Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-25 00:00:00

Позивачі звернулися в суд з позовом до відповідачів про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, мотивуючи позовні вимоги тим, що 14 травня 2006 року [PERSON], знаходячись на сьомому поверсі першою під'їзду будинку № 2 по вул. В.Великого в м. Дрогобичі, наніс удар ножем [PERSON] синові позивачки [PERSON] та чоловікові позивачки [PERSON] - в ділянку життєво важливого органу в серце, спричинивши проникаюче колото-різане поранення грудної клітки зліва, з наскрізним пошкодженням по ходу раневого каналу правого шлуночка серця, що привело до тампонади серця кров'ю та смерті останнього. Згідно акту стаціонарної судово-психіатричної експертизи, проведеної експертами Львівської клінічної психіатричної лікарні від 5 липня 2006 року, [PERSON] страждає хронічним психічним захворюванням - шизофренією, параноїчної форми і не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. У період нанесення ножового поранення їхньому синові та чоловіку він також не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, тому судом постановлено рішення про застосування до [PERSON] примусових заходів медичного характеру. [PERSON] проживав разом з батьками [PERSON] та [PERSON] в [ADDRESS]. Їхній син, чоловік, а також сусіди неодноразово піддавалися безпричинним нападам з боку [PERSON] і з цього приводу писали заяви в Дрогобицький міськрайвідділ міліції. Так, 15 жовтня 2005 року їх покійний син та чоловік [PERSON], звернувся в міліцію з заявою на [PERSON], так як останній безпричинно накинувся на нього, наніс удари кулаками, заподіяв тілесні ушкодження, погрожував. Цього ж дня в Дрогобицький міськрайвідділ міліції звертався гр. [PERSON] із заявою, що [PERSON] на протязі останніх трьох місяців погрожує йому фізичною розправою без явних на то підстав. 12 квітня 2006 року мешканці будинку № 2 по вул. В.Великого звернулися в Дрогобицький міськрайвідділ міліції із заявою на протиправні дії жителя цього будинку [PERSON], який агресивно поводиться відносно них, наносить побої, ображає нецензурними словами. Жителі просили працівників міліції захистити їх від [PERSON], який становив загрозу їхньому життю та здоров'ю, просили ізолювати його як психічно неврівноважену людину. 14 квітня 2006 року з аналогічною заявою звернувся в міськрайвідділ міліції і гр. [PERSON], якому останній наніс легкі тілесні ушкодження. Незважаючи на чисельні звернення мешканців будинку № 2 по вул. В. Великого в м. Дрогобичі, де проживав і сам [PERSON], які шукали порятунку у Дрогобицькому міськрайвідділі міліції, керівництво не прийняло жодних заходів для захисту мешканців будинку, не вияснило причини такої поведінки [PERSON] і 22 квітня 2006 року було винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи відносно гр. [PERSON], мотивуючи тим, що відібрати пояснення не було можливим через те, що [PERSON] був відсутній за місцем проживання, не відчиняв дверей. Сам [PERSON] в січні 2006 року звертався із заявою до прокурора про відновлення слідства відносно переслідування його працівниками СБУ, так як 14 грудня 2005 року в порушенні кримінальної справи по його заяві було відмовлено за відсутністю події злочину. Матеріали прокурором було передано в Дрогобицький міськрайвідділ міліції. Цим заявам [PERSON], так як і заявам їх сина та чоловіка та мешканців будинку, Дрогобицький міськрайвідділ не надав значення, не провели перевірок його стану здоров'я, хоча були достатні підстави для огляду [PERSON] лікарями та направлення його на лікування та ізоляції від людей, як психічно хворого, небезпечного для оточуючих. Таке відношення працівників Дрогобицького міськрайонного відділу міліції привело до того, що їхнього сина та чоловіка, [PERSON], [PERSON] убив. Крім того, безвідповідально до стану здоров'я свого сина [PERSON] віднеслися і його батьки [PERSON] та [PERSON], які, знаючи, що він психічно неврівноважена людина, не звернулися до лікарів за медичною допомогою, які могли б допомогти йому, скерувавши на лікування, і таким чином відвернули б його від скоєння вбивства. Батьки [PERSON] повинні також нести відповідальність за свого сина, оскільки він визнаний судово-психіатричною експертизою психічно хворим і в час вчинення вбивства не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними, а