Jurisdiction: civil
Date: 2012-02-29 00:00:00

Позивач у справі звернувся до суду із позовом до відповідача, про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною, встановлення режиму відвідування посилаючись на те, що перебував із відповідачем у зареєстрованому шлюбу з 2009 року до 2011 року, що від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON],[INFO] Позивач зазначав, що сімейні стосунки з відповідачем та її батьками не склалися, що відповідачка разом із неповнолітнім сином проживає окремо, вчиняє перешкоди у спілкуванні батька з дитиною, не віддає дитину за його місцем проживання з метою виховання та утримання, у зв»язку із чим просить суд позов задовольнити з урахуванням його уточнень ( а.с.60-61). В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали уточнені позовні вимоги та просили суд позов задовольнити. В судовому засіданні відповідач та представник відповідача позов не визнали, просили у задоволені позову відмовити, залишити графік побачень батька з дитиною визначений органом опіки та піклування. Третя особа: Служба у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації просила розглядати справу за відсутності представника.. Суд заслухавши пояснення сторін, та третьої особи, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Судом встановлено, що від шлюбу сторони мають доньку батьками неповнолітнього [PERSON],[INFO] є [PERSON] та [PERSON], що підтверджено Свідоцтвом про народження ( а.с.6). Судом встановлено, [PERSON] працює на КЕП «НПФТО»на посаді адміністратора систем та його графік роботи п»ятиденний робочий тиждень з 08-00 до 15-00.( а.с.22). Судом встановлено, що відповідач у справі працює на посаді помічника генерального директора Юридичної фірми «Спенсер і Кауфманн»( а.с.36). Судом встановлено. Що згідно висновку Служби у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації ( а.с.51-52) члени комісії рекомендували визначити наступні способи участі гр. [PERSON] у спілкуванні та вихованні малолітнього сина [PERSON],[INFO]: перша та третя субота місяця:з 11.00 год. до 13.00 год; друга та четверта неділя місяці: з11.00 год. до 13.00 год.( а.с.51-52). Позивач у справі заперечував проти такого графіку, пояснював суду, що відповідачка чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною, у якості доказів надав суду відеоматеріал, який був прокоментований сторонами у справі, оглянутий у судовому засіданні, згідно якого вбачається, що після подачі вказаного позову до суду, вибрав час, знімаючи на мобільний телефон продемонстрував, як він підійшов на вулиці, під час прогулянки свого сина разом із матер»ю відповідачки, почав до дитини звертатись, витягувати її з колиски, та забирати собі на руки, та розмовляти з дитиною, коментуючи свої враження, після чого мати відповідачки повідомила позивачу, що не віддасть йому дитину і він має узгоджувати із матрі»ю дитини спосіб та час участі у вихованні дитини, ураховуючи її стан здоров»я та вік. На що позивач погодився, віддав дитину та поїхав з місця прогулянки, позивач зазначав, що вказаний відеоматеріал є доказом чинення перешкод з боку відповідачки та її матері щодо його участі у вихованні дитини. Позивач також вважав, що він та його мати мають можливість також доглядати неповнолітнього [PERSON], у робочі та вихідні дні, за місцем їх проживання, з можливістю виходити на прогулянки за вибором батька дитини. В судовому засіданні відповідачка проти позову заперечувала, пояснила суду, що не чинить перешкоди батьку дитини у вихованні сина, але оскільки відповідач тривалий час не проживає разом із нею та дитиною, їх дитина з урахуванням її віку, не знає батька дитини, та його родичів, у разі віддання неповнолітнього [PERSON] на більший час позивачу та його родичам, без присутності осіб кого знає дитина, дитина може злякатися, нервувати, а тому вона переживає через психоемоційний стан дитини і вважає, що у подальшому це можливо, коли дитина звикне до батька поступово і буде старшою за віком. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов»язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов»язків щодо дитини. Згідно ст. 142 СК України діти мають рівні права та обов»язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою. Згідно ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих,які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Згідно ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов»язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись у супереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 159 СК України якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Позивач у справі не довів суду належними та допустимими доказами, також не повідомив про підстави звільнення від доказування у порядку ст. 61 ЦПК України, що відповідачка чинить йому перешкоди у вихованні сина, натомість суд встановив про неприязнені стосунки, між сторонами у справі, та відсутність знаходження компромісу щодо питань участі батьків у вихованні їх сина, а тому в цій частині позов не доведений та задоволенню не підлягає. Суд на підставі доказів наданих сторонами у справі в обґрунтування позовних вимог, заперечень проти позову, графіку роботи відповідача, виходячи із вимог ст. 141 СК України, вважає, що позов про встановлення режиму побачень дитини підлягає задоволенню частково, виходячи із стосунків які склалися між позивачем та неповнолітнім [PERSON] [INFO], між сторонами у справі, з урахуванням віку дитини. Суд не погоджується із позицією відповідача у справі, щодо участі позивача у справі [PERSON] у вихованні та спілкуванні із дитиною за присутності родичів відповідача, оскільки зазначене не ґрунтується на вимогах закону. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають відшкодуванню з відповідача пропорційно до розміру задоволеної частини позовних вимог. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~На підставі наведеного,

Outcome: partial