Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-20 00:00:00

24 лютого 2006 року між КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № CSS0GK00000013, відповідно до умов якого Банк надав кредит в розмірі 91509 грн. на строк до 24 лютого 2026 року зі сплатою відсотків у розмірі 1 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та щомісячної комісії в розмірі 0,55 % від суми виданого кредиту. В забезпечення виконання умов кредитного договору було укладено договір іпотеки № CSS0GK00000013 від 24 лютого 2006 року, відповідно до якого заставодавець відповідач у справі за первісним позовом - передав в іпотеку 2-кімнатну квартиру [ADDRESS]. Посилаючись на те, що відповідач зобовязання за кредитним договором належним чином не виконує і станом на 16 серпня 2011 року він має загальну заборгованість в розмірі 109666 грн. 08 коп., позивач за первісним позовом звернувся в суд з позовом і просить звернути стягнення на предмет іпотеки двокімнатну квартиру, виселивши членів сімї відповідача, які там зареєстровані та проживають, в тому числі, малолітню дитину. Під час розгляду справи в якості співвідповідачки були залучені дружина [PERSON] [PERSON] та в якості третьої особи служба у справах дітей. Відповідач [PERSON] позов не визнав та звернувся з зустрічним позовом, в якому просить визнати недійсним підняття банком ставки в односторонньому порядку та зобовязати банк здійснити перерахунок нарахованих відсотків у відповідності з умовами укладеного кредитного договору, тобто в розрахунку 1 % на місяць (12 % річних) на суму залишку кредиту. Співвідповідачка [PERSON] проти позову заперечує та підтримала позицію [PERSON] Представник третьої особи служби у справах дітей Смілянської міської ради - проти виселення заперечує, посилаючись на те, що в квартирі проживає малолітня дитина. Представник КБ «Приватбанк» зустрічний позов не визнав, пояснивши, що підняття ставки було здійснено законно, необхідності укладати додатові угоди про підвищення процентної ставки у банка не було, оскільки це передбачено умовами кредитного договору. В задоволенні первісного позову необхідно відмовити, а зустрічний позов підлягає до задоволення з наступних підстав. 24 лютого 2006 року між КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № CSS0GK00000013, відповідно до умов якого Банк надав кредит в розмірі 91509 грн. на строк до 24 лютого 2026 року зі сплатою відсотків у розмірі 1 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та щомісячної комісії в розмірі 0,55 % від суми виданого кредиту. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що [PERSON] з моменту укладення кредитного договору і по даний час належним чином виконує умови кредитного договору, жодного разу не допустивши просрочки щомісячного платежу, обумовленого в п.1.1. кредитного договору. Це підтверджується наданими суду квитанціями та розрахунком заборгованості, наданим банком. Ці обставини визнані сторонами і доказуванню не підлягають. Позивач, не враховуючи належне виконання позичальником умов кредитного договору, просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки, посилаючись на порушення позичальником умов договору, яке відбулось в результаті одностороннього підвищення банком процентної ставки з 01 лютого 2009 року. Як видно з розрахунку, наданого банком, вперше прострочена заборгованість по основному боргу та нарахованих відсотках виникла 27 лютого 2009 року, тобто, після підвищення 01 лютого 2009 року банком відсоткової ставки до 22,73 % річних, але й після того позичальник продовжує щомісячно сплачувати обумовлений договором платіж. Судом встановлено, що додаткові угоди до кредитного договору сторонами укладені не були, отже підняття відсоткової ставки було здійснено в односторонньому порядку, що законодавчо не передбачено. Доводи представника банку про те, що укладення додаткової угоди є необовязковим, оскільки кредитний договір містить умову про право банку самостійно збільшувати розмір ставки, суд розцінює критично з таких підстав. По-перше, якщо сторони передбачають зміну умов договору без укладення додаткових угод в наступному, то в договорі, що укладається, повинна чітко обумовлюватись нова відсоткова ставка в числовому виразі та момент, з якого вона буде застосована, як того вимагає ч.4 ст. 1056-1 ЦК України, яка набрала чинності 09 січня 2009 року. Відповідно до вимог цієї статті, у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Оскільки умова договору про підвищення ставки не відповідає вимогам ЦК України, тому не можна вважати, що він передбачає підняття відсоткової ставки без згоди позичальника та укладення додаткової угоди. Подруге, пунктом 2.3.1. кредитного договору, на який посилається представник банку, передбачено право банку збільшувати розмір процентної ставки, але умовами договору передбачено, що «збільшення процентної ставки у вищевказаному порядку можливе ... за згодою позичальника». Крім цього, Законом України від 12 грудня 2008 року, який набрав чинності з 9 січня 2009 року, були внесені відповідні зміни в ЦК України та ст. 55 ЗУ „Про банки та банківську діяльність, згідно з якими: ст. 10561 ЦК України встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку та умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною; а ст. 55 Закону - банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами. Посилання представника відповідача на ст.ст. 47, 55 ЗУ „Про банки та банківську діяльність про те, що Банк при збільшенні відсотку керувався цими нормами Закону, помилкові, оскільки вказані статті не надають права Банку в односторонньому порядку збільшувати відсоткову ставку за користування кредитом. Факт отримання чи неотримання позичальником повідомлення від Банку про підвищення відсоткової ставки за користування кредитом в односторонньому порядку при вирішенні даного спору принципового значення не має і предметом спору бути не може, оскільки цей факт свідчить лише про те, чи виконав відповідач умови п. 2.3.1 договору про те, що протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки Банк надсилає письмове повідомлення позичальникові, але отримання позичальником цього повідомлення права підвищувати відсоткову ставку за кредитом в односторонньому порядку банку не надає. Позивач за первісним позовом не надав суду доказів, підтверджуючих згоду відповідача на підняття процентної ставки, тому суд приходить до висновку, що підвищення відсоткової ставки в односторонньому порядку суперечить вимогам закону. Оскільки відповідач за первісним позовом добросовісно виконує умови кредитного договору від 24 лютого 2006 року, а заборгованість виникла в результаті необґрунтованого підвищення відсоткової ставки в односторонньому порядку, тому ПАТ КБ «ПриватБанк» необхідно зобовязати здійснити перерахунок відсотків відповідно до умов кредитного договору від 24 лютого 2006 року, який діє і зміни до нього не вносились, тобто, з розрахунку 1 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Так як кредитний договір діє до 24 лютого 2026 року і умови його виконуються відповідачем належним чином, суд вважає, що позивач безпідставно вимагає дострокового звернення стягнення на предмет іпотеки, отже, в задоволенні первісного позову слід відмовити. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь [PERSON]В слід стягнути понесені ним судові витрати - 17 грн. судового збору. На підставі ст.ст. 526, 530, 1049, 1056 ЦК України,

Outcome: approved