Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-03 00:00:00

У червні 2011 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним вище позовом, який обґрунтовував тим, що 09 лютого 2008 року відповідач [PERSON] взяв у нього в борг 257\~600 грн. 00 коп., про що було складено письмовий договір, який посвідчено нотаріусом. При цьому [PERSON] зобовязався повернути отримані грошові кошти не пізніше 09 лютого 2009 року. Просить стягнути із відповідача суму боргу за договором позики, інфляційні нарахування та три проценти річних. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав й просив його задовольнити. У судове засідання відповідач [PERSON] не зявився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому цивільним процесуальним законодавством порядку. Причини неявки невідомі. Дослідивши зібрані по справі докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.ст. 10, 60 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 1046 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За змістом ст.ст. 625, 1049, 1050 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що між сторонами укладено й нотаріально посвідчено письмовий договір позики, який знаходиться у позивача [PERSON], зобовязання про повернення грошових коштів відповідачем не виконані, то суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Із відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу за договором позики в розмірі 257\~600 грн. 00 коп., інфляційні нарахування в сумі 76\~228 грн. 57 коп., три проценти річних за прострочення виконання зобовязання в сумі 20\~923 грн. 82 коп., а також судові витрати в сумі 1\~820 грн. 00 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved