Jurisdiction: civil
Date: 2012-01-16 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГОССТРАХ», третя особа –публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»про стягнення страхового відшкодування та моральної шкоди, посилаючись на те, що між позивачем та відповідачем було укладено договір страхування транспортного засобу, але при настанні страхового випадку відповідач відмовив у виплаті страхового відшкодування, що позивач вважає неправомірним. В позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача на користь вигодонабувача ПАТ КБ «ПриватБанк» страхове відшкодування в розмірі 35048,84 гривень, стягнути на свою користь 700 гривень витрат на проведення авто товарознавчого дослідження, витрати на транспортування транспортного засобу в розмірі 350 гривень, моральну шкоду в розмірі 1500 гривень, витрати на правову допомогу в розмірі 5000 гривень та витрати на ІТЗРЦС в розмірі 120 гривень, судові витрати покласти на відповідача. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали з підстав у ньому викладених, пояснили, що вигодонабувач за договором ПАТ КБ «ПриватБанк»не відмовлявся від свого права на отримання страхового відшкодування за даним страховим випадком та не делегував позивачу таке право. Просили задовольнити позов у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на його безпідставність і необґрунтованість, надав суду письмові заперечення. Представник третьої особи в судове засідання не з’явився про причини неявки суд не повідомив. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного. Правовідносини, що виникли між сторонами справи врегульовані нормами ЦК України, ЗУ «Про страхування», положеннями укладеного між сторонами договору. Судом встановлено, що 11.03.2008 року між позивачем та відповідачем було укладено договір добровільного страхування транспортного засобу № CSF0АК56605899 відповідно до умов якого було застраховано транспортний засіб позивача, а саме автомобіль [NUMBER], що підтверджується копією договору, яка знаходиться в матеріалах справи і була досліджена в судовому засіданні, та не оспорюється сторонами справи. За умовами цього договору страхувальником є позивач; вигодонабувачем –ПАТ КБ «ПриватБанк»; страхова сума становить –51595 грн.; страховий платіж по договору –2373,37 грн.; франшиза 0,5% страхової суми, що, не оспорюється сторонами справи. Відповідно до ч. 1 ст. 990 ЦК України “Страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).” Страхова подія (дорожньо-транспортна пригода) за участю автомобіля позивача відбулася 09.07.2011 р. о 12-30 год. на вул. Заболотного у м.Києві. Винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди визнано [PERSON] , що не оспорюється сторонами справи, та підтверджується відповідною постановою суду. Згідно ч. 1 ст. 25 Закону України “Про страхування” “Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника і страхового акту (аварійного сертифікату), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Позивач звернувся до відповідача з заявою про виплату йому страхового відшкодування, але останнім було відмовлено у його виплаті в зв’язку з ненаданням позивачем копії протоколу медичного огляду, що не оспорюється сторонами справи та підтверджується листом відповідача № 1401 від 16.08.2011 року. Оцінюю позовну вимогу в частині стягнення з відповідача на користь вигодонабувача ПАТ КБ «ПриватБанк»страхового відшкодування в розмірі 35048,84 гривень суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 985 ЦК України страхувальник має право укласти із страховиком договір на користь третьої особи, якій страховик зобов’язаний здійснити страхову виплату у разі досягнення нею певного віку або настання іншого страхового випадку. Страхувальник має право при укладенні договору страхування призначити фізичну або юридичну особу для одержання страхової виплати (вигодонабувача), а також замінювати її до настання страхового випадку, якщо інше не встановлено договором страхування. Стаття 3 Закону України № 85/96-ВР «Про страхування» у страховому зобов’язанні виділяє два види третіх осіб. Перший вид —це застраховані особи, якими слід розуміти фізичних осіб, у житті яких можуть трапитися події, у разі настання яких виникає обов’язок страховика здійснити страхові виплати такому застрахованому. Другим видом є вигодонабувачі. Із зазначеного випливає, що договір страхування надає третій особі право вимагати від страховика здійснити страхову виплату на свою користь, тобто наділяє вигодонабувача правами страхувальника, але не покладає на нього обов’язків останнього. При спричиненні шкоди потерпілий має право отримати відшкодування від її заподіювача, а також обирати, до кого цю вимогу пред’являти —до заподіювача чи до страховика. Суд приходить до висновку про необхідність відмови в даній частині позовних вимог виходячи з того, що, оскільки, вигодонабувач (ПАТ КБ «ПриватБанк»), який виступає як третя особа, на користь якої укладено договір страхування, не скористався своїм правом на отримання страхової виплати, то страхувальник не вправі вимагати від страховика виконання договору на користь третьої особи. Стягувати чи не стягувати зі страховика страхову виплату — це право зазначеної третьої особи. Діючим ЦПК не передбачено можливості пред’явлення позову в інтересах таких осіб. Відповідно до ст. 34 ЦПК України ПАТ КБ «ПриватБанк»із самостійними позовними вимогами до суду не звертався. Крім того, судом встановлено, що вигодонабувач (ПАТ КБ «ПриватБанк») не відмовився від права, наданого йому на підставі договору, на отримання страхового відшкодування на свою користь, тому позивач, як сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, не може сам скористатися цим правом. Таким чином, належним позивачем за даною позовною вимогою має бути вигодонабувач (банк). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] є неналежним позивачем за данною позовною вимогою, тому в її задоволенні слід відмовити. Суд критично ставиться до посилань представника відповідача у судовому засіданні та у наданих суду запереченнях на , те, що ненадання позивачем копії протоколу медичного огляду, як на підставу для невиплати страхового відшкодування, оскільки закон пов’язує обов’язок страховика здійснити відшкодування саме зі страховим випадком, а не з наданням певних доказів страхувальником. Зокрема, відсутність протоколу медичного огляду не є достатньою підставою для часткового відшкодування чи відмови у ньому. Відсутність цього протоколу сама по собі не може бути підставою для відмови від страхового відшкодування, а лише в тому випадку, коли вона позбавляє страховика можливості дізнатися, чи був позивач у стані сп’яніння , тобто якщо буде доведено, що відсутність у страховика відомостей про це могло вплинути на його обов’язок виплатити страхове відшкодування. Крім того, відповідно до довідки № 199 наданої відповідачу 18.07.2011 року керівником ВДАІ з обслуговування АТ Голосіївського району та АТІ, підпорядкованого ГУМВС України в м.Києві, яка була досліджена у судовому засіданні, позивач під час ДТП (страхового випадку) перебував у тверезому стані. Оцінюючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 700 гривень витрат на проведення автотоварознавчого дослідження, витрат на транспортування транспортного засобу в розмірі 350 гривень, суд приходить до наступного. Дані вимоги ґрунтуються на порушенні відповідачем права позивача на своєчасну виплату страхового відшкодування вигодонабувачу, тобто є похідними від вимоги про виплату страхового відшкодування. Оскільки позивачем не надано, а судом не встановлено належних та достатніх доказів порушень прав позивача відповідачем при невиплаті страхового відшкодування вигодонабувачу, враховуючи , також, що у задоволенні такої позовної вимоги судом відмовлено, тому у задоволенні цих вимог, також, слід відмовити. Оцінюючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 1500 гривень моральної шкоди, суд приходить до наступного. Правовідносини, що існують між сторонами, є зобов’язальними. У разі порушення зобов’язання моральна шкода може відшкодовуватися лише тоді, якщо це встановлено договором або законом, що відповідає приписам ст. 611 ЦК України. Між сторонами існують договірні відносини, які врегульовані спеціальним Законом № 85/96-ВР та ЦК України, норми статей 625, 992 якого не передбачають такого виду відповідальності страховика, як відшкодування моральної шкоди. Можливість відшкодування моральної шкоди у таких правовідносинах не виключається у випадку, якщо сторони передбачили таку відповідальність в укладеному договорі. В укладеному між сторонами справи договорі не було передбачено таку відповідальність відповідача. Таким чином, суд, приходить до висновку про безпідставність даних позовних вимог, оскільки вони не ґрунтуються ні на законі, ні на договорі. Договірні відносини, які мають місце, не передбачають відшкодування моральної шкоди. Крім того, позивачем у відповідності до вимог ст.23 ЦК України не було доведено порушення відповідачем прав та охоронюваних законом інтересів позивача або заподіяння душевних страждань внаслідок відмови у здійсненні виплати страхового відшкодування. У відповідності до вимог ст.88 ЦПК України судові витрати покладаються на сторону проти якої постановлено рішення, тобто в даному випадку не відшкодовуються позивачу, у тому числі витрати на правову допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed