Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-29 00:00:00

Звернувшись до суду із вищеназваним позовом ,[PERSON] посилається на ті обставини, що він на протязі 17 років 8 міс. працював у важких та шкідливих умовах праці на шахті „ Родина ВАТ „ Криворізький залізорудний комбінат, починаючи з 26.12.1979 року підземним машиністом по 06.07.1988 року, на ВАТ „Південний ГЗК з 06.07.99 року по 17.01.00 монтажником обладнання, потім слюсарем ремонтником з 17.01.00 по 10.08.01 року, ТОВ „ Домнасервіс монтажником будівельних робіт, потім монтажником обладнання металургійних заводів. Під час роботи підпадав під шкідливу дію виробничого пилу, концентрація якого перевищувала ГДК, через недосконалість робочих місць. За висновком МСЕК від 11.05.10 р. йому встановлена стійка втрата профпрацездатності в розмірі 30 % первинно, у зв'язку з таким захворюванням, як: хронічне обструктивне захворювання легень 15% та за захворюванням нейросенсорна приглухуватість -15% . Актом розслідування хронічного профзахворювання № 1 від 25.03.10 р. встановлені причини профзахворювання, якими була: робота на протязі 17 років 08 міс. в умовах важкої фізичної праці, пилу, шуму, які перевищували гранично допустимі норми, а також встановлено винних осіб, якими визнано керівництво: РУ ім. К.Лібкнехта обєднання „ Кривбасруда, шахти „ Родина, ВАТ „ ПГЗК управління з ремонту технологічного обладнання,Тов „ Домнасервіс, які порушили ст.153 КЗпП України та ст.13 Закону України « Про охорону праці». Позивач вважає, що втратив своє здоров'я, значний відсоток працездатності з вини підприємств - відповідачів, в результаті професійних захворювань він постійно відчуває біль при незначному навантаженні та ходьбі, загальну слабкість, біль у грудях, шум у вухах , зниження слуху. Він ще не стара людина, але не може виконувати роботу пов»язану із нахилом тулубу, підняттям та перенесенням вантажу, внаслідок втарти частини слуху йому важко спілкуватися з людьми, що призвело до порушення життєвих та дружніх відносин, він став замкнутою людиною. Усі вищевикладені обставини спричиняють позивачу моральні страждання та переживання, які не можливо висловити словами, і йому їх приходиться постійно відчувати. Він неодноразово знаходився на лікуванні в медичних установах, стан його здоровя не покращується і він не має надії на повне видужання , що заподіює йому глибокі моральні та душевні страждання. Свої моральні страждання позивач оцінює в сумі 60 000 гривень, які і просить стягнути з відповідачів пропорційно часу роботи на підприємствах, а саме: - з ВАТ „Криворізький залізорудний комбінат -30000 грн., з ТОВ « Домнасервіс» 20000 грн. та з ВАТ „ПГЗК- 10000 грн. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача - Публічного акціонерного товариства „ Криворізький залізорудний комбінат» , який є правонаступником ВАТ „ КЗРК [PERSON] позов не визнала та пояснила, що умови праці в яких працював позивач обумовлені шкідливими виробничими факторами усунути які не можливо, позивач користувався пільгами та підвищеною заробітною платою, додатковими відпустками. Позивач також не обґрунтував розмір компенсації моральної шкоди, не надав доказів, які б свідчили про перенесений ним психологічний стрес, не навів правове обґрунтування ступені вини кожного із відповідачів. До того, ж із акту розслідування професійного захворювання не убачається наявність такого виробничого фактору, як перевищення гранично - допустимого рівня шуму і у звязку з цим виникнення у позивача такого професійного захворювання як приглухуватість, тобто його вимоги не доведені. Враховуючи вищезазначене просить в позові відмовити. Представник відповідача ВАТ „ ПГЗК [PERSON] не визнала позовні вимоги та вважає їх недоведеними, оскільки позивач працював не тільки на підприємствах відповідачів, але і на інших підприємствах в шкідливих та важких умовах праці, але вони не залучені ним до участі у справі. Ступінь відповідальності кожного із відповідачів не розмежений , заявлений розмір моральної шкоди не доведений. У задоволенні позову просила відмовити у повному обсязі. Представник відповідача ТОВ „ Домнасервіс [PERSON] позов не визнав та пояснив, що позивач , обираючи собі місце роботи, знав про наявність шкідливих факторів, повязаних з її виконанням. „ Домнасервіс виконує за договорами роботи на різних підприємствах міста, в тих умовах, які створені на робочих місцях , отже вина товариства у виникненні у позивача професійного захворювання не доведена . З боку підприємства він забезпечувався необхідними засобами індивідуального захисту. В своїх поясненнях позивач вказує на наявність матеріальних затрат, повязаних з лікуванням, але не доводить моральні страждання. У задоволенні позову в повному обсязі просить відмовити. Представник відповідача ВВД ФССНВВ [PERSON] позов також не визнала та пояснила, що Фонд у даному спорі є неналежним відповідачем, оскільки