Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом приміщенням. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги і просив задовольнити їх, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини. Відповідач в судове засідання не зявився, про розгляд справи судом неодноразово повідомлялася, про що в матеріалах справи є наявні докази (розписки про вручення повісток та копії позовної заяви). У звязку з викладеним, зі згоди позивача, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача, який був повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи, так як у справі достатньо матеріалів про взаємовідносини сторін, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підставах. Позивачці на підставі договору дарування від 19.12.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області [PERSON] належить квартира [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно положень ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Однак, згідно довідки з місця проживання про склад сімї та реєстрацію у вказаній квартирі значиться зареєстрованою [PERSON]. Відповідно до абзацу 6 ч. 1. ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Відповідач не є власником нерухомого майна за зазначеною адресою, в квартирі не проживає. Таким чином, будь-які правові підстави для перебування на реєстраційному обліку за адресою належного позивачам нерухомого майна у відповідача відсутні. Своїм перебуванням по теперішній час на реєстраційному обліку за адресою належного позивачу майна [PERSON] створює [PERSON] перешкоди в реалізації ним в повному обсязі прав та охоронюваних законом інтересів власника зазначеного майна, тобто порушує ч. 1, 2 ст. 317, ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України особа втрачає право на користування житлом у разі відсутності її без поважних причин понад рік. Відповідно до положень частини 1 статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Оцінивши вищенаведені зібрані докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Враховуючи викладене та

Outcome: approved