Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 24.07.1998 року померла її мати [PERSON], після смерті якої залишилася спадщина у вигляді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розміром 3,395 га га на території Трушківської сільської ради, але нотаріусом відмовлено в оформленні спадщини на цю земельну ділянку, оскільки державний акт на право власності на земельну ділянку видано на імя спадкодавця після її смерті. Позивач просила суд визнати за нею право на отримання у власність в порядку спадкування за законом на вказану земельну ділянку. В суді позивач уточнила позовні вимоги і просила суд визнати за позивачкою право в порядку спадкування за законом на земельну ділянку площею 3,395 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Трушківської сільської ради. Представник відповідача в судове засідання не зявився, але до суду надано листа, в якому вказано на те, що Трушківська сільська рада позов визнає і просить розглядати справу без участі їхнього представника. За ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Так, по справі встановлено, що 24 липня 1998 року померла [PERSON] - мати позивачки, що стверджується копією свідоцтва про смерть, копіями свідоцтв про народження позивачки і про її шлюб. З матеріалів справи також вбачається, що заповіту померла не залишила, а позивачка, як дочка померлої, є спадкоємицею першої черги за законом. Згідно зі ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно зі ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право подати заяву про прийняття спадщини без згоди своїх батьків або піклувальника. Заяву про прийняття спадщини від імені малолітньої, недієздатної особи подають її батьки (усиновлювачі), опікун. За ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як вбачається з матеріалів справи, 09.11.2011 року на імя позивачки видано державним нотаріусом свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті [PERSON], яке складається з житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами по вул..Польовій,47 в с.Трушки Білоцерківського району, що слідує з копії вказаного свідоцтва, зареєстрованого в реєстрі за № 1-2609. З постанови державного нотаріуса Білоцерківської районної державної нотаріальної контори [PERSON] від 09.11.2011 року слідує, що [PERSON] відмовлено в оформленні спадкових прав та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Трушківської сільської ради, оскільки державний акт на право власності на земельну ділянку не був зареєстрований. У постанові нотаріуса також вказано на те, що в провадженні нотконтори знаходиться спадкова справа щодо майна померлої [PERSON], спадщину в установлений законом строк прийняла [PERSON] Судом встановлено, що на імя [PERSON] було оформлено державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 779822 площею 3,395 га, яка розташована в межах Трушківської сільської ради Білоцерківського району, на підставі розпорядження Білоцерківської райдержадміністрації від 15.09.2005 року № 296, цільове призначення-для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, вказаний державний акт не було оформлено за життя спадкодавця і не було зареєстровано у встановленому законом порядку, що стверджується копією державного акта в матеріалах справи. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Як розяснено в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування /зі збереженням її цільового призначення/ при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно зі ст.126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених ч.2 цієї статті. А за ч.2 ст.126 ЗК України, право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки; свідоцтвом про право на спадщину. Як встановлено судом, на імя [PERSON] було оформлено державний акт на право власності на земельну ділянку площею 3,395 га, що розташована у межах Трушківської сільської ради Білоцерківського району, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, але цей акт не пройшов державну реєстрацію, тобто, спадкодавець не набув права власності на вказану земельну ділянку відповідно до вимог чинного законодавства, а тому спадкоємці не мають можливості оформити спадщину на земельну ділянку. Відповідно до п.23 наведеної вище в рішенні Постанови Пленуму Верховного Суду України, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. При вирішенні даного спору судом враховуються ті обставини, що спадкодавцю [PERSON] належало право на земельну частку /пай/, на її імя було видано сертифікат на право на земельну частку /пай/ серії КВ № 0116468 розміром 3,51 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі /на місцевості/ в межах Трушківської сільської ради, що стверджується довідкою сільської ради. Виходячи з норм Закону України «Про порядок виділення в натурі /на місцевості/ земельних ділянок власникам земельних часток /паїв/» та Закону України «Про оренду землі», громадяни\~ власники сертифікатів на право на земельну частку (пай) до виділення їм у натурі (на місцевості) земельних ділянок мають право укладати договори оренди земель сільськогосподарського призначення, місце розташування яких визначається з урахуванням вимог раціональної організації території і компактності землекористування, відповідно до цих сертифікатів з дотриманням вимог цього Закону. Після виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) договір оренди землі переукладається відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений, і може бути змінений лише за згодою сторін. Оформлення державних актів на право власності на земельну ділянку власникам земельних часток (паїв) здійснюється землевпорядною організацією, яка виконала землевпорядні роботи щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості). Власнику однієї чи більше земельної частки (паю) в межах земель, що перебувають у користуванні одного сільськогосподарського підприємства, видається один державний акт на право власності на земельну ділянку. Власникам земельних часток (паїв), яким земельні ділянки виділені в натурі (на місцевості) єдиним масивом, видається державний акт на право власності на земельну ділянку, який посвідчує їх право спільної часткової власності чи спільної сумісної власності. Отже, аналіх вищенаведених правових норм дає підстави стверджувати, що право громадянина на земельну частку /пай/ посвідчується відповідним сертифікатом до виділення часток /паїв/ в натурі /на місцевості/, а після цього -власнику земельної частки /паю/ видається державний акт на право власності на земельну ділянку. В даному випадку спадкодавець, яка була власником земельної частки /паю/, після виділення цієї частки /паю/ в натурі /на місцевості/ одержала державний акт на право власності на земельну ділянку, тоді як сертифікатом посвідчувалося її право на земельну частку /пай/ до виділення цієї частки в натурі. Як вказано вище, позивач як спадкоємець [PERSON] позбавлена на даний час можливості оформити спадщину на земельну ділянку із-за відсутності правовстановлюючого документа, оскільки сертифікат на право на земельну частку /пай/ був таким документом до виділення цієї частки /паю/ в натурі /на місцевості/, а державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий на імя [PERSON], не було зареєстровано у визначеному законом порядку в звязку з її смертю. Переоформлення державного акта і його реєстрація при спадкуванні права власності на земельну ділянку, відповідно до вимог ст.1299 ЦК України та ст. 125 ЗК України, є обовязковою процедурою для набуття права власності на цю земельну ділянку. До переоформлення державного акта на земельну ділянку і його реєстрації, виходячи з умов частини 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець має певні майнові права на цю ділянку, які засвідчуються свідоцтвом про право на спадщину. А оскільки нотаріусом було відмовлено позивачці у видачі такого свідоцтва, то суд вважає за можливе визнати за нею право в порядку спадкування за законом після померлої [PERSON] на земельну ділянку площею 3,395 га на території Трушківської сільської ради, оскільки інший порядок для набуття позивачкою права на вказану земельну ділянку законодавством не визначений.

Outcome: approved