Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-20 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернувся [PERSON], посилаючись на те, що він народився 29 жовтня 1950 року. Його батьками є [PERSON] та [PERSON], які проживали в зареєстрованому шлюбі з 14 серпня 1949 року. Його баба [PERSON], мати його батька, 7 лютого 1967 року склала заповіт, яким заповіла йому свій житловий будинок з надвірними спорудами, який знаходиться на вул. Гаврилова, 5 (у минулому це була вулиця Кільцева, 5) в смт. Ставище Київської області, який був посвідчений 7 лютого 1967 року нотаріусом Ставищенської державної нотаріальної контори Київської області, за реєстровим номером 119. 30 вересня 1967 року в смт. Ставище померла його баба [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина. На день смерті останньої він був неповнолітній. Про те, що спадкодавця [PERSON] склала вказаний заповіт, він дізнався у кінці квітня 2011 року, коли випадково у спірному будинку знайшов його. Даний заповіт на сьогодні не змінений і не скасований, а другий його екземпляр зберігається у Київському обласному Державному нотаріальному архіві. 6 червня 2011 року він звернувся до Ставищенської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за вказаним заповітом. Проте, йому стало відомо, що спадщину на вказаний спірний житловий будинок, після смерті [PERSON], за законом фактично прийняв його батько [PERSON], а після смерті останнього, 14 липня 1985 року, спадщину за законом прийняла дружина померлого, його мати, відповідачка [PERSON], яка отримала 14 січня 1987 року у Ставищенській районній державній нотаріальній конторі Київської області свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок, який знаходиться на вул. Гаврилова, 5 в смт. Ставище Київської області, за реєстровим № 28. Він строк дня прийняття спадщини пропустив з поважної причини, оскільки на день смерті спадкодавці [PERSON] був неповнолітнім і не знав про існування заповіту до квітня 2011 року. Крім того, йому стало відомо, що [PERSON], вказаний житловий будинок подарувала своїй онуці, відповідачці [PERSON], а саме 11 лютого 2010 року, за реєстровим № 340, приватним нотаріусом Ставищенського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] був посвідчений договір дарування. Позивач просить суд продовжити йому строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON], яка померла 30 вересня 1967 року в смт. Ставище Київської області; визнати за ним право на спадщину за заповітом після смерті, 30 вересня 1967 року, [PERSON] на житловий будинок № 5 по вулиці Гаврилова (бувши Кільцева) в смт. Ставище Київської області, вартістю 51921гривня; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідчене 14 січня 1987 року Ставищенською районною державною нотаріальною конторою Київської області, за реєстром № 28, відповідно до якого спадкоємицею після смерті 14 липня 1985 року [PERSON], на житловий будинок № 5 по вулиці Гаврилова (бувша Кільцева) в смт. Ставище Київської області є [PERSON]; визнати недійсним договір дарування житлового будинку № 5 по вулиці Гаврилова в смт. Ставище Київської області, вартістю 51921 (пятдесят одна тисяча девятсот двадцять одна) гривня, посвідчений 14 липня 1985 року приватним нотаріусом Ставищенського нотаріального округу Київської області [PERSON], за реєстровим № 340. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, підтвердили обставини, на які посилається в позовній заяві позивач. Допитаний за ухвалою суду відповідно до ст. 184 ЦПК України в якості свідка за його згодою позивач суду показав, що він народився 29 жовтня 1950 року. Його батьками є [PERSON] та [PERSON], які проживали в зареєстрованому шлюбі з 14 серпня 1949 року. Його баба [PERSON], мати його батька, 7 лютого 1967 року склала заповіт, який посвідчений 7 лютого 1967 року нотаріусом Ставищенської державної нотаріальної контори Київської області, яким заповіла йому свій житловий будинок з надвірними спорудами, за адресою вул. Гаврилова, 5 в смт. Ставище. 30 вересня 1967 року померла його баба [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина. Про те, що остання склала вказаний заповіт, він дізнався у кінці квітня 2011 року, коли випадково у спірному будинку знайшов його. Даний заповіт на сьогодні не змінений і не скасований. У червні 2011 року він звернувся до Ставищенської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за вказаним заповітом. Проте, йому стало відомо, що спадщину на вказаний спірний житловий будинок, після смерті [PERSON], за законом прийняв його батько, а після смерті останнього, спадщину прийняла його мати. Він строк дня прийняття спадщини пропустив з поважної причини, оскільки на день смерті спадкодавці [PERSON] був неповнолітнім і не знав про існування заповіту до початку травня 2011 року. Крім того, йому