Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-23 00:00:00

21 липня 2011 року кредитна спілка „Аккорд звернулась з позовом до [PERSON], в якому просила стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № Ч 4116 від 27 червня 2007 року в сумі 8404 грн. 11коп. та відшкодувати понесені позивачем судові витрати ( а. с. 3 - 4). В обґрунтування вимог позову позивач вказував, що 27 червня 2007 року між кредитною спілкою „Аккорд та [PERSON] був укладений кредитний договір № Ч 4116, відповідно до умов якого кредитна спілка надала відповідачу кредит у розмірі 5 500 грн. Отримання грошових коштів відповідачем підтверджується видатковим ордером. Відповідно до п. 2.2 договору кредит позичальнику було надано строком до 27 червня 2008 року. Відповідно до п. 2.2 договору відповідач зобовязувався щомісячно сплачувати кредитній спілці нараховані проценти та частину кредиту в терміни та розмірах не менше, ніж це вказано в рекомендованому графіку платежів. Позивач зазначав, що відповідач, всупереч договірним зобовязанням , в установлені графіком терміни не повернув належні грошові кошти , в результаті чого сума кредиту не зменшувалась , а проценти нараховувались на фактичний залишок суми кредиту за кожний день користування кредитом , згідно п.2.3 укладеного між сторонами кредитного договору. Таким чином, як вказував позивач, [PERSON] порушив свої зобовязання щодо сплати кредиту, у звязку з чим утворилась заборгованість за кредитним договором №Ч 4116 в розмірі 8404 грн. 11 коп., з яких сума боргу за тілом кредиту становить 2238 грн.33 коп., за процентами 3\~927 грн.45 коп., за пенею 2238 грн. 33 коп. Останній платіж за кредитним договором відповідачем було проведено 23 лютого 2008 року. Оскаржуваним рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 23 серпня 2011 року позов кредитної спілки Аккорд задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь кредитної спілки „Аккорд заборгованість за кредитним договором № Ч 4116 від 27 червня 2007 року в розмірі 8\~404 грн.11 коп., судовий збір в розмірі 84 грн. 04 коп. та витрати на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн. В апеляційній скарзі [PERSON] просить дане рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції при вирішенні даного спору по суті норм матеріального та процесуального права. Апелянт зазначає, що суд першої інстанції при вирішенні даного спору по суті безпідставно не застосував положення статтей 256, 257 Цивільного кодексу України. Апелянт вказує, що ним за кредитним договором остання оплата в рахунок погашення кредиту була здійснена 23 лютого 2008 року, а позивач звернувся до суду з даним позовом 21 липня 2011року , тобто з пропуском строку позовної давності. Апелянт як в судовому засіданні суду першої інстанції , так і в апеляційній скарзі робить відповідну заяву та наполягає на застосуванні наслідків пропущення строку позовної давності. [PERSON] вказує, що суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги вимог його заяви про застосування наслідків пропуску строку позовної давності , не навівши відносно цього в рішенні відповідних мотивів. Апелянт вважає, що суд першої інстанції мав всі підстави для відмови у позові після заяви відповідача про застосування позовної давності , яка вже минула. Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасника судового розгляду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції, - скасуванню на підставі приписів ч.1, п. 4 статті 309 ЦПК України , з ухваленням апеляційним судом нового рішення по суті заявлених позовних вимог про відмову в задоволенні позову кредитної спілки Аккорд до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Як встановлено в ході судового розгляду даної справи , 27 червня 2007 року між кредитною спілкою „Аккорд та [PERSON] було укладено кредитний договір № Ч 4116 ( а. с. 9), відповідно до умов якого кредитна спілка надала відповідачу кредит у розмірі 5 500 грн. Отримання грошових коштів відповідачем підтверджується видатковим ордером, і факту отримання грошових коштів у вказаній сумі відповідач не заперечує. Відповідно до п. 2.2 договору , згідно рекомендованого графіку платежів ( додаток № 1), кредит позичальнику було надано строком до 27 червня 2008 року. Відповідно до п. 2.2 договору відповідач зобовязувався щомісячно сплачувати кредитній спілці нараховані проценти та частину кредиту в терміни та розмірах не менше, ніж це вказано в рекомендованому графіку платежів. Відповідно до пояснень відповідача в судовому засіданні та матеріалів справи ( а. с.6), останній платіж відповідачем було проведено 23 лютого 2008 року. При цьому відповідач вважав, що повністю сплатив суму за кредитним договором. Згідно матеріалів справи ( а. с. 22-24, 26 - 27) відповідачем в судовому засіданні суду першої інстанції під час розгляду справи до винесення судом рішення було зроблено заяву про