірному будинку і нікуди не переїжджала. Факт проживання відповідачки за іншою адресою свідок заперечила. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] (сусідка, яка мешкає по пров. 2-му Парниковому, 5) вказала, що проживає за вказаною адресою більше 50 років і знає сторони з моменту їхнього народження. Своїми показаннями свідок підтвердила, що у період хвороби і смерті [PERSON], а також у подальшому відповідачка проживала у спірному будинку і нікуди не переїжджала. Факт проживання відповідачки за іншою адресою свідок заперечила. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] (рідна тітка по батьку сторін) своїми показами підтвердила, що відповідачка проживала у спірному будинку з народження і нікуди не переїжджала. Зокрема, у період хвороби матері, а також на момент її смерті відповідачка фактично мешкала у спірному будинку. Допустила факт нетривалого проживання відповідачки у свекрові за іншою адресою на період приїзду її сестри [PERSON] у батьківський будинок, але точного періоду не памятає. Окрім показань свідків, реєстрація та проживання відповідачки у спірному будинку з 1973 року до часу розгляду справи підтверджується даними паспорту громадянина України, домової книги, довідки комітету самоорганізації населення залізничного селища Заводської районної адміністрації Миколаївської міської ради №542 від 16.06.2011 року. Згідно довідки того ж комітету самоорганізації населення №563 від 23.06.2011 року при перевірці будинкових книг відомостей щодо проживання (постійного або тимчасового) відповідачки за адресою: м. Миколаїв, Залізничне селище, №250 з 1977 по 1980 роки відсутні. До показань свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] суд ставиться критично, оскільки у судовому засіданні свідки повідомили, що після смерті [PERSON] вони рідко відвідували спірний будинок, але усі памятають, що при похованні [PERSON] дочки були присутні. Також суд ставиться критично до інформації, яка міститься у медичній картці сина відповідачки про те, що відповідачка із сином перебували на обліку за своїм фактичним, місцем проживання - м. Миколаїв, Залізничне селище, 250, з огляду на те, що питання реєстрації місця проживання громадян визначалося відповідним нормативно-правовим актом (Постановление Совета Министров СССР от 28.08.1974 года «Об утверждении положення о паспортной системе в СССР), згідно якого дані про місце проживання заносилися обовязково до паспорту громадянина. Також не знайшли у судовому засіданні свого підтвердження доводи позивачки та її представника, що відповідачка під час перегляду справи апеляційним судом Миколаївської області визнала факт проживання не у спірному будинку, а за іншою адресою. Доводи [PERSON] та її представника щодо непроживання відповідачки у спірному будинку на момент відкриття спадщини суд не може прийняти до уваги, оскільки вони є не доведеними та суперечать чинному законодавству. Таким чином, [PERSON] відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР, діючого на момент вказаних правовідносин, є такою, що фактично вступила в управління чи володіння спадковим майном. Таким чином, частка спадкового майна між [PERSON] та [PERSON] після смерті матері (від належної їй 1/2 частини) є рівною і складає по 1/4 частині за кожним. 30.04.2006 року помер батько сторін і після його смерті відкрилась спадщина на 1/2 частину вищезазначеного спірного житлового будинку. 17.11.2000 року [PERSON] склав заповіт, відповідно до якого заповідав належну йому частку (1/2) житлового будинку №4 по 2-му Парниковому провулку своїй дочці [PERSON] Відповідно до спадкової справи №814/2006, заведеної третього Миколаївською державною нотаріальною конторою, [PERSON] 13.10.2006 року звернулась із заявою про прийняття спадщини згідно заповіту після смерті [PERSON] Таким чином, на підставі положення ч. 1 ст. 529, ч. 1 ст. 549 ЦК України (в редакції Закону 1964 року), ч. 2 ст. 4 Перехідних положень ЦК України 2004 року, ст. ст. 1217, 1234 ЦК України, виходячи із розміру спадкового майна, яке залишилося після смерті матері та батька і яке успадкувала [PERSON] у її власність повинно перейти 3Л частини житлового будинку, а [PERSON] - 1/4 її частина. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, зустрічні позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити повністю.

Outcome: partial