стало відомо, що [PERSON], вказаний житловий будинок подарувала своїй онуці, відповідачці [PERSON], про що 11 лютого 2010 року, за реєстровим № 340, приватним нотаріусом Ставищенського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] був посвідчений договір дарування. Представник відповідачів та третьої особи в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що за [PERSON] визнане право особистої власності на спірний житловий будинок після її смерті. Позивач не надав суду доказів поважності пропуску строку для прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON], так як він не міг не знати про наявність даного заповіту. Крім того, просить суд застосувати строк позовної давності, враховуючи, що [PERSON] постійно спілкувався з відповідачами і не міг раніше не знати про те, що [PERSON] заповіла йому вищевказаний будинок. Свідки [PERSON] та [PERSON] суду показали, що [PERSON] є їхнім двоюрідним братом. Їм відомо, що позивач дізнався про існування заповіту, яким [PERSON] заповіла [PERSON] спірний житловий будинок, у кінці квітня 2011 року, коли разом з ними знайшов його у даному будинку, підчас перегляду документів. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, його показання в якості свідка, пояснення представника позивача, пояснення представника відповідачів та третьої особи, покази свідків [PERSON], [PERSON] та, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до заповіту, посвідченого нотаріусом Ставищенської державної нотаріальної контори [PERSON], за реєстром № 119 (а.с. 11) [PERSON] на випадок її смерті зробила заповідальне розпорядження, яким належний її житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в смт. Ставище по вул. Кільцевій, 5 заповіла своєму онукові [PERSON] 30 вересня 1967 року в смт. Ставище Київської області [PERSON] померла, спадщину за законом, після смерті якої прийняв син померлої, батько позивача [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії 1-ОК № 213220, виданим повторно 24 травня 2011 року відділом РАЦС Ставищенського РУЮ (а. с. 13), копією свідоцтва про право на спадщину за законом (а. с. 73), показаннями, допитаного в якості свідка позивача. 14 липня 1985 року в смт. Ставище помер [PERSON], спадщину після смерті якого прийняла його дружина, відповідачка [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-ОК № 213217, виданого повторно 13 травня 2011 року відділом РАЦС Ставищенського РУЮ (а.с. 14) та копією спадкової справи (а.с. 65-73). 11 лютого 2010 року відповідачка [PERSON], успадкований, після смерті 14 липня 1985 року свого чоловіка [PERSON], житловий будинок № 5 по вул. Гаврилова в смт. Ставище (бувша Кільцева) в смт. Ставище подарувала своїй онуці, [PERSON], що підтверджується копією договору дарування житлового будинку, зареєстрованого в реєстрі за № 340 (а. с. 82-85). Із копії технічного паспорта (а.с. 52-54) встановлено, що вартість вищевказаного житлового будинку становить відповідно до технічного паспорта 62305 гривень, загальна площа 66,5 кв. метри, житлова 47,3 кв. метри. На час посвідчення заповіту та відкриття спадщини після смерті [PERSON] позивачу не виповнилося 18 років, що підтверджується копією паспорту останнього (а. с. 8) та копією свідоцтва про його народження (а.с. 10). З показів, допитаного в якості свідка позивача та з показів свідків [PERSON], [PERSON] судом встановлено, що позивачу стало відомо про існування вищевказаного заповіту у кінці квітня 2011 року, коли знайшов його у спірному будинку. У відповідності до п.5 „Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Згідно зі до ст. 525 ЦК України (1963 р.) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Відповідно до ст. 524 ЦК України (1963 р.) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно зі ст. 527 ЦК України (1963 р.) спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народжені після його смерті. У відповідності зі ч. 1 ст. 534 ЦК України (1963 р.) кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Статтею 541 ЦК України (1963 р.) заповіт повинен бути укладений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений. В матеріалах спадкової справи, копія якої знаходиться у матеріалах справи, (а. с. 95-103) відсутня заява позивача про відмову його від прийняття спадщини. Він не відмовився від спадщини в установленому законом порядку. Окрім того, його не було усунуто від спадкування. Статтею 549 ЦК України ( в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. У відповідності до ст. 550 ЦК України ( в редакції 1963 року) строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину. У цих випадках, якщо спадкове майно було прийняте іншими спадкоємцями або перейшло до держави, спадкоємцеві, що пропустив зазначений строк, передається лише те з належного йому майна, яке збереглося в натурі, а також