факт професійного захворювання був встановлений у 2010 року, а на підставі діючого законодавства у цей час Фонд вже не здійснював відшкодування моральної шкоди. У задоволенні позову до них просила відмовити. Вислухавши представників сторін, вивчивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково за таких підстав. При обговоренні питання щодо спричинення позивачу [PERSON] моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, з урахуванням характеру, обсягу, тривалості та наслідків заподіяних позивачеві моральних страждань, стан його здоров'я, втрату професійної працездатності, ступень вини кожного із підприємств в заподіянні шкоди, а також ті істотні зміни, які вимушено відбулись у його життєвих стосунках. Як було встановлено у судовому засіданні, і цей факт підтверджено копією трудової книжки позивача (а.с.5-9), згідно записів якої [PERSON] працював на шахті „ Родина ВАТ „ Криворізький залізорудний комбінат, починаючи з 26.12.1979 року підземним машиністом по 06.07.1988 року, на ВАТ „Південний ГЗК з 06.07.99 року по 17.01.00 монтажником обладнання, потім слюсарем ремонтником з 17.01.00 по 10.08.01 року, ТОВ „ Домнасервіс монтажником будівельних робіт, потім монтажником обладнання металургійних заводів. Під час роботи підпадав під шкідливу дію виробничого пилу, концентрація якого перевищувала ГДК, через недосконалість робочих місць. Працюючи 17 років та 08 міс. в умовах шкідливих факторів, він тримав професійне захворювання і йому встановлений діагноз: хронічне обструктивне захворювання легень та нейросенсорна приглухуватість . Дані факти підтверджуються актом розслідування хронічного професійного захворювання № 1 від 25.03.2010 року (а.с.10-14). Згідно пункту 17 акту розслідування хронічного профзахворювання причиною професійного захворювання явилась робота протягом 17 років і 08 місяців в умовах шкідливої дії пилу, що перевищувало ГДК. Винними у виникненні професійного захворюванні, виявленого у позивача , згідно вищеназваного акту визнані керівництво: РУ ім. К.Лібкнехта обєднання „ Кривбасруда, шахти „ Родина, ВАТ „ ПГЗК управління з ремонту технологічного обладнання,ТОВ „ Домнасервіс, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, а саме: ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України "Про охорону праці", які передбачають створення підприємством безпечних і не шкідливих умов праці, За висновком МСЕК від 11.05.10 р. йому встановлена стійка втрата профпрацездатності в розмірі 30 % первинно, у зв'язку з таким захворюванням, як: хронічне обструктивне захворювання легень 15% та за захворюванням нейросенсорна приглухуватість -15% ( а.с.18). Виписками з медичної карти стаціонарного хворого та із наданих в якості доказів виписних епікризів позивача (а.с.19-25) встановлено, що він неодноразово знаходився в медичних закладах. Як зазначено в медичних документах, лікарями йому рекомендовано: медикаментозне лікування, дотримання дієти, нагляд у лікарів невролога та терапевта. Вислухавши представників сторін, вивчивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково за таких підстав. Суд відхиляє доводи представників відповідачів щодо допустимого засобу доказування факту моральної шкоди через їх неспроможність і суперечність змісту приписів ч. 2 ст. 59 ЦПК України, що базуються на законодавчій презумпції про високий ступінь вірогідності даних, гарантований суворим дотриманням правил, передбачених законом для форми (джерел) отримання певного роду даних, оскільки за п. 1.1 затвердженого наказом МОЗ України № 212 від 22.11.1995 Порядку на МСЕК лише покладається обов'язок встановлювати факт спричинення моральної шкоди, а не виключається можливість доводити такий факт іншими доказами, що підтверджують положення п. 3.8 цього Порядку про комплексний розгляд лікарських висновків з іншими документами і наявними відомостями про потерпілого. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен вправі заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, що забезпечується в тому числі належними, безпечними і здоровими умовами праці, обов'язок створити які з впровадженням сучасних санітарно-гігієнічних засобів для запобігання виникненню професійних захворювань покладений ст. 153 КЗпПУ за трудовим договором на роботодавця. Небезпечні та шкідливі умові праці і фактори на робочому місці, про які згідно зі ст. 29 КЗпПУ попереджається працівник до фактичного допуску до роботи, за своєю природою є обставинами, що свідчать про ступінь ймовірності виникнення внаслідок виконання обумовленої трудовим договором роботи професійного захворювання з втратою працездатності, про виникнення якого сторонам трудового договору (ст. 21 КЗпПУ) заздалегідь невідомо, бо воно не є неминучим. У зв'язку з цим працівник, даючи розписку, засвідчує лише свою обізнаність з ризиком захворювання, виникнення якого припускається і не залежить від волі осіб, та з яким пов'язана втрата здоров'я і працездатності, як професійної, так і загальної, а не дає згоду на втрату цієї працездатності. Вжиття з свого боку всіх можливих заходів для створення безпечних і нешкідливих умов праці для запобігання таким обставинам відповідач не довів, не спростувавши презумпцію своєї вини за ст. 614 ЦК України. Відповідно до вищевказаного вбачається виникнення у позивача права, а у відповідачів обов'язку за ст. 237-1 КЗпПУ на виплату грошової суми за моральну шкоду, як про це відзначав Пленум Верховного Суду України в п.