відповідачі не надали суду жодних доказів про те, що вони приймали заходи для лікування сина. Смерть людини є страшним нещастям, а коли помирає молода людина, яка б могла довго жити, радувати своїх рідних та близьких, то це є ще більша втрата для родини. В даному випадку через халатність працівників міліції, їхню бездіяльність, які не виконали свого прямого обов'язку по охороні громадян, загинув їхній син та чоловік - дуже хороша та порядна людина, люблячий та турботливий син і батько. Ця втрата є невідплатною. Після його смерті вони не можуть і досі отямитися від душевного болю, страждання і не розуміють, чому, через халатність при виконанні службових обов'язків, вони повинна була втратити сина та чоловіка-найдорожчу їм людину, а їхня внучка та дочка [PERSON] залишитися сиротою. Вона тяжко перенесла смерть батька, адже для шестирічної дитини батько був другом, ідеалом в житті. Їхні рани загоїть лише час, але винні в тому, що загинула людина, повинні понести покарання. Батьки не повинні хоронити своїх дітей, але через безвідповідальність відповідачів [PERSON] пережила свого сина і повинна була його хоронити в розквіті літ. На похорони її сина пішли значні матеріальні затрати. Вона хоронила його за християнським звичаєм і тому, крім поховальних заходів, затрати пішли і на поминки. На похорон нею було витрачено - 1113, 97 гривень, на поминки було затрачено - 1176,02 гривень. Всього разом на похорон її сина було затрачено - 2289,99 гривень. Відповідачі повинні відшкодувати їй матеріальні витрати, так як вина їхня доведена матеріалами кримінальної справи. Моральна шкода, завдана особі бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Вина відповідачів полягає в неналежному виконанні службових обов'язків працівниками Дрогобицького міськрайвідділу міліції, в їхній бездіяльності, що доведено матеріалами кримінальної справи і з приводу цього винесено судом окрему постанову, та безвідповідальності батьків [PERSON], яка привела до того, що психічно хворий [PERSON] вбив їх сина та чоловіка [PERSON] Позивачка [PERSON] просить стягнути з відповідачів в її користь матеріальну шкоду в сумі 2289,99 гривні та моральну шкоду в сумі 100000 гривень солідарно. Позивачка [PERSON] просить стягнути з відповідачів в її користь моральну шкоду в сумі 100000 гривень солідарно. В судовому засіданні позивачка [PERSON], представник позивачки [PERSON] позов підтримали, пояснили аналогічне, викладене в позовних заявах. Представники відповідача Дрогобицького МВ ГУМВСУ у Л/о позову не визнали, вважають, що вини працівників Дрогобицького МВ ГУМВСУ у вбивстві [PERSON] не має. Представник відповідача прокуратури Львівської області позову не визнав та вважає, що жодної вини ні працівників прокуратури Львівської області,ні працівників Дрогобицького МВ ГУМВСУ у Л/о у скоєнні вбивства [PERSON] [PERSON] не встановлено, відповідальність повинні нести тільки батьки [PERSON] відповідачі по справі, оскільки прокуратурою Львівської області та працівниками Дрогобицького МВ ГУМВСУ у Л/о проводилися перевірки та винесені постанови про відмову в порушенні кримінальних справ стосовно заяв громадян на неправомірні дії [PERSON] Представники відповідачів [PERSON] та [PERSON] [PERSON] та [PERSON] позову також не визнали та пояснили суду, що весною 2005 р., оскільки [PERSON] виявляв ознаки розладу психіки, по їхньому усному проханні працівники міліції відвезли [PERSON] у психіатричну лікарню Миколаївського р-ну на обстеження, де він лікувався протягом місяця. Після його виписки з лікарні [PERSON] таємно розводили таблетки в чайнику, з якого останній робив собі чай. Після того, як він випивав цей чай, його психічний стан покращувався. Впродовж 2005 р. стан [PERSON] був нормальним, однак у жовтні 2005 р. у нього виник конфлікт із покійним [PERSON], під час якого [PERSON] сильно побив [PERSON], і з цього часу його психічний стан погіршився. Після цього батько [PERSON] відповідач по справі неодноразово звертався з усними заявами до працівників Дрогобицького МВ ГУМВСУ, щоб [PERSON] відправити на лікування, однак з боку працівників міліції не було жодного реагування, оскільки в міліції відповідали, що самі вони не мають права відправити [PERSON] на лікування. Вважають, що [PERSON] та [PERSON] доклали всіх зусиль для лікування свого сина [PERSON] та недопущення ним вбивства [PERSON] Представник третьої особи Головного управління Державного казначейства України у Львівській області пояснив суду, що матеріальну відповідальність повинні нести тільки батьки [PERSON] [PERSON] та [PERSON], оскільки прокуратурою Львівської області та працівниками Дрогобицького МВ ГУМВСУ у Л/о проводилися перевірки та винесені постанови про відмову в порушенні кримінальних справ стосовно заяв громадян на неправомірні дії [PERSON] Представник третьої особи ГУ МВСУ у Л/о в судове засідання не з'явився, надіславши суду заперечення на позов з проханням слухати справу у відсутності їхнього представника, тому суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності представника ГУ МВСУ у Л/о. Вислухавши пояснення сторін, представника третьої особи, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступних міркувань. Свідоцтвом про смерть серії 1-СГ № 046599 від 15.05.2006 р. встановлено, що [PERSON] помер 14.05.2006 р. Згідно акту стаціонарної судово-психіатричної експертизи, проведеної експертами Львівської клінічної психіатричної лікарні від 5 липня 2006 року, [PERSON] страждає хронічним психічним захворюванням - шизофренією, параноїчної форми і не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. У період нанесення ножового поранення [PERSON] він також не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, тому постановою Дрогобицького міськрайонного суду від 27.06.2007 р. до [PERSON] за вчинення суспільно-небезпечного діяння відносно [PERSON], який помер, застосовано примусові заходи медичного характеру та госпіталізовано його до психіатричної лікарні із суворим наглядом. З матеріалів кримінальної справи № 1-17-07 вбачається, що 15.10.2005 р. в Дрогобицький МРВ УМВСУ у Л/0 звернувся з письмовою заявою [PERSON] про те, що його сусід [PERSON] ображав нецензурними словами його сім'ю та його особисто, сказав, що він вбив жінку, внаслідок чого між ними виникла конфліктна ситуація, що переросла в бійку. [PERSON] 15.10.2005 р. теж звернувся в міліцію з письмовою заявою про те, що його сусід [PERSON] без причини, з криком Яку я вбив жінку?накинувся на нього з кулаками, внаслідок чого він дістав тілесні ушкодження. Цій події передувала низка погроз зі сторони [PERSON] на адресу його дідуся. З аналогічною заявою в Дрогобицький МВ УМВСУ з приводу погроз фізичною розправою та образ з боку [PERSON] 15.10.2005 р. звернувся і дідусь [PERSON] [PERSON] Після проведеної перевірки постановою ст.ДІМ Дрогобицького МРВ УМВСУ від 13.10.2005 р. у порушенні кримінальної справи по заявах гр-н [PERSON] та [PERSON] відмовлено на підставі ст. 6 п.2 КПК України та проведено бесіди профілактичного характеру з [PERSON] та [PERSON] з приводу недопущення подібних випадків в майбутньому. 06.12.2005 р. [PERSON] звертався в Дрогобицьку міжрайонну прокуратуру з заявою в зв'язку з тим, що його переслідують працівники СБУ та проводять оперативні заходи по вербуванні на роботу. В процесі перевірки його мама повідомляла, що після повернення з Іспанії [PERSON] постійно говорив, що його переслідують, що хтось кричить на нього. Перед цим його в Іспанії побили невідомі, після чого в нього була депресія. Однак під час тривалого перебування її сина вдома, будь-яких реальних погроз чи переслідувань стосовно її сина не було і тому вона вважає, що факти, викладені в його заяві, є надуманими. В порушенні кримінальної справи по заяві [PERSON] постановою ст.ДІМ Дрогобицького МРВ УМВСУ від 14.12.2005 р. відмовлено за відсутністю події злочину. 10.01.2006 р. [PERSON] звертався в Дрогобицьку міжрайонну прокуратуру з заявою про відновлення слідства по його заяві від 6.12.2005 р. (стосовно переслідування працівниками СБУ), так як він не згідний з попереднім рішенням. 03.02.2006 р. ст.помічником Дрогобицького міжрайонного прокурора Федишаку А.М. дана відповідь, що підстав для скасування вищевказаного рішення не вбачається. 14.04.2006 р. в Дрогобицький МРВ УМВСУ з письмовою заявою звернувся сусід [PERSON] [PERSON] по факту нанесення йому тілесних ушкоджень [PERSON]; 18.04.2006 р. в міліцію звернулись також сусіди [PERSON] з колективною заявою, в якій вказували, що [PERSON] влаштовує скандали, ображає сусідів нецензурними словами, погрожує фізичною розправою, порушує встановлені правила співпроживання в будинку. По даних заявах проведена перевірка та постановою ДІМ Дрогобицького МРВ УМВСУ від 22.04.2006 р. в порушенні кримінальної справи відмовлено. Згідно вимог наказу МВС України від 20.07.2007 р. № 1212 Про затвердження Положення про службу дільничних інспекторів міліції в системі Міністерства внутрішніх справ України, дільничний інспектор міліції у межах своєї компетенції здійснює контроль і профілактичну роботу з такими категоріями осіб: - звільненими з місць позбавлення волі, які відбули покарання за умисний злочин і в яких судимість не знято і не погашено у встановленому законом порядку; - засудженими за вчинення злочинів, виконання вироку щодо яких не пов'язано з позбавленням волі; - які визнані в установленому порядку хронічними алкоголіками або зловживають спиртними напоями і на ґрунті пияцтва систематично допускають порушення громадського порядку; - які вчиняють насильство в сім'ї після винесення їм офіційного застереження про неприпустимість протиправної поведінки; - які були визнані в установленому порядку наркоманами, токсикоманами або вживають наркотичні засоби чи психотропні речовини без призначення лікаря; - психічно хворими, які є суспільно небезпечними і перебувають на спеціальному обліку в закладах охорони здоров'я; - неповнолітніми правопорушниками, стосовно яких здійснюється профілактична робота підрозділами кримінальної міліції у справах неповнолітніх. З переліченого видно, що [PERSON] не підпадав під жоден із вказаних пунктів наказу МВС України, а тому у працівників Дрогобицького МВ ГУМВСУ у Л/о не було жодної законної підстави для поставлення [PERSON] на профілактичний облік та здійснення щодо нього контролю і індивідуально-профілактичної роботи. З наведеного вбачається, що органами прокуратури та Дрогобицького МВ ГУМВСУ проводилися всесторонні перевірки та приймалися всі необхідні та дозволені законом рішення по вищенаведених заявах, що спростовує твердження позивачів про бездіяльність працівників прокуратури Львівської області та працівників Дрогобицького МРВ УМВСУ у Л/О та встановлює відсутність вини працівників прокуратури Львівської області та Дрогобицького МВ ГУМВСУ у скоєнні вбивства [PERSON] [PERSON] Ст.1167 ч.1 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Ст. 1177 ч.1 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдано майну фізичної особи внаслідок злочину, відшкодовується державою, якщо не встановлено особу, яка вчинила злочин… Оскільки в судовому засіданні безперечно встановлено, що смерть [PERSON] наступила не внаслідок дій (бездіяльності) органу державної влади (Дрогобицького МВ ГУМВСУ та прокуратури Львівської області), а внаслідок дій конкретної фізичної особи [PERSON], що підтверджується постановою Дрогобицького міськрайонного суду від 27.06.2007 р., матеріальну та майнову шкоду, заподіяну внаслідок суспільно-небезпечного діяння [PERSON], що призвело до смерті [PERSON], слід стягнути із батьків [PERSON] [PERSON] та [PERSON], які знаючи про психічну хворобу сина, не звернулися із письмовими заявами у відповідні органи для проведення примусового лікування [PERSON], що призвело до скоєння ним суспільно-небезпечного діяння, внаслідок якого наступила смерть [PERSON] При цьому матеріальну шкоду у розмірі 2289 грн. 99 коп. слід стягнути солідарно із відповідачів [PERSON] та [PERSON] в повному обсязі в користь позивачки [PERSON], оскільки заподіяння такої повністю підтверджується копіями чеків та накладних, які містяться в матеріалах справи. Що ж стосується стягнення моральної шкоди, то п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкодивід 31.03.1995 р. з наступними змінами та доповненнями зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд враховує, що внаслідок суспільно-небезпечного діяння, скоєного [PERSON], яке призвело до смерті [PERSON], позивачі втратили сина та чоловіка, який був молодою людиною, а його неповнолітня дочка [PERSON] батька, що після його смерті позивачі досі не можуть отямитись від душевного болю та страждання. Тому суму моральної шкоди, яку слід стягнути із відповідачів [PERSON] та [PERSON] солідарно в користь позивачки [PERSON], суд оцінює в розмірі 15000 грн., суму моральної шкоди, яку слід стягнути із відповідачів [PERSON] та [PERSON] солідарно в користь позивачки [PERSON], суд оцінює в розмірі 20000 грн. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: partial