Jurisdiction: civil
Date: 2011-08-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із згаданим позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] на його користь борг за договорами позики, пять відсотків щомісячних від простроченої суми боргу, проценти за користування позикою в розмірі облікової ставки НБУ України та втрати від знецінення грошових коштів з урахуванням індексу інфляції. Свої вимоги обґрунтовує тим, що між ним та відповідачем [PERSON] було укладено два договори позики від 06.10.2009 року та 06.11.2009 року, на підставі яких [PERSON] отримала у борг 5000 та 10000 гривень відповідно, однак у встановлені договорами строки запозичені кошти не повернула. Після уточнень позовних вимог позивач [PERSON] остаточно просив стягнути з відповідача [PERSON]: - за договором позики від 06.10.2009 року: борг в розмірі 5000 гривень; пять відсотків щомісячних від простроченої суми боргу в розмірі 5000 грн.; проценти за користування позикою в розмірі облікової ставки Національного банку України на суму 790,24 грн. та втрати від знецінення грошових коштів з урахуванням індексу інфляції в розмірі 900,31 грн. - за договором позики від 06.11.2009 року: борг в розмірі 10000 гривень; пять відсотків щомісячних від простроченої суми боргу в розмірі 9500 грн.; проценти за користування позикою в розмірі облікової ставки Національного банку України на суму 496,23 грн. та втрати від знецінення грошових коштів з урахуванням індексу інфляції в розмірі 1557,90 грн. Будучи належно повідомленими про час та місце розгляду справи сторони до залу суду не зявилися. Позивач [PERSON] звернувся до суду із заявою про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав повність. Відповідачка [PERSON] про причини неявки не повідомив, доказів на заперечення позову не надав. За таких обставин, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд вважає позов [PERSON] обґрунтованим і підлягаючим до задоволення у повному обсязі за наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Частиною 1 ст.1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Дослідивши приєднані до справи письмові докази, судом встановлено, що 06.10.2009 року відповідачка [PERSON] отримала від позивача [PERSON] в борг 5000 гривень, що підтверджується відповідною розпискою (а.с.6). Згідно згаданого договору [PERSON] взяла на себе зобовязання протягом місяця, тобто до 06.11.2009 року, повернути позивачу запозичені 5000 гривень, а у випадку несвоєчасного погашення заборгованості, сплатити щомісячну пеню в розмірі пяти відсотків від суми позики до повного погашення боргу. На аналогічних умовах 06.11.2009 року [PERSON] отримала у [PERSON] у борг ще 10000 грн. (а.с.5). Вирішуючи питання щодо задоволення позову в частині стягнення боргу за договором позики, суд виходить з того, що наявність простроченої заборгованості відповідача перед позивачем підтверджується належними та допустимими доказами і доказів погашення цієї заборгованості відповідачем не надано. Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача 15000 грн. боргу за договорами позики від 06.10.2009 року та 06.11.2009 року підлягають задоволенню. Частиною 2 ст.625 ЦК України предбаченого, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Із змісту розписок від 06.10.2009 року та 06.11.2009 року вбачається, що при укладенні договорів позики позивач та відповідач дійшли згоди в тому, що у випадку прострочення грошового зобовязання [PERSON] буде зобовязана сплатити [PERSON] пять процентів від суми боргу за кожний місяць прострочення. Враховуючи, що укладеним між сторонами у справі договором позики встановлено розмір процентів, які підлягають стягненню у випадку прострочення грошового зобовязання, вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню. Також грунтуються на нормах чинного законодавства та підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та процентів за користування позикою в розмірі облікової ставки Національного банку України. Розмір пяти процентів щомісячних від простроченої суми боргу визначається судом виходячи з наступного розрахунку: 5000 х 5% х 20(місяців прострочення платежу). Розмір процентів за користування позикою визначається судом виходячи з наступного розрахунку: 5000 х 10,25%(облікова ставка НБУ) : 365(днів у році) х 243(днів прострочення платежу при визначеній ставці НБУ). Розмір знецінення грошових коштів з урахуванням індексу інфляції визначається судом виходячи з наступного розрахунку: 5000 грн. х (1,021 х 1,091 х 1,010 х 1,009 х 1,014 х 1,013 х 1,008 х 1,004) розрахунок індексу інфляції за період прострочення 5000 грн. Виходячи з наведеного, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню за договором позики від 06.10.2009 року: борг в розмірі 5000 гривень; пять процентів щомісячних від суми боргу в розмірі 5000 грн.; проценти за користування позикою в розмірі облікової ставки НБУ на суму 790,24 грн., втрати від знецінення грошових коштів з урахуванням індексу інфляції в розмірі 900,31 грн. За договором позики від 06.11.2009 року: борг в розмірі 10000 гривень; пять процентів щомісячних від суми боргу в розмірі 9500 грн.; проценти за користування позикою в розмірі облікової ставки НБУ на суму 1496,23 грн., втрати від знецінення грошових коштів з урахуванням індексу інфляції в розмірі 1557,90 грн. При зверненні до суду з позовною заявою позивачем сплачено судовий збір та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 51 грн. та 120 грн. відповідно, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. З огляду на викладене, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню заборгованість за договорами позики на загальну суму 34244,68 грн. та 171 грн. понесених позивачем судових витрат (5000 + 5000 + 790,24 + 900,31 + 10000 + 9500 + 1496,23 + 1557,90 = 34244,68). Згідно п.п. «а» п.1 ст.3 Декрету КМУ «Про державне мито» при подачі згаданої позовної заяви необхідно сплатити державне мито в розмірі 1700 грн. Відповідно до правил ст.88 ЦПК України у разі визначення при відкритті провадження у справі судового збору в розмірі меншому, ніж передбачено законом, недоплачена сума стягується в дохід держави з позивача при відмові в позові, а при задоволенні позову з відповідача. Таким чином, з відповідача [PERSON] на користь держави підлягає стягненню 1646 грн. державного мита (1700 51 = 1649). На підставі викладеного,

Outcome: approved