застосування позовної давності . Під час розгляду справи апеляційним судом відповідач зробив аналогічну заяву. Як вбачається з оскаржуваного рішення суду першої інстанції, мотиви відмови суду у застосуванні наслідків спливу позовної давності за заявою відповідача, зробленою до винесення рішення, відсутні. Причини пропущення позивачем позовної давності судом першої інстанції не зясовувалися. Задовольняючи позовні вимоги кредитної спілки в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з тих обставин, що наявність заборгованості відповідача перед позивачем за договором № Ч 4116 від 27 червня 2007 року в розмірі 8\~404 грн. 11 коп. підтверджена розрахунком позивача, і оскільки зобовязання відповідачем не виконані, то строк звернення з позовом до суду не пропущено. З даним висновком суду першої інстанції апеляційний суд погодитись не може, оскільки вказаний висновок суду першої інстанції не узгоджується з нормами матеріального права, які регламентують спірні правовідносини. Зокрема, заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги відносно того, що при вирішенні даного спору по суті судом першої інстанції безпідставно не застосовані наслідки спливу позовної давності, про застосування яких заявлено відповідачем під час судового розгляду справи , та , відповідно, не відмовлено в задоволенні позовних вимог. Як вбачається з матеріалів справи, згідно п.2.2 договору № Ч 4116 від 27 червня 2007 року, укладеного між кредитною спілкою Аккорд та відповідачем ( а. с. 9), строк закінчення цього договору не вказується сторонами конкретно, так як він визначається моментом повного виконання договору сторонами. Апеляційний суд вважає, що така умова договору не може розглядатися як установлення строку дії договору , оскільки це не відповідає вимогам статті 252 Цивільного кодексу України, згідно якої строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Цього в укладеному між сторонами договорі не встановлено. Разом з тим, п.2.2 укладеного між сторонами договору регламентовано , що позичальник зобовязується щомісячно сплачувати спілці нараховані проценти та частину кредиту в терміни та розмірах не менше, ніж відповідно вказано у рекомендованому графіку платежів ( додаток № 1); дата проведення останнього платежу у вказаному графіку 27 червня 2008 року ( а. с. 9), фактично останній платіж відповідачем здійснено 23 лютого 2008 року ( а. с. 6). Позивачем як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді не представлено жодних доказів того, що протягом строку як загальної позовної давності тривалістю у три роки , так і протягом строку позовної давності в один рік ( щодо вимог про стягнення неустойки ( штрафу , пені) від дня настання строку виконання зобовязання відповідачу предявлялися вимоги щодо погашення заборгованості за кредитним договором. При вирішенні спору по суті суд першої інстанції не взяв до уваги тієї обставини, що з даним позовом позивач звернувся до суду 21 липня 2011року, тобто після спливу позовної давності, і відповідачем в судовому засіданні суду першої інстанції було зроблено заяву про застосування позовної давності , яка вже минула. Таким чином, приймаючи до уваги приписи статті 257 Цивільного кодексу України , яка регламентує, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки ; приписи ч.2 , п. 1 статті 258 Цивільного кодексу України щодо позовної давності в один рік до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені); приписи статті 266 Цивільного кодексу України щодо застосування позовної давності до додаткових вимог, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції безпідставно не застосував при вирішенні даного спору по суті положення статті 267 Цивільного кодексу України щодо наслідків спливу позовної давності за заявою відповідача, зробленою ним до винесення судом рішення. Зокрема, приймаючи до уваги заяву відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності , зроблену відповідачем як в суді першої інстанції до винесення судом рішення ( а. с. 22 - 24, 26 - 27), так і в суді апеляційної інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне застосувати наслідки спливу позовної давності та відмовити в задоволенні позовних вимог, як це регламентовано приписами ч.3, ч. 4 статті 267 Цивільного кодексу України. При цьому необхідно зазначити, що визначаючи, чи були причини пропущення позовної давності поважними, відповідно до ч.5 статті 267 Цивільного кодексу України, апеляційний суд поважних причин пропущення позивачем позовної давності не встановив. Відповідно до положень ч. 1 статті 88 ЦПК України , яка регламентує розподіл судових витрат між сторонами , апеляційний суд вважає за необхідне стягнути на користь відповідача з кредитної спілки Аккорд 162 грн. 02 коп. в рахунок відшкодування понесених відповідачем судових витрат за апеляційний розгляд справи ( а. с. 38, 39).

Outcome: approved