Jurisdiction: civil
Date: 2012-01-23 00:00:00

Позивач ПАТ «ВТБ Банк» звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 17 липня 2008 р. між Відкритим акціонерним товариством ВТБ Банк, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк» та відповідачкою було укладено кредитний договір, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 23 527, 00 доларів США, а відповідач зобов'язався повернути кредит в строк до 17.07.2015 р. включно, сплачуючи позивачу кредит щомісячно ануїтетним платежем в сумі не менше, ніж 371, 06 доларів США в період з 01 числа по 10 число включно, кожного місяця. Згідно п.1.2. кредитного договору процентна ставка за користування кредитними коштами встановлюється в розмірі 7,77% процентів річних. Так, позивач свій обов'язок по кредитному договору виконав, надавши відповідачу одноразово кредит у повному розмірі - 23 527,00 доларів США; Однак, відповідач отримавши суму кредиту свої зобов'язання за кредитним договором не виконує. Відповідно до п.9.1. кредитного договору, у випадку прострочення виконання зобов'язань по кредиту та/або сплати процентів, а також комісій позичальник сплачує неустойку у вигляді пені в розмірі 0,5% в день від суми невиконаних зобов'язань. Зважаючи на невиконання відповідачем умов кредитного договору виникла заборгованість яка складає станом на 30.09.2011 р. 160 536,21 гр. 21 копійок. Тому просив стягнути з відповідачки борг 160 536,21 гр, а також судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала. Відповідачка позов не визнала,та зазначила, що 18 квітня 2011 року вона віддала на добровільній основі заставний автомобіль представникам банку [PERSON] і [PERSON], щоб вони реалізували автомобіль, котрий до цього часу знаходиться на комісійному майданчику ПАТ ВТБ-банку за адресою: м.Київ, вул.. Велика Кільцева, 60. Автомобіль не був реалізований та торги не проводились. Коли 20 липня 2011 року вона привела свого покупця на цей автомобіль, [PERSON] не зміг справитися зі своїми професійними обов'язками, і угода з реальним покупцем не відбулась. Представники майданчика, на котрому стоїть машина, зробили все, щоб автомобіль не був проданим, і [PERSON]Л , як керівник відділу ПАТ ВТБ-банку це знає. Вона неодноразово зверталась до ПАТ ВТБ-банку, щоб вирішити це питання, и знайти мирову угоду, проте на всі її пропозиції їй було відмовлено. Суд вислухавши осіб, які приймають участь у розгляді справи, вивчивши матеріали справи, позов задовольняє з таких підстав. Судом встановлено, що 17 липня 2008 р. між відкритим акціонерним товариством ВТБ Банк, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк» та відповідачкою було укладено кредитний договір № 101.6-01/126, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 23 527, 00 доларів США, а відповідач зобов'язався повернути кредит в строк до 17 липня 2015 р. включно, сплачуючи позивачу кредит щомісячно ануїтетним платежем в сумі не менше, ніж 371, 06 доларів США в період з 01 по 10 число кожного місяця. Згідно п.1.2. кредитного договору процентна ставка за користування кредитними коштами встановлюється в розмірі 7,77% процентів річних. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Статтею 536 ЦК України визначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України також передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Так, позивач свій обов'язок по кредитному договору щодо надання відповідачу кредиту виконав, надавши відповідачу на підставі його заяви на видачу готівки від 17.07.2008р. одноразово кредит у повному розмірі - 23 527,00 доларів США; Однак, відповідач отримавши суму кредиту свої зобов'язання за кредитним договором не виконав. Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Зважаючи на зазначені порушення відповідачем умов кредитного договору позивач на підставі п.4.5. кредитного договору набув право вимоги до відповідача, а у відповідача згідно п.6.3. кредитного договору виникло зобов'язання достроково повернути кредит, сплатити відсотки за його користування, виконати інші зобов'язання за кредитним договором у повному обсязі. В зв'язку із заборгованістю позичальника по сплаті процентів, у відповідності до ч.2 ст. 625 ЦК України позичальник зобов'язаний сплатити суму процентів з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, оскільки інший розмір процентів не встановлений кредитним договором. Відповідно до п.9.1. кредитного договору, у випадку прострочення виконання позичальником своїх зобов'язань щодо повернення кредиту та/або сплати процентів, а також комісій позичальник сплачує неустойку у вигляді пені в розмірі 0,5% процента в день від суми невиконаних зобов'язань.. Таким чином, зважаючи на невиконання відповідачем умов кредитного договору, відповідач повинен сплатити позивачу загальну суму заборгованості, що станом на 30.09.2011 р. відповідно до розрахунку заборгованості становить 160 536, 21 гривень, з них: борг за кредитним договором, з урахуванням 3% проценти річних, у зв'язку з порушенням зобов'язань щодо повернення кредиту -140 357,76 грн; прострочена заборгованість за кредитом -16\~476, 46 грн., поточна заборгованість за кредитом - 123\~721, 63 грн., 3% проценти річних - 156,66 грн. Борг за процентами з урахуванням 3% річних, нарахованих в зв'язку з порушенням зобов'язань щодо сплати процентів - 7 800,25 грн.; прострочена заборгованість за процентами в період з 11.04.2011 по 30.09.2011 - 5 956,80 грн.; поточна заборгованість за процентами станом на 30.09.2011 - 1 598,05 грн.; 3% проценти річних - 245,40 грн.; прострочена щомісячна комісія за управління кредитом в сумі 337,53 грн., пеня, нарахована у зв'язку з несвоєчасною сплатою процентів в розмірі 0,5% від суми боргу за кожен день прострочення -12 043,64 грн. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Заперечення відповідачки проти позову на тій підставі, що позивач не бажає реалізувати її автомобіль не мають під собою ніякого правового підгрунтя. Отже відповідачка не довела тих обставин на які посилалися як на підставу своїх заперечень не надала докази в обґрунтування своїх заперечень не спростувала тих обставин на які посилалася представник позивача в обґрунтування позовних вимог , що є її обов»язком відповідно до засад змагальності процесу за ст.. 10 ЦПК України . При цьому суд створив всі умови для змагального процесу , роз»яснював відповідачки її права та обов»язки. Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивача, оскільки вони відповідають вимогам ст.57-59 ЦПК України. Згідно ст.. 88 ЦПК України судові витрати суд покладає на відповідачку

Outcome: approved