п. 6, 13 постанови № 4 від 31.03.1995 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди". Крім того, суд зазначає, що відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Отже, в судовому засіданні встановлено, що при виконанні трудових обов'язків здоров'ю позивача була заподіяна шкода професійними захворюваннями, винним в отриманні позивачем професійних захворювань є, у тому числі, відповідачі у справі, і даний факт підтверджено письмовими матеріалами справи. Внаслідок професійних захворювань позивач втратив працездатність в розмірі 30 %. Від професійних захворювань позивач переносить фізичний біль. При вказаних обставинах суд вважає, що наслідками професійних захворювань порушено звичайний для нього спосіб життя, він вимушений витрачати додаткові сили для організації свого життя, а при таких обставинах переносить моральні страждання та переживання. Між тим, суд вважає, що Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Кривому Розі Дніпропетровської області не є належним відповідачем по справі , оскільки правовідносини сторін виникли у 2010 році , тобто в період, коли вже було скасовано ст. 28 та 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, що спричинили втрату працездатності", відповідно яких обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди покладено було на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Стаття 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. До 2008 року обов'язок відшкодування моральної шкоди, заподіяної, зокрема, внаслідок професійного захворювання, покладався на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Україні, та відповідні норми закону були зупинені законами про Державний бюджет відповідно за 2006 та 2007 роки. Як зазначено у рішенні Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008року, положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону № 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Беручи до уваги, що обставини, викладені в позові, нашли документальне підтвердження, встановлений факт спричинення моральної шкоди, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає компенсації за рахунок відповідачів: Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» , Відкритого акціонерного товариства « Південний гірничо- збагачувальний комбінат», Товариства з обмеженою відповідальністю « Домнасервіс», а у задоволенні позову до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області повинно бути відмовлено. Обговорюючи розмір відшкодування позивачу [PERSON] моральної шкоди, суд виходить із суми, яку визначив позивач, тобто - 60 000 грн., долю вини кожного з підприємств за час перебування позивача з кожним з них у трудових стосунках. Так, у шкідливих умовах праці позивач працював всього 17 роки та 08 місяців, них на структурних підрозділах відповідачів: ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат" 8 р.06 міс. 15 днів, на ВАТ „ ПГЗК 2 р.1 міс. 04 дні, у ТОВ « Домнасервіс» 5 р.04 міс., а також, суд враховує, характер та об'єм його фізичних, душевних, психічних страждань від одержаного профзахворювання, тривалість лікування, втрату можливості його повної трудової та соціальної реабілітації, що призвело до значних тяжких змін його життєвих зв'язків, а саме 30 % втрати професійної працездатності, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя, При цьому суд враховує, що максимальний розмір у відшкодування моральної шкоди в розмірі 200 мінімальних заробітних плат при умові відсутності стійкої втрати працездатності на день постановлення рішення суду (у відповідність п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" в випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються в кратній відповідності з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, суд при вирішенні цього питання повинен виходити із такого мінімального розміру заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, які діють на момент розгляду справи. Так, починаючи з 01 квітня 2011 року, на підставі норм Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік" розмір мінімальної заробітної плати складає 960 гривень. Суд також бере до уваги наявність вини інших підприємств, які не залучені ним до участі у справі в якості відповідачів, у виникненні професійного захворювання. Зважаючи на викладене, а також,

Outcome: partial