кошти, виручені від реалізації решти належного йому майна. Судом встановлено, що строк для прийняття спадщини у позивача закінчився 30 березня 1968 року. Позивач в судовому засіданні вказав суду, що він не мав змоги своєчасно прийняти спадщину, оскільки на час відкриття спадщини був неповнолітньою дитиною і до кінця квітня 2011 року не знав про існування вищевказаного заповіту. Про те, що він є спадкоємцем за заповітом, після смерті, 30 вересня 1967 року, [PERSON] позивач дізнався лише після того, як знайшов заповіт. Проте, представник відповідачів та третьої особи [PERSON] у судовому засіданні зазначив, що позивачем пропущено строк позовної давності, так як останній не міг не знати про даний заповіт. Відповідно до ст. 76 ЦК УРСР (1963 року) перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення свого права. Разом з тим, з показань позивача і свідків [PERSON] та [PERSON] судом встановлено, що [PERSON] про наявність даного заповіту стало відомо у кінці квітня 2011 року. Відповідачі та їх представник не подали суду доказів того, що позивачу було раніше відомо про наявність даного заповіту, а судом даних обставин не встановлено. А тому суд вважає, що строк позовної давності позивачем не пропущено. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що наведені позивачем обставини є поважними і вони є підставою для продовження строку для подання заяви про прийняття спадщини, встановленого законом, тому позивачу слід продовжити строк достатній для подання заяви про прийняття спадщини. Крім того, представником відповідачів та третьої особи звернуто увагу суду на те, що право власності на спірний житловий будинок зареєстрований за [PERSON], яка померла 30 вересня 1967 року, тільки 31 серпня 1968 року, тобто після смерті останньої. Проте, відповідачами не подано суду доказів про те, що свідоцтво про право власності видане 31 серпня 1968 року на імя померлої визнане недійсним. Відповідно до ст. 60 ЦПК України Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх з вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Оскільки, заповіт, посвідчений нотаріусом Ставищенської державної нотаріальної контори [PERSON], за реєстром № 119, укладений відповідно до законодавства, не скасований і не змінений, то спадкоємцем за заповітом, після смерті 30 вересня 1967 року [PERSON], є позивач, а тому за ним слід визнати право на спадщину за заповітом на житловий будинок № 5 по вулиці Гаврилова (бивши Кільцева) в смт. Ставище Київської області, вартістю 51921 гривня. Згідно п. 4 постанови Пленуму Верховного суду України „Про практику розгляду судами України справ про спадкування від 24.06.1983 року за N 4 передбачений ст.549 ЦК ( 1540-06 ) шестимісячний строк для прийняття спадщини може бути продовжений судом за заявою заінтересованої особи при доведеності поважності причин його пропуску. Якщо у вказаний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не про продовження пропущеного строку. ( Абзац перший пункту 4 із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України N 13 ( v0013700-92 ) від 25.12.92 ) Оскільки при продовженні зазначеного строку суд одночасно вирішує питання про визнання за позивачем права на належне йому майно, що збереглося в натурі, або на грошові суми, коли воно реалізоване, заява у таких випадках є позовом майнового характеру. Згідно ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог. Які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 3203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійним. Згідно ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що [PERSON], не маючи права на обовязкову частку в спадщині, за життя не мав права на спадкування за законом після смерті своєї матері [PERSON] на житловий будинок № 5 по вул. Гаврилова в смт. Ставище, оскільки позивач не відмовився від прийняття спадщини за заповітом в установленому законом порядку, а відповідачка [PERSON] не мала права на спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] на вищевказаний житловий будинок, який належав [PERSON], тому свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідчене 14 січня 1987 року Ставищенською районною державною нотаріальною конторою Київської області, за реєстром № 28, слід визнати недійсним. Разом з тим, суд вважає за необхідне визнати недійсним договір дарування житлового будинку № 5 по вулиці Гаврилова в смт. Ставище Київської області, вартістю 51921 гривня, посвідчений 14 липня 1985 року приватним нотаріусом Ставищенського нотаріального округу Київської області [PERSON], за реєстровим № 340, оскільки вищевказаний будинок не належав дарувальнику відповідачці [PERSON] Відповідно до змісту ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 519 гривень 21 копійку та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 гривень.

Outcome: approved