Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-13 00:00:00

У квітні 2010 року [PERSON] звернувся до суду із позовом в якому просив усунути йому перешкоди у користування квартирою №30 будинку №53 по вул. Черняховського в м. Дніпродзержинську, яка належить йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 26 травня 1998 року, та визнати [PERSON] такою, що втратила право користування цією квартирою, а також відмінити реєстрацію відповідачки в цій квартирі. У червні 2009 року вони припинили сумісне проживання і відповідачка виїхала із цієї квартири. [PERSON] звернулася із зустрічною позовною заявою про вселення у квартиру позивача, вказуючи на те, що із 09 жовтня 1999 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із позивачем і як член сімї поселилась у спірній квартирі. Шлюб було розірвано 08 вересня 2009 року. В день розірвання шлюбу позивач зібрав її речі і виставив їх на вулицю, а на дверях квартири змінив замки. Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 лютого 2011 року відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Задоволено зустрічний позов. [PERSON] вселена в квартиру [ADDRESS]. В апеляційній скарзі [PERSON] ставить питання про скасування рішення суду та прийняття нового рішення про задоволення його позову та відмову у задоволенні зустрічного позову посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено із порушенням норм матеріального права та без врахування обставин у справі. Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду в частині задоволення позову скасувати із наступних підстав. Приймаючи рішення про задоволення зустрічного позову суд першої інстанції виходив із того, що квартира [ADDRESS] є власністю [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 26 травня 1998 року. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі із 09 жовтня 1999 року, а розірвано шлюб рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 вересня 2009 року. Від шлюбу є неповнолітній син [PERSON], [INFO]. У спірній квартирі зареєстровані сторони та їх неповнолітній син. У квартирі мешкає [PERSON] [PERSON] вселилась в квартиру як член сімї власника квартири, але не мешкає у квартирі із червня 2009 року. Врахувавши пояснення свідків, положення ст.405 ЦК України, ст.156 ЖК України, рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 вересня 2009 року суд вважав, що між сторонами склалися неприязні взаємовідносини, відсутність взаєморозуміння, особисті конфлікти та взаємні образи. [PERSON] виїхала із спірної квартири у червні 2009 року, а [PERSON] звернувся до суду із позовом у квітні 2010 року. У квартирі знаходиться частина майна [PERSON] та спільне майно подружжя. А тому відсутність у квартирі [PERSON] суд вважав вимушеною та зумовленою поважними причинами. Але із висновками суду в частині задоволення зустрічного позову [PERSON] про вселення погодитись не можна, оскільки вони не відповідають обставинам у справі. Допитані в суді першої інстанції свідки пояснили, що [PERSON] самостійно виїхала із спірної квартири, забрала свої речі. На теперішній час вона проживає з іншим чоловіком за іншою адресою. В матеріалах справи відсутні достовірні відомості про те, що [PERSON] змінив замки на вхідних дверях квартири, а також про те, що [PERSON] зверталася до житлових чи інших органів із приводу перешкод для проживання у спірній квартирі. [PERSON] не надала суду належних та достовірних доказів про те, що їй чинились перешкоди у користуванні квартирою, а її дії свідчать про добровільне залишення квартири, належної на праві власності [PERSON] та переїзд на інше постійне місце проживання. За таких обставин відсутні підстави для вселення [PERSON] у квартиру, належну на праві власності [PERSON] Що стосується доводів апеляційної скарги про задоволення позову [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, то вони є безпідставними. Позов [PERSON] заявлений на підставі ст.391 ЦК України, яка передбачає усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном, а не визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. А відповідно до вимог ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки [PERSON] не проживає із червня 2009 року, а позивач звернувся до суду із позовом уже у квітні 2010 року, а тому відсутні правові підстави для визнання [PERSON] такою, що втратила право користування спірною квартирою. За таких обставин рішення суду першої інстанції необхідно скасувати в частині задоволення зустрічного позову [PERSON] та відмовити в задоволенні позову в цій частині, а в іншій частині рішення суду необхідно залишити без змін.

Outcome: partial