Jurisdiction: civil
Date: 2012-01-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] про стягнення суми заборгованості за договором позики . В обґрунтування своїх позовних вимог позивач в позовній заяві і в ході судового розгляду посилався на те, що 06 лютого 2009 року між ним та відповідачем був укладений договір позики, згідно з яким він того ж дня у повному обсязі передав відповідачеві у борг грошові кошти в сумі 20000 грн. 00 коп. Договір укладено у письмовій формі у вигляді розписки. За умовами договору [PERSON] прийняв на себе зобовязання повернути йому отримані в борг грошові кошти в строк до 06.09.2010 року. Крім того він зобовязувався сплачувати 10% від отриманої суми щомісячно до 6 числа кожного місяця. У визначений договором строк та пізніше відповідач взяте на себе зобовязання належним чином не виконав і борг не повернув. Просив суд: стягнути із відповідача на його користь суму боргу в розмірі 62925,31 грн., що складається з 20000,00 грн. суми основного боргу, 38000,00 грн. - 10% за 19 місяців користування коштами, 2513,97 грн. пені, 1924,67 грн. інфляційні та 486,60 грн. 3% річних і судові витрати по справі. Відповідач у судове засіданні не зявився. Про час і місце судового засідання був повідомлений відповідно до п.1, п.5 ст.74 ЦПК України. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 06 лютого 2009 року між [PERSON] і [PERSON] було укладено договір позики. За договором позики [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти у розмірі 20000 гривень, а [PERSON] зобовязувався повернути таку ж суму грошових коштів до 06 вересня 2010 року. Крім того [PERSON] зобовязався щомісячно до 6 числа кожного місяця виплачувати проценти за користування коштами -10%. На підтвердження отримання коштів відповідачем позивач надав розписку від 06.02.2009 року. У відповідності до ст. 1046 ЦК України одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи викладене, суд доходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення суми боргу, інфляційних та 3% річних обґрунтовані та підлягають задоволенню. З відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума боргу у розмірі 20000 грн. 00 коп., інфляційні в розмірі 2160 грн. 00 коп. та три відсотки річних в розмірі 486 грн.60 коп. Щодо стягнення із відповідача відсотків за користування грошима за розпискою в розмірі 38000 грн. 00 коп. та пені в розмірі 2513 грн. 97 коп., то такі вимоги не ґрунтуються на законі і задоволенню не підлягають. Згідно ст.88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судові витрати по справі в розмірі 346 грн. 47 коп.

Outcome: partial