Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-03 00:00:00

ПАТ „Держаний експертно-імпортний банк України звернувся з позовом про солідарне стягнення з боржника за кредитним договором [PERSON] та поручителя за договором поруки [PERSON] заборгованості за кредитним договором від 10.09.2007 року у сумі 120371,10 швейцарських франків та 51663,06 грн. [PERSON] звернувся з зустрічним позовом до ПАТ „Держаний експертно-імпортний банк України про визнання частково недійсним кредитного договору від 10.09.2007 року, визнання недійсними договорів від 23.02.2009 року №7607С55-1, від 23.04.2009 року №7607С55-2, від 15.06.2009 року №7607С55-3 про внесення змін і доповнень до кредитного договору, розірвання кредитного договору і визнання кредитора таким, що прострочив, посилаючись на порушення банком діючого законодавства при укладанні договорів, відсутність дозволу на надання кредиту в іноземній валюті, порушення умов кредитного договору шляхом надання фактично кредиту в гривнях, а не в іноземній валюті. Рішенням суду позов ПАТ „Держаний експертно-імпортний банк України задоволений частково. Суд стягнув з [PERSON] на користь ПАТ „Держаний експертно-імпортний банк України заборгованість за кредитним договором у сумі 120371,10 швейцарських франків та 51663,06 грн, судові витрати у сумі 1791,79 грн., та відмовив у задоволенні решти вимог і в задоволенні позову [PERSON] до ПАТ „Держаний експертно-імпортний банк України. В апеляційній скарзі ПАТ „Державний експортно-імпортний банк України просить змінити рішення суду через порушення норм матеріального права та стягнути заборгованість за кредитним договором з боржника і поручителя солідарно. Доводи апеляційної скарги ПАТ „Держаний експертно-імпортний банк України зводяться до того, що поза увагою суду залишились ті обставини, що доповнення до кредитного договору не вплинули на обсяг відповідальності поручителя. В апеляційній скарзі [PERSON] і [PERSON] просять скасувати рішення суду через порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення. Вони наполягають на тому, що, в порушення умов кредитного договору, кредит надавався в гривнях, а не в іноземній валюті, і тому суму заборгованості слід рахувати з суми, визначеної в гривнях. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом першої інстанції встановлено, що 10.09.2007 року між ВАТ „Держаний експертно-імпортний банк України та [PERSON] був укладений кредитний договір № 7607С55 на суму 111172,71 швейцарських франків за курсом купівлі 4,07 грн. за один швейцарський франк з кінцевою датою погашення 01.09.2021 року для придбання житла шляхом інвестування коштів у будівництво зі сплатою процентів за користування кредитом у валюті кредиту у розмірі річної процентної ставки, яка визначається за LIBOR (12m)+7,15% річних, але не менше 10,24% річних. 10.09.2007 року був укладений договір поруки 7607Р20, за яким [PERSON] поручався за виконання умов кредитного договору [PERSON] перед ВАТ „Держаний експертно-імпортний банк України. Договором від 23.02.2009 року №7607С55-1 були внесені зміни та доповнення до кредитного договору № 7607С55 від 10.09.2007 року щодо надання звітності протягом дії відстрочення кредиту і збільшення процентної ставки за кредитом на 1% у разі порушення цих умов. Договором від 23.04.2009 року №7607С55-2 були внесені зміни та доповнення до кредитного договору № 7607С55 від 10.09.2007 року щодо збільшення процентної ставки на 1% річних в разі порушення надання звітності погашення заборгованості і на 2% річних в разі ненадання в обумовлені строки правовстановлюючого документа на придбану квартиру. Договором від 15.06.2009 року №7607С55-3 були внесені зміни та доповнення до кредитного договору № 7607С55 від 10.09.2007 року щодо графіку погашення кредиту та таблиці визначення сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки. У звязку з тим, що [PERSON] належним чином не виконувала взятих на себе зобовязань, станом на 24.02.2011 року у неї виникла заборгованість у розмірі 120371,10 швейцарських франків і 51663,06 грн., які позивач просив стягнути з боржника та поручителя. [PERSON] вважає поруку припиненою, оскільки його не знайомили з доповненнями до кредитного договору, і, крім того, просить визнати недійсним кредитний договір і розірвати його, так як цей договір є несправедливим, здійснений без відповідної ліцензії на валютні операції, і, надаючи фактично кредит у гривнях в порушення умов договору, заборгованість нарахував в іноземній валюті. Задовольняючи позов банку частково, суд першої інстанції виходив з того, що [PERSON] порушувала взяті на себе зобовязання за кредитним договором, а позов до [PERSON] не може бути задоволений, оскільки його порука припинена у звязку з тим, що між банком і боржником укладались доповнення до основного договору, з якими поручитель не був ознайомлений. Що стосується зустрічних позовних вимог [PERSON], то суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання недійсними договорів, розірвання договорів, та визнання кредитора таким, що прострочив. Апеляційний суд погоджується з висновками суду стосовно задоволення вимог банку до [PERSON] та відмовою у задоволенні зустрічного позову [PERSON], так як ці висновки відповідають обставинам справи та вимогам діючого законодавства. З висновками суду про припинення поруки [PERSON] апеляційний суд не погоджується, так як в цій частині вони суперечать положенням ст.ст.559 ЦК України і наданим сторонами доказам. Так, згідно до ч.1 ст.559 ЦК України, порука припиняється у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Зміни і доповнення до кредитного договору, передбачені договорами від 23.02.2009 року №7607С55-1, від 23.04.2009 року №7607С55-2, від 15.06.2009 року №7607С55-3, стосуються надання звітності протягом дії відстрочення сплати кредиту і відповідальності за невиконання цих умов, але вони не змінюють обсяг відповідальності за основним зобовязанням. Як убачається з п.3.1 договору поруки (а.с.47-48), поручитель зобовязувався перед кредитором солідарно відповідати за своєчасне та повне виконання позичальником основного зобовязання, а також відшкодовувати витрати, що будуть визначатися на момент фактичного задоволення, в т.ч. суму кредитів, проценти, пеню за несвоєчасне виконання зобовязань, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання основного зобовязання, інші понесені витрати внаслідок невиконання або несвоєчасного виконання основного зобовязання. Таким чином, відсутність згоди поручителя з доповненнями до кредитного договору не є підставою для припинення поруки, так як вони не стосувались обсягу основного зобовязання, необхідність відшкодування збитків передбачалась договором поруки, а тому [PERSON] повинен нести солідарну відповідальність з боржником за порушення зобовязань за кредитним договором. Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову банку до [PERSON] ухвалене з порушенням норм матеріального права, воно підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про солідарну відповідальність [PERSON] і [PERSON] по заборгованості за кредитом. Доводи апеляційної скарги [PERSON] і [PERSON] щодо порушення надання кредитних коштів і фактичне надання кредиту у гривнях, не відповідають дійсності, оскільки кредит надавався в швейцарських франках, а оплата придбаних [PERSON] квартир у ТОВ „ВАТЕС проводилась у гривнях відповідно до діючого законодавства. Посилання апелянтів [PERSON] і [PERSON] на порушення права на отримання вигідного кредиту, небажання кредитора змінювати умови кредитного договору, нарахування відсотків не за курсом 4.07, не знайшли підтвердження. Судові витрати апеляційний суд розподіляє відповідно до положень ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved