Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-08 00:00:00

08.04.2011 року позивач звернувся до суду з названим позовом, в якому просив стягнути з відповідачів заборгованість за договором кредиту та судові витрати у справі. Свої вимоги мотивував тим, що 09 червня 2008 року між Закритим акціонерним товариством ОТП Банкта громадянкою України [PERSON] було укладено Кредитний договір № МL-501/144/2008, відповідно до умов якого Позичальникові було надано Кредит в розмірі 118\~755,00 доларів США 09 червня 2009 року між Банком та Позичальником укладено Додатковий договір № 1 до Кредитного договору № МL-501/144/2008 від 09.06.2008 року, яким внесено зміни та доповнення до Кредитного договору. В забезпечення належного виконання зобовязань Відповідача-1 за Кредитним договором 29 жовтня 2008 року між Банком та [PERSON] було укладено Договір поруки № SR-501/144/2008. 09 червня 2009 року між Банком та Поручителем укладено Додатковий договір № 1 до Договору поруки № SR-501/144/2008/1 року від 29.10.2008 р., яким внесено зміни та доповнення до Кредитного договору. Відповідно до умов вказаного кредитного договору позичальник зобовязаний своєчасно повернути суму отриманого Кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування Кредитом і виконати всі інші зобовязання, як вони визначені у Кредитному договорі. Порядок виконання Боргових зобовязань за Кредитним договором встановлений пунктом 1.5. Однак, в порушення умов Кредитного договору, погашення частин Кредиту та нарахованих за його користування процентів у передбачених Графіком повернення Кредиту та сплати процентів розмірі та строк не відбувається. Відповідно до умов Кредитного договору Банк має право вимагати дострокового виконання Боргових зобовязань в цілому або у визначеній Банком частині у випадку невиконання Позичальником та/або Поручителем, та/або Майновим поручителем своїх Боргових та інших зобовязань за Кредитним договором. Однак, станом на дату подання цієї позовної заяви погашення заборгованості за Кредитним договором, ані Позичальником, ані Поручителем не здійснено, грошові кошти не повертаються тому позивач звертаючись до суду просив стягнути заборгованість з відповідачів солідарно, а також витрати, повязані з подачею позову до суду. У судовому засіданні представник позивача поданий позов підтримав, просив його задовольнити. Відповідач [PERSON] позов не визнав, проти його задоволення заперечував. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала, просила у його задоволенні відмовити. 01.08.2011 року до суду надійшов зустрічний позов [PERSON] про визнання кредитного договору, договору поруки та іпотечного договору недійсними. Свої вимоги позивач за зустрічним позовом мотивувала тим, що між сторонами був укладений кредитний договір 09.06.2008 року. Відповідно до п 1.1. банк надає позичальнику кредит в розмірі та валюті, визначеній в частині 1 цього договору. Розмір кредиту складає 118755.00 доларів США на споживчі цілі. У забезпечення виконання зобовязань перед банком було укладено договір іпотеки, відповідно до якого [PERSON] передала в іпотеку квартиру по вул. Тополина, 12. Однак, як стало відомо позивачу, у банку була відсутня індивідуальна ліцензія національного банку України, яка дозволяла б використовувати іноземну валюту як засіб використання платежу при виконанні кредитного договору. [PERSON] не було надано права здійснювати використання готівкою іноземної валюти при здійсненні платежів за спірним договором кредиту та внесення плати за користування кредитом на користь ПАТ ОТП Банк шляхом внесення доларів США в касу АТ ОТП Банк. Тобто позивач вважає, що чинним законодавством не було передбачено та не надано право громадянину здійснювати валютні операції, зокрема виконувати грошові зобовязання за кредитним в іноземній валюті. Тому позивач просить визнати договори недійсними, так як зміст правочину не може суперечити закону та іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Ухвалою суду від 13 вересня 2011 року вище вказані позови обєднані в одне провадження. В судовому засіданні представник позивача за зустрічним позовом [PERSON] підтримала позовні вимоги [PERSON] Представник ТОВ ОТП Факторинг Українау судовому засіданні проти задоволення зустрічного позову заперечувала, вказуючи на його безпідставність. Представник ПАТ „ОТП Банк у судовому засіданні проти задоволення зустрічного позову заперечував, посилаючись на його необгрунтованість. [PERSON] вимоги зустрічного позову підтримав, просив його задовольнити. Представник третьої особи Національного Банку України у судове засідання не з`явився, надав письмові пояснення на зустрічну позовну заяву, в яких у задоволенні позову просив відмовити. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд доходить до висновку про те, що первісний позов підлягає задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову слід відмовити, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 09 червня 2008 року між Закритим акціонерним товариством ОТП Банкта громадянкою України [PERSON] було укладено Кредитний договір № МL-501/144/2008, відповідно до умов якого Позичальникові було надано Кредит в розмірі 118\~755,00 доларів США (а.с.6-10), що також підтверджується кредитною заявкою від 09.06.2008 р., яка була підписана [PERSON] особисто ( а.с.16). 09 червня 2009 року між Банком та Позичальником укладено Додатковий договір № 1 до Кредитного договору № МL-501/144/2008 від 09.06.2008 року, яким внесено зміни та доповнення до Кредитного договору ( а.с.11-15). В забезпечення належного виконання зобовязань Відповідача-1 за Кредитним договором 29 жовтня 2008 року між Банком та громадянином України [PERSON] Геннадієм було укладено Договір поруки № SR-501/144/2008 ( а.с.17-18), а 09 червня 2009 року між Банком та Поручителем укладено Додатковий договір № 1 до Договору поруки № SR-501/144/2008/1 року від 29.10.2008 р., яким внесено зміни та доповнення до Кредитного договору. Згідно п. 1.1. Частини № 2 Кредитного договору, Позичальник зобовязався своєчасно повертати суму отриманого Кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування Кредитом і виконати всі інші зобовязання, які визначені у Кредитному договорі.Порядок виконання Боргових зобовязань за Кредитним договором встановлений пунктом 1.5. Частини № 2 Кредитного договору. Відповідно до підпункту 1.5.1. Частини № 2 Кредитного договору, погашення відповідної частини Кредиту здійснюється Позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у Графіку повернення Кредиту та сплати процентів, шляхом внесення готівки в касу Банку або безготівковим перерахуванням на Поточний та/чи Транзитний рахунок. Нараховані в порядку, передбаченому Кредитним договором, проценти сплачуються Позичальником одночасно з погашенням відповідної частини Кредиту в строк, передбачений в Графіку повернення Кредиту та сплати процентів. Відповідно до вимог ст. 1048 Цивільного кодексу України встановлено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до п. 3 Частини № 1 Кредитного договору для розрахунку процентів за користування Кредитом буде використовуватися Плаваюча процентна ставка, яка визначається як Фіксований відсоток + FIDR, де Фіксований відсоток дорівнює 5,49% річних, FIDR це процентна ставка по строкових депозитних вкладах фізичних осіб у валюті тотожній Валюті Кредиту, що розміщені в Банку на строк дії депозитного договору. В залежності від вартості кредитних ресурсів Банку ставка FIDR може змінюватися Банком в порядку передбаченим Кредитним Договором. Підпунктом 1.4.1.1.2. пункту 1.4. Частини №2 Кредитного договору передбачено, що у разі використання Плаваючої процентної ставки, проценти за користування Кредитом розраховуються як Фіксований відсоток + FIDR з розрахунку Річної бази нарахування процентів (дванадцять) місяців у році). Порядок нарахування процентів врегульовано підпунктом 1.4.1.2. пункту 1.4. Частини №2 Кредитного договору, відповідно до якого, проценти нараховуються у день сплати процентів, але не пізніше дати, визначеної у Графіку повернення Кредиту та сплати процентів (Додаток №1 до Кредитного договору), кожного календарного місяця на фактичну суму непогашених кредитних коштів і за фактичний час користування такими коштами, включаючи день видачі та виключаючи день повернення, та сплачуються Позичальником відповідно до п. 1.5. Кредитного договору. Однак, в порушення умов Кредитного договору, погашення частин Кредиту та нарахованих за його користування процентів у передбачених Графіком повернення Кредиту та сплати процентів розмірі та строк не відбувається, що підтверджується випискою з рахунку Позичальника №26201101818376. Відповідно до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно до ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до п. 1.9.1. Частини № 2 Кредитного договору, Банк має право вимагати дострокового виконання Боргових зобовязань в цілому або у визначеній Банком частині у випадку невиконання Позичальником та/або Поручителем, та/або Майновим поручителем своїх Боргових та інших зобовязань за Кредитним договором (в тому числі, але не виключно, встановлених п. 2.3. та ст. 3 Кредитного договору), та/або умов Договору іпотеки, та/або умов Договору поруки (надалі Вимога). При цьому, зобов`язання Позичальника щодо дострокового виконання Боргових зобов`язань в цілому настає з дати відправлення Банком на адресу Позичальника відповідної вимоги та повинно бути проведено Позичальником протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання Позичальником відповідної Вимоги. У відповідності до п. 1.9.1. Кредитного договору, у звязку з невиконанням Позичальником зобовязань за Кредитним договором щодо своєчасної сплати процентів та погашення Кредиту, Позичальникові Банком було направлено досудову вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за Кредитним договором, вих. №22-2/103498 від 10.09.2009 р. (отримана Позичальником 02.10.2009 р.) ( а.с.19), відповідно до якої Позичальник був зобовязаний протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту отримання досудової вимоги сплатити на користь Банку належні суми кредиту, процентів та штрафних санкцій за Кредитним договором. Згідно з п. 1.2. Договору поруки, Банк може звернутись з вимогою про виконання Боргових зобовязань за Кредитним договором як до Позичальника, так і до Поручителя чи до всіх одночасно. Пунктом 3.1. Договору поруки встановлено, що у випадку невиконання Позичальником Боргових зобовязань перед Банком за Кредитним договором, Банк має право звернутись до Поручителя з вимогою про виконання Боргових зобовязань за Кредитним договором в повному обсязі чи в частині. Відповідно до п. 3.2. Договору поруки, Поручитель прийняв на себе зобовязання, у випадку невиконання Позичальником його Боргових зобовязань перед Банком за Кредитним договором, здійснити виконання Боргових зобовязань в обсязі, заявленому Банком, протягом 3-х Банківських днів з дати отримання відповідної письмової вимоги Банку. При цьому, згідно п. 3.4. Договору поруки, така вимога вважається отриманою Поручителем, якщо її буде надіслано поштою за адресою, вказаною в Договорі поруки. У звязку з невиконанням Позичальником умов Кредитного договору, Банком, на підставі пп. 3.1., 3.2. Договору поруки, було направлено Поручителю (а.с.20), на адресу, зазначену в Договорі поруки, відповідну досудову вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за Кредитним договором за вих. № 22-2/103501 від 10.09.2009 р. (отримана Поручителем 02.10.2009 р.). Відповідно до направленої вимоги Поручитель був зобовязаний сплатити на користь Банку належні суми кредиту, процентів, та штрафних санкцій за Кредитним договором. Але станом на дату подання позову погашення заборгованості за Кредитним договором, ані Позичальником, ані Поручителем не здійснено. Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Таким чином, станом на 17.06.2010 р. сума заборгованості Позичальника та Поручителя як солідарних боржників за Кредитним договором, з урахуванням основного боргу (Кредиту), процентів, пені та штрафів, складає 133\~155,39 доларів США (сто тридцять три тисячі сто пятдесят п`ять доларів США 39 центів) та 75,00 гривень, що всього по курсу НБУ станом на день ухвалення рішення ( 100 доларів США =789.07 гривень), складає 1062673,22 гривень та складається з: - Залишок заборгованості за кредитом 116\~625,81 доларів США, що становить 930755,39грн. - несплачені відсотки за користування Кредитом - 13\~311,36 доларів США,що становить 106233,9 гривень ; - сума пені за прострочення виконання зобовязань3\~218,22 доларів США, що становить 25683,6 гривень, - штрафні санкції - 75 гривень. як вбачається з оригіналу розрахунку суми заборгованості за Кредитним договором ( а. с. 21-22). Відповідно до ст. 554 Цивільного кодексу України - у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно п. 1.2. Договору поруки Поручитель та Позичальник відповідають перед Банком за Кредитним договором як солідарні боржники. Відповідно до ст. 543 Цивільного кодексу України, у разі солідарного обовязку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Також при винесенні рішення суд звертає увагу на те, що позовна заява була подана Товариством з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна, якому перейшли права вимоги за кредитним договором №ML-501/144/2008 від 09/06/2008р. від Публічного акціонерного товариства ОТП Банку звязку з укладенням Договору куплі-продажу кредитного портфелю № б/н від 29.11.2010 року між Фактором та Клієнтом. ПАТ ОТП Банкв свою чергу є правонаступником всіх прав та обовязків Закритого акціонерного товариства ОТП Банк, у відповідності зі статтею 1 нової редакції Статуту АТ ОТП Банк, зареєстрованого 30.06.2009 р., погодженого НБУ 18.06.2009 р., реєстраційний № 273. Стосовно зустрічного позову суд доходить до наступних висновків. Як встановлено у судовому засіданні, між позивачем [PERSON] та відповідачем за зустрічним позовом було укладено Кредитний договір №ML-501/144/2008 від 09.06.2008р. цільове призначення на споживчі цілі. Відповідно до умов Кредитного договору Відповідач надав позивачу кредит у сумі 118 755,00 доларів США (сто вісімнадцять тисяч сімсот пятдесят пять доларів США 00 центів) строком користування до 09червня 2022 року. Позовні вимоги Позивача щодо недійсності Кредитного договору ґрунтуються на тому, що відповідно до чинного законодавства грошовою одиницею України є гривня, та відповідно до норм ч. 1 ст. 524 ЦК України зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Виходячи з цих висновків позивача, Банк повинен був видати позичальнику кредит в національній валюті, тобто у гривні, що є помилковим висновком позивача за зустрічним позовом. Також позивач посилається у своєму позові на те, що Банк не мав права видавати кредит у іноземній валюті на підставі того, що у останнього нібито не було на це дозволу НБУ, тобто індивідуальної банківської ліцензії. Згідно частини 1 і 3 ст. 533 ЦК України зазначено, що грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Випадки і порядок використання іноземної валюти визначаються Законом України Про Національний банк Українивід 20.05.1999 року № 679-XIV і Декретом Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролювід 19.02.1993 року № 15-93, виданими відповідно до них нормативними актами, якими передбачена можливість здійснення розрахунків в іноземній валюті при одержанні комерційного чи банківського кредиту в іноземній валюті і його погашенні. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 1054 ЦКУ передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти відповідно до статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кошти - гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 Закону України Про банки і банківську діяльністьвизначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" (далі - Декрет). Нормативно-правовими актами Національного банку України встановлені вимоги щодо оцінки ризиків за операціями в іноземній валюті, зокрема, Інструкцією про порядок регулювання діяльності банків в Україні, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 28.08.2001 N 368, передбачена вимога покриття капіталом валютного кредитного ризику; Положенням про порядок формування та використання резерву для відшкодування можливих втрат за кредитними операціями банків, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 06.07.2000 N 279, встановлено підвищені коефіцієнти резервування за кредитними операціями в іноземній валюті. При цьому з урахуванням особливостей діяльності банківських установ в умовах фінансової кризи, Національний банк України постановою Правління Національного банку України від 01.12.2008 N 406 "Про затвердження Змін до Положення про порядок формування та використання резерву для відшкодування можливих втрат за кредитними операціями банків" посилив вимоги щодо формування банками спеціальних резервів за кредитами, наданими в іноземній валюті. Суд вважає, що відповідно до вищевикладеного вбачається, що уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті. У положеннях ч. 2 ст. 44 ЗУ Про Національний банк України, в якій зазначено, що Національний банк діє як уповноважена державна установа при застосуванні законодавства України про валютне регулювання і валютний контроль. До компетенції Національного банку у сфері валютного регулювання та контролю належить, зокрема видача та відкликання ліцензій, здійснення контролю, у тому числі шляхом здійснення планових і позапланових перевірок, за діяльністю банків, юридичних та фізичних осіб (резидентів та нерезидентів), які отримали ліцензію Національного банку на здійснення валютних операцій, в частині дотримання ними валютного законодавства. Відповідно до норм пп. гп. 4 ст. 5 Декрету КМУ г) використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави віднесено до операцій, які потребують ліцензії. При цьому, відповідно до положень ч. 2 ст. 5 Декрету Національним банком України видаються генеральні ліцензії комерційним банкам на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання. У нормах ст. 47 Закону України Про банки і банківську діяльністьвід 07.12.2000 року № 2121-III (із змінами та доповненнями) (надалі Закон про банки) зазначено, що банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями на підставі банківської ліцензії. Тому суд доходить до висновку, що Відповідач діє на підставах положень чинного законодавства та підзаконних нормативно-правових актів України. Так Відповідачем отримано генеральну банківську ліцензію за № 191 від 02.03.1998 року на право здійснення банківських операцій, визначених частиною першою та пунктами 5-11 частини другої статті 47 Закону України Про банки і банківську діяльність, серед яких передбачено право здійснювати операції з валютними цінностями. Таким чином, правових перешкод для того, щоб Відповідач мав право укладати кредитні договори, видавати кредити та відповідно, вимагати виконання зобовязання в іноземній валюті немає. Суд вважає, що при вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним слід враховувати вимоги законодавства, що стосуються їх чинності. Вони встановлені як ЦК України ст.ст. 1048-1052, 1054, так і Законом України Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг. Зокрема це: досягнення сторонами згоди з усіх істотних умов договору; мета, сума і строк кредиту; умови і порядок його видачі та погашення; вид (способи) забезпечення зобовязань позичальника; відсоткові ставки; порядок плати за кредит; порядок зміни та припинення дії договору; відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору. Волевиявлення сторін має бути вільним і відповідати їхній внутрішній волі. Позивач мав можливість вплинути на умови кредитного договору, він мав права вибору валюти, строку виконання кредиту, мета кредиту, форма погашення кредиту, забезпечення кредиту, відсоткова ставка, обрана страхова компанія на підтвердження цього є анкета-заява від 12.08.2008р., яку заповнював Позивач самостійно до укладання кредитного договору. Враховуючи вищевикладене, можливо зробити підсумок, що при укладанні кредитного договору Позивач мав безпосередній вплив на основні умови кредитного договору. Суттєві положення кредитного договору визначені на підставі волевиявлення Позивача за зустрічним позовом. Зважаючи на зазначене, Кредитний договір №ML-501/144/2008 від 09.06.2008р. був укладений відповідно до положень чинного законодавства та з дотриманням вимог ст. ст. 203, 205, 207, 208, ч. 2 ст. 524 і ст. 533 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року № 435-IV\~(із змінами та доповненнями), та в межах повноважень Відповідача, щодо здійснення валютних операцій на підставі банківської ліцензії, а позовні вимоги, що викладені у зустрічній позовній заяві є безпідставними та необґрунтованими. Суд, з огляду на вищевикладене, вважає, вимоги за первісним позовом обґрунтованими та такими, що необхідно задовольнити, стягнувши солідарно з [PERSON], [PERSON] заборгованість за договором кредиту у розмірі 1062673,22 гривень, а також судові витрати у розмірі 120 гривень за ІТЗ та 1700 гривень сплачений при поданні позову судовий збір, що стосується зустрічного позову суд вважає що в його задоволенні необхідно відмовити в повному обсязі. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved