Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-09 00:00:00

В липні 2011 року [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про захист честі гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди. Позивачі зазначили, що в газеті „Миколаївський бізнес у номері №25(381) від 29.06.2010 року на сторінці № 5 була опублікована стаття під назвою „ [PERSON] по міліцейські на підставі інформації, яку надала жителька смт. Врадіївки [PERSON] У публікації даної статті на погляд позивачів розповсюджена негативна, неправдива інформація, якою прилюдно принижено їх честь, гідність та підірвано ділову репутація, чим спричинено їм моральну шкоду. Оскільки в публікації даної статті вони висвітлені в негативній ролі, людьми непорядними зневажаючими закон і суспільну мораль таким чином відносно них була розповсюджена неперевірена, негативна інформація яка не відповідає дійсності. Так, в статті „ [PERSON] по міліцейські міститься інформація про те, що вони ( позивачі) в серпні 2007 року вчинили злочин проти [PERSON], вчиняють протиправні дії відносно односельчан. Позивачі вважають, що така інформація яка міститься в даній статті є неправдивою та такою, що не відповідає дійсності. Публікація змісту такої статті на думку позивачів є не чим іншим як втручання в їх особисте сімейне життя, порушення основних принципів інформаційних відносин - достовірності, повноти інформації, правомірності одержання, зберігання, використання, поширення такої інформації. Таким чином, надання [PERSON] до редакції газети „Миколаївський бізнес недостовірної інформації, що стало підгрунттям для публікації статті „ [PERSON] по міліцейські з відображенням неправдивої інформації відносно них (позивачів), самі позивачі вважають, що такими діями відповідача їм була спричинена моральна шкода яку вони оцінюють в 10 тис. грн.. Враховуючи зазначене, позивачі просили задовольнити їх позовні вимоги в повному обсязі. В судовому засіданні [PERSON], [PERSON] уточнили позовні вимоги і просили залучити в якості співвідповідачів редакцію газети „Миколаївський бізнес, а також автора статті „ [PERSON] по міліцейські [PERSON] в зв'язку з тим, що редакцією газети і автором зазначеної статті була використана та надрукована не перевірена, недостовірна інформація відносно них в наслідок чого було прилюдно принижено їх честь та гідність та їм такими діями була спричинена моральна шкода. Посилаючись на зазначені обставини, позивачі просили зобовязати [PERSON], редакцію газети „Миколаївський бізнес та автора статті „ [PERSON] по міліцейські [PERSON] спростувати недостовірну інформацію відносно них у такий же спосіб який вона була поширена, стягнути з відповідачів [PERSON], ТОВ „Редакція газети Миколаївський бізнес, [PERSON] в солідарному порядку на їх(позивачів) користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 тис. грн.. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала та пояснила, що підставами її звернення до редакції газети „Миколаївський бізнес постали ті обставини, що подружжя [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] на протязі останніх чотирьох років безпідставно тероризують своїх односельчан які проживають неподалік від них на одній вулиці Червоноармійська та скоюють відносно них протиправні дії. На підтвердження своїх доводів вона надала на адресу редакції газети „Миколаївський бізнес відповідні документи: постанову Врадіївського районного суду від 28.10.2009 року про закриття кримінальної справи по нереабілітуючим обставинами відносно [PERSON], [PERSON] за ст. 125 ч.1 КК України в звязку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, рішення Врадіївського районного суду від 12.03.2010 року про стягнення з [PERSON], [PERSON] на її користь моральної шкоди в рахунок відшкодування моральної шкоди 4000 грн., як компенсації за скоєний відносно неї злочин, рішення апеляційного суду Миколаївської області від 23.09.2010 року про стягнення з [PERSON], [PERSON] на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 2000 грн.. Колективний лист мешканців вул. Червоноармійська смт. Врадіївка на адресу міністра МВС України з проханням приборкати та вплинути на свого підлеглого міліціонера [PERSON] з приводу скоєння останнім протиправних дій відносно односельців. На підставі наданих нею на адресу редакції газети документів і інтервю в газеті „Миколаївський бізнес у номері №25(381) від 29.06.2010 року була опублікована стаття „ [PERSON] по міліцейські . Всі факти які відображенні в даній статті відповідають дійсності і підтвердженні судовими рішеннями які [PERSON],[PERSON] як не намагаються не можуть ніяк спростувати. При зверненні до редакції газети вона реалізувала своє право передбачене ст. 34 Конституції України, право на свободу думки і слова, право використання і поширення інформації. Поширена нею інформація через опублікування статті в газеті, є правдивою яка відповідає дійсності та знайшла своє підтвердження в судових рішеннях. Тому при даних обставинах вона вважає заявленні позовні вимоги безпідставними і просить відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні посилаючись на ті ж підстави, що і відповідач [PERSON] Ухвалою суду від 13 вересня 2011 року до участі у справі залучено в якості співвідповідача автора статті „ [PERSON] по міліцейські в газеті „Миколаївський бізнес у номері №25(381) від 29.06.2010 року [PERSON] Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що інформація, яка викладена ним як автором статті „ [PERSON] по міліцейські в газеті „Миколаївський бізнес у номері №25(381) від 29.06.2010 року, є достовірною яка знайшла своє підтвердження у судових рішеннях та підтверджується: постановою Врадіївського районного суду Миколаївської області від 28.10.2009 року по справі №1 - 65\\2009, рішенням Врадіївського районного суду Миколаївської області від 12.03.2010 року по справі №2 -14/2010, ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 23.09.2010 року по справі №22ц-5209/10, рішення які набули законної чинності. При цьому, він як автор вищезазначеної статті поширив інформацію, отриману з офіційних джерел та послався в статті на джерела походження такої інформації. Крім цього, згідно ч.3 ст. 302 ЦК України, особа, яка поширила інформацію, отриману з офіційних джерел( інформація органів державної влади), не зобовязана перевіряти її достовірність та не несе відповідальності в разі її спростування. У своєї статті він як автор дотримався всіх вимог закону надрукував перевірену та встановлену судовими рішеннями правдиву інформацію послався на джерела походження такої інформації, а тому він вважає, що заявлені позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню. Ухвалою суду від 13 вересня 2011 року до участі у справі залучено в якості співвідповідача ТОВ „Редакція газети Миколаївський бізнес. Залучене в якості співвідповідача по справі ТОВ „Редакція газети Миколаївський бізнес не направило свого представника в судове засідання, а надіслало на адресу суду своє письмове заперечення. В своєму письмовому запереченні на позов представник відповідача директор ТОВ „Редакція газети Миколаївський бізнес [PERSON] позовні вимоги не визнала, мотивуючи це тим, що при публікації статті „ [PERSON] по міліцейські автор статті журналіст [PERSON], редакція газети „Миколаївський бізнес використали своє право на вільне обговорення явищ, подій, що відбуваються в суспільстві, державі та навколишньому житті, передбачене ст. 34 Конституції України. Автором статті та реакцією газети було дотримано принципи інформаційних відносин, закріплених у ст. 2 ЗУ „Про інформацію - повноти, точності та свободи обміну інформації. При цьому було використано виключно відкриту інформацію: викладену в постановах та рішеннях судів Миколаївської області, інформацію потерпілої [PERSON], інформацію представника потерпілої [PERSON] Інформація про інцидент, що стався між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] є суспільно значимою, оскільки стосується порушення прав людини, а саме: розповідає про протиправні дії позивачів, які були доведені в судовому порядку. Згідно ст. 29 ЗУ „Про інформацію інформація, яка є суспільно значимою, може бути поширена навіть без згоди її власника. В діях автора статті та редакції газети не має складу будь яких протиправних дій, вини, що могло слугувати підставами для відшкодування моральної шкоди. Тому на думку представника відповідача, заявлений позов не підлягає задоволенню. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини: - В 2007 році за заявою [PERSON] по факту спричинення їй легких тілесних ушкоджень відносно [PERSON], [PERSON] була порушена кримінальна справа за ознаками злочину, передбаченого ст. 125 ч.1 КК України.( пояснення [PERSON]М.); -постановою Врадіївського районного суду Миколаївської області від 28.10.2009 року кримінальну справу відносно [PERSON], [PERSON] за скоєння злочину, передбаченого ст. 125 ч.1 КК України в звязку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності було закрито та вони були звільненні від кримінальної відповідальності.(зазначена постанова по справі № 1 -65/2009); - Рішенням Врадіївського районного суду Миколаївської області від 12.03.2010 року з [PERSON], [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди в результаті скоєного ними злочину на користь [PERSON] стягнуто кошти в сумі 4000 грн.(зазначене рішення по справі №2 -14/2010); - Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 23.09.2010 року рішення Врадіївського районного суду Миколаївської області від 12.03.2010 року було скасоване та ухвалено нове рішення згідно якого з [PERSON], [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди на користь [PERSON] були стягнуті кошти в сумі 2000 грн., а саме з [PERSON] - 1000 грн., з [PERSON] - 1000 грн.(зазначена ухвала по справі №22ц - 5209/2010); - в газеті „Миколаївський бізнес у номері №25(381) від 29.06.2010 року на сторінці № 5, журналістом [PERSON] була опублікована стаття під назвою „ [PERSON] по міліцейські на підставі інформації та документів які надала жителька смт. Врадіївки [PERSON] В даній статті була опублікована наступна інформація: „ 21.08.2007 року 58 - річна мешканка смт. Врадіївки [PERSON] виводячи своїх двох кіз на випас побачила на своїй земельній ділянці припнуту чужу корову. Неподалік від своєї земельної ділянки вона побачила місцевого міліціонера [PERSON] який знаходився разом зі своєю дружиною [PERSON]. Побачивши їх, [PERSON] зрозуміла, що корову на її земельній ділянці припнуло подружжя [PERSON]. В зв'язку з чим [PERSON] звернулася до подружжя [PERSON] щоб ті забрали з її земельної ділянки свою припнуту корову. Однак у відповідь на свою адресу почула відбірний мат. Не збираючись миритися з цим [PERSON] стала відвязувати чужу припнуту корову на своїй земельній ділянці. Як пояснює [PERSON] їй на той час і в голову не могло прийти те, що співробітник міліції і його дружина, яка працює в дитячому садочку можуть не неї накинутися битися, вважаючи їх представниками сільської інтелігенції. Однак, „інтелігенція повела себе зовсім не інтелігентно, підбігли до [PERSON], [PERSON] схватила її за волосся і повалила на землю, а потім сівши зверху не нею стала наносити [PERSON] удари руками в обличчя. Не бий її по обличчю, щоб синців не було, ліпше тримай її, - закричав [PERSON] Я сам буду бити, я знаю як це потрібно робити - і з цими словами двометрового росту мужчина, вагою близько 120 кг., став ногами бити лежачу на землі жінку, яка годиться йому в матері. Від сильної болі [PERSON] втратила свідомість. Однак місцевому стражі закону цього показалося мало після чого він на [PERSON] нацькував свою велику собаку яка стала нещадно кусати жінку. Жорстока екзекуція тривала до тих пір поки з сусідньої ділянки не стали кричати свідки. ( стаття під назвою „ [PERSON] по міліцейські, пояснення [PERSON]М.). Відповідно до вимог \~ ст.ст. 270, 297 ЦК України \~\~фізична особа має право \~на повагу \~до честі та гідності. Відповідно до ст. 94, ч.1, ч..3 ст. 277 ЦК фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~а) при спростуванні поширена інформація визнається недостовірною, а при реалізації права на відповідь особа має право на висвітлення власної точки зору щодо поширеної інформації та обставин порушення особистого немайнового права без визнання її недостовірною. \~\~\~\~\~\~\~\~\~б) спростовує недостовірну інформацію особа, яка її поширила, а відповідь дає особа, стосовно якої поширено інформацію. Разом з тим, \~статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати \~і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Згідно розяснення абз. 1, абз. 5 \~п. 15 \~постанови \~Пленуму Верховного Суду України \~\~«Про судову практику у справах про захист гідності \~та честі \~фізичної особи, а також ділової репутації фізичної \~та юридичної особи» \~\~від 27.02.2009 року №1, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладене неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності( неповні або перекручені). Як встановлено судом \~та вбачається із матеріалів справи, що [PERSON] в 2007 році по факту спричинення їй легких тілесних ушкоджень протиправними діями [PERSON], [PERSON], звернулася до Врадіївського районного суду з заявою про порушення кримінальної справи та притягнення до кримінальної відповідальності [PERSON], [PERSON] На підставі заяви [PERSON] відносно [PERSON], [PERSON] була порушена кримінальна справа за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України. Постановою Врадіївського районного суду Миколаївської області від 28.10.2009 року кримінальну справу відносно [PERSON], [PERSON] за скоєння злочину, передбаченого ст. 125 ч. 1 КК України в звязку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності було закрито, а [PERSON], [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності по нереабілітуючим підставам. Рішенням Врадіївського районного суду Миколаївської області від 12.03.2010 року з [PERSON], [PERSON] в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди в результаті скоєного ними злочину на користь [PERSON] , були стягнуті кошти в сумі 4000 грн. Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 23.09.2010 року рішення Врадіївського районного суду Миколаївської області від 12.03.2010 року було скасоване та ухвалено нове рішення згідно якого з [PERSON], [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди на користь [PERSON] були стягнуті кошти в сумі 2000 грн. Таким чином, інформація, поширена в статті „ [PERSON] по міліцейські, викладена та яка знайшла своє відображення у постановлених судових рішеннях, які набрали чинності, повністю відповідає дійсності. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 302 ЦК України, фізична особа має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію.Фізична особа, яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел (інформація органів державної влади, органів місцевого самоврядування, звіти, стенограми тощо), не зобовязана перевіряти її достовірність та не несе відповідальності в разі її спростування. Фізична особа, яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел, зобовязана робити посилання на таке джерело. При зверненні до редакції газети „ Миколаївський бізнес [PERSON] надала інформацію яка знайшла своє відображення у зазначених вище судових рішеннях та надала на адресу редакції газети відповідні судові рішення. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про інформацію»від 02.10.1992 року із послідуючими змінами, зазначено, що основними \~принципами інформаційних відносин є \~достовірність і повнота інформації, правомірність одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації. Автором статті журналістом [PERSON] та ТОВ „Редакція газети Миколаївський бізнес при опублікуванні статті „ [PERSON] по міліцейські в газеті „Миколаївський бізнес у номері №25(381) від 29.06.2010 року було використано виключно відкриту інформацію викладену у судових рішеннях: Врадіївського районного суду Миколаївської області від 28.10.2009 року по справі № 1 -56/2009, Врадіївського районного суду Миколаївської області від 12.03.2010 року справа №2 -14/2010, апеляційного суду Миколаївської області від 23.09.2010 року справа №22ц -5209/2010, з пояснень та наданих документів [PERSON], коментарю представника потерпілої [PERSON] Суд, вважає, що інформація про інцидент, що стався між [PERSON] і [PERSON], [PERSON] є суспільно значимою, оскільки стосується порушення прав людини, а саме розповідає про протиправні дії позивачів один із яких на той час був співробітником ОВС, протиправність дій яких було доведено у судовому порядку. Відповідно до приписів ст. 29 Закону України«Про інформацію»від 02.10.1992 року із послідуючими змінами, інформація, інформація з обмеженим доступом може бути поширена, якщо вона є суспільно необхідною, тобто є предметом суспільного інтересу, і право громадкості знати цю інформацію переважає потенційну шкоду від її поширення. Таким чином, інформація, яка є суспільно значимою, може бути поширена навіть без згоди її власника на поширення. Крім цього, відповідно до ст.25 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» від 16.11.1992 року зазначено, що журналіст є творчим працівником, який професійно збирає, одержує, створює та займається підготовкою інформації для друку, а тому має право вільно \~користуватися та обирати у своїх публікаціях різномовні звороти, вживати гіперболи, алегорію, сатиру. Такими висловлюваннями в статті „ [PERSON] по міліцейські є зокрема: „ мужчина двометрового росту, вагою близько 120 кілогарм, „ інтелігенція„ повела себе зовсім не інтелігентно. Зазначені висловлювання, які використані в даній статті, є правом журналіста вільно використовувати та обирати у своїх публікаціях різні мовні звороти, вживати гіперболи, алегорію та сатиру тощо та є оціночними судженнями дій позивачів в конкретній конфліктній ситуації, які не можна вважати поширенням недостовірної інформації. Таким чином, доводи позивачів про те, що відповідачами в статті під назвою „ [PERSON] по міліцейські в газеті „Миколаївський бізнес у номері №25(381) від 29.06.2010 року була викладена інформація яка є неправдивою та такою, що не відповідає дійсності, з порушенням основних принципів інформаційних відносин - достовірності, повноти інформації, правомірності одержання, зберігання, використання, поширення такої інформації, є безпідставними. Оскільки, інформацію опубліковану в статті „ [PERSON] по міліцейські в газеті „Миколаївський бізнес у номері №25(381) від 29.06.2010 року було використано виключно відкриту, викладену у судових рішеннях, які набрали законної сили. За таких обставин позовні вимоги про зобовязання відповідачів спростувати недостовірну інформацію є безпідставними та такими які спростовуються доказами по справі. Відповідно до ст.ст. 23, 1167 ЦК України та розяснень викладених в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обовязковому зясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та винна останього в її заподіянні. Зокрема, суд повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачам моральних страждань або витрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями вони заподіянні, в якому розмірі суми позивачі оцінюють заподіяну шкоду та з чого вони виходили при цьому. В судовому засіданні позивачі, позовні вимоги в цій частині позову, не довели \~належними доказами факт спричинення їм відповідачами моральних страждань, а відтак заподіяння \~у звязку з цим і моральної шкоди. Не надали суду належного обгрунтування характеру та обсягу заподіяних їм відповідачами моральних страждань, а також з чого вони виходили, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди. Частиною 2 статті 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивачі не надали на адресу суду жодних доказів, що поширена відповідачами інформація відносно них в статті [PERSON] по міліцейські в газеті „Миколаївський бізнес є недостовірною, та такі докази відсутн також і в матеріалах справи. На підставі наведеного суд вважає, що у діях відповідачів відсутні протиправність дій поширення недостовірної інформації, вина та причинний звязок з можливим спричиненням моральної шкоди позивачам. Вказанні обставини є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed