Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-20 00:00:00

Позивач 08.09.2011 року звернувся до суду з вказаним позовом до відповідачів, зазначивши в обґрунтування своїх позовних вимог наступне. 06.02.2011 року відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], перебуваючи у стані алкогольного сп’яніння, знаходячи поблизу м.Новоазовська Донецької області вчинили у відношенні нього хуліганські дії, в наслідок чого йому були спричинені тілесні ушкодження легкого ступеня тяжкості. Постановою Новоазовського районного суду Донецької області від 15.08.2011 року кримінальна справа у відношенні відповідачів була закрита на ст. ст. 1 п. «в», «э», 6 Закону України «Про амністію». Вищезазначена постанова суду набрала законної сили. У зв’язку з спричиненими йому тілесними ушкодженнями він з 06.02.2011 року по 15.02.2011 року перебував на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні Новоазовської центральної районної лікарні, а після виписки продовжив лікування амбулаторно до проходження 21.02.2011 року ВЛК, рішенням якої звільнений від роботи водієм строком на 1 місяць. За час лікування у зв’язку з отриманими травмами ним були придбані лікарські засоби на суму 884,37 гривень, рентгенівська плівка на суму 88 гривень, проведено УЗД на суму 50 гривень, проведено комп’ютерну томограму мозку на суму 400 гривень, укладено договір страхування на суму 165 гривень та придбано паливо на поїздки до м. Маріуполя на суму 500 гривень. Таким чином, загальна сума матеріального збитку, спричиненого йому, що підтверджена платіжними документами, складає 2087,37 гривень. Також, в наслідок неправомірних дій відповідачів йому була спричинена моральна шкода, що виразилась фізичних та душевних стражданнях у зв’язку з отриманими тілесними ушкодженнями та пережитим потрясінням, його утримали в багажнику автомобіля, знущалися над людською гідністю, змусили відчути безпомічність та нереальність спасіння. До теперішнього часу в наслідок отриманих травм він відчуває головний біль, безсоння та постійне відчуття тривоги. Крім того, у зв’язку з тимчасовою втратою працездатності та перебуванням на тривалому лікуванні, він змушений був звільнитися з робити з комунального підприємства «Інткомсервіс»Новоазовського району, де працював трактористом на екскаваторі з червня 2010 року. З урахуванням викладеного розмір спричиненої йому моральної шкоди оцінює в 100000 гривень. Просив солідарно стягнути з відповідачів в рахунок відшкодування матеріальних збитків 2087,87 гривень, в рахунок відшкодування моральної шкоди 100000 гривень, а також судові витрати в сумі 900 гривень. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача визнав частково, пояснивши, що не оспорює факту вчинення хуліганських дій та згоден солідарно відшкодувати розмір матеріальних витрат, понесених позивачем, що підтверджені документально. Щодо позовних вимог про відшкодування морально шкоди, їх також визнає частково, приблизно в межах суми матеріальних витрат, понесених потерпілим. Представник відповідача [PERSON] адвокат [PERSON] в судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги позивача частково, пояснивши наступне. 06.02.2011 року з причини підозри позивача в крадіжки належних відповідачу [PERSON] документів між позивачем та відповідачем відбувся конфлікт, в ході якого [PERSON] були спричинені легкі тілесні ушкодження. Проте, щоб усугубити провину відповідачів, [PERSON] надав свідчення про вимишлені події, які не підтверджуються матеріалами кримінальної справи. Шляхом обману працівників міліції позивач намагався звинуватити відповідачів в спричиненні йому тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості у вигляді перелому ребра та перелому в області лівої частини голови. При цьому достовірно знав, що зазначені тілесні ушкодження ним отриманні задовго до конфлікту з відповідачами, що було встановлено та підтверджено двома проведеними судово –медичними експертизами. Щодо відшкодування матеріальних збитків, вважає, що документально підтверджені лише витрати на придбання лікарських засобів на суму 805,3 гривні, придбання рентгенівської плівки на суму 88 гривень, УЗД на суму 50 гривень, КТ на суму 400 гривень та витрати страхування на суму 15 гривень. Таким чином, у випадку підтвердження необхідності придбання лікарських засобів за призначенням лікаря, матеріальні збитки підлягають солідарному відшкодуванню потерпілими в сумі 1358 гривень. Стосовно чеків на придбання полива вважає, що позивачем не підтверджена необхідність поїздок до м. Маріуполя за медичною допомогою в зазначені дні. Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, вважає їх не підлягаючими задоволенню з урахуванням неправдивих свідчень потерпілого про обставини конфлікт та його намаганнями притягнути відповідачів до відповідальності за спричинення середньої тяжкості тілесних ушкоджень, тобто за злочин, який вони не скоювали. В судовому засіданні відповідач [PERSON] не оспорюючи факту скоєння хуліганських дій, позовні вимоги позивача визнав частково, а саме в частині відшкодування матеріальних збитків на суму придбання лікарських засобів, що підтвердженні документально, в частині відшкодування моральної шкоди на суму, що буде дорівнювати розміру понесених позивачем матеріальних збитків. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не оспорював факт скоєння хуліганських дій та погодився понести відповідальність на суму, визначену судом. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що позовні вимоги позивача в частині відшкодування матеріальних збитків не визнають, виходячи з наступного. Відповідати за цивільно –правові наслідки, що наступили для позивача, на їх думку, [PERSON] не повинен, оскільки його вина не встановлена, бо відповідно до положень ч.4 ст. 61 ЦПК України доказуванні не підлягають обставини, що встановлені вироком суду, а не постановою про застосування ЗУ «»Про амністію». Більш того, в одному з висновків СМЕ, проведеному в ході розслідування кримінальної справи, експерт надав відповідь, що удари в область лиця [PERSON] наносили [PERSON], [PERSON] та [PERSON], а ні [PERSON]. Його, [PERSON], роль у злочині полягала лише в тому, що він знаходився на час вчинення протиправних дій у відношенні позивача поруч з вказаними особами, проте особисто ніякою участі в хуліганських діях не приймав. Крім того, пред’являючи позов про відшкодування витрат на лікування, позивач не надав суду доказів того, що придбанні ним лікарські засоби йому дійсно буди призначені лікарем. Щодо відшкодування моральної шкоди, то на їх думка, розмір, який суд визначить необхідним стягнути з [PERSON] повинен бути мінімальним, з урахуванням його незначної участі у злочині. Суд, вислухавши сторони, представників відповідачів та дослідивши письмові докази по справі, вважає позовні вимоги [PERSON] такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Так, судом у судовому засіданні встановлено, що постановою Новоазовського районного суду Донецької області від 15 серпня 2011 року [PERSON], [PERSON],[PERSON] та [PERSON] звільненні від кримінальної відповідальності за ст. 296 ч. 2 КК України на підставі ст. ст. 1 п. «в», «э», 6 Закону України «Про амністію»(а.с. 16-17). Як вбачається з зазначеної постанови, в наслідок протиправних дій [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] –[PERSON] спричинені згідно висновків судово –медичних експертиз тілесні ушкодження у вигляді забиття, садін обличчя, гематоми повік правого ока, струсу головного мозку, синців шиї, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що потягли короткочасний розлад здоров’я, як потребуючи для свого лікування строк свище 6, але не більше 21 дня. Відповідно з ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 1 ст. 1167 УК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. На підставі викладених вище норм законодавства України і встановлених судом обставин суд приходить до висновку, що матеріальні збитки, спричиненні [PERSON] повинні бути солідарно стягнуті зі всіх відповідачів, оскільки їх спільними діями, спричинена шкода потерпілому. При цьому суд відзначає, що критично ставиться до посилань відповідача [PERSON] та його представника адвоката [PERSON] на те, що [PERSON] взагалі не повинен відшкодовувати матеріальні збитки, спричиненні [PERSON] з тих підстав, що особисто не спричиняв останньому тілесні ушкодження, оскільки по-перше, факт вчинення хуліганських дій у відношенні позивача визнаний в судовому засіданні відповідачами [PERSON], [PERSON] та [PERSON] А по-друге, окрім не визнання своєї провини, з боку відповідача [PERSON] під час розгляду справи не надано жодного доказу на підтвердження того, що він не приймав особистої участі в хуліганських діях у відношенні [PERSON] На підставі добутих у судовому засіданні доказів, суд приходить до висновку, що розмір матеріальних збитків, які підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача становить 1792,27 гривні, що складаються з документально підтверджених витрат на придбання лікарських засобів та проведення рентгену на суму 1342,27 гривень (а.с.31-36), витрат на проведення УЗД на суму 50 гривень та витрат на комп’ютерну томографія на суму 400 гривень (а.с. 32). Проте суд не приймає як належний доказ понесених витрат товарний чек на придбання лікарських засобів на а.с. 35, оскільки він не містить дати його видачі та підпису особи, що його видала. А також не приймає як належний доказ касові чеки на придбання палива на а.с. 36, оскільки зазначені в них дати не відносяться до періоду, коли потерпілий проходив лікування. Стосовно позовних вимог в частині відшкодування витрат на медичне страхування, суд вважає їх не підлягаючими задоволенню, оскільки витрати на страхування є добровільними та не належать до шкоди, пов’язаної з лікуванням потерпілого. З урахуваннями принципів розумності та справедливості, глибини та ступеня моральних страждань, суд вважає позовні вимоги позивача [PERSON] в частині відшкодування моральної шкоди підлягаючими задоволенню частково, а саме на суму 5000 гривень і вважає, що вказана сума підлягає стягненню з відповідачів пропорційно до ступеня вини кожного у вчиненні хуліганських дій, а саме з [PERSON] та [PERSON] стягненню підлягає по 1500 гривень з кожного, а з [PERSON] та [PERSON] стягненню підлягає по 1000 гривень з кожного. Щодо відшкодування витрат на правову допомогу, то вони підлягають задоволенню частково на суму 480 грн. (50% від 960 грн. –розмір мінімальної заробітної плати у вересні 2011 року на час звернення позивача з позовом до суду), виходячи з того, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 590 від 27.04.2006 року «Про граничні розміри компенсації витрат, пов’язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ і порядок їх компенсації за рахунок держави»витрати, пов’язані з вчиненням інших дій необхідних для розгляду справи не можуть перевищувати 50 відсотків мінімальної заробітної плати за сукупність дій, необхідних для розгляду справи. Тобто з кожного з відповідачів підлягає стягненню по 120 гривень витрат на правову допомогу. Також, виходячи з того, що розмір ставки судового збору за подання позовної заяви майнового характеру та за подання позовної заяви про відшкодування моральної шкоди становить по 214,60 грн. суд пропорційно до суми задоволених позовних вимог стягує з відповідачів [PERSON] та [PERSON] по 118,03 гривень судового збору, а з [PERSON] та [PERSON] по 96,57 гривень судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial