Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, в якому посилається на те, що вона є співвласником 1/5 частини трикімнатної квартири [ADDRESS]. Іншими співвласниками є її мати [PERSON] (2/5 часток), брат [PERSON] (1/5 частка) та тітка [PERSON] (1/5 частка). В спірній квартирі вона проживала до 2009 року та після того як вийшла заміж тимчасово переїхала до свого чоловіка, який мешкав зі своїми батьками. Особисті речі залишила у спірній квартирі. В червні 2010 року у неї народився син. Оскільки батьки її чоловіка є людьми похилого віку та за своїм станом здоровя не можуть спільно проживати з нею та дитиною, позивач вимушена повернутися до спірної квартири. Проте, потрапити до квартири не вдалось, оскільки замки на дверях були замінені, а родичі заперечують проти її проживання у квартирі. Вказує, що у спірній квартирі також проживає її вітчим [PERSON], згоду на вселення якого вона не давала. Враховуючи наведене позивач просила вселити її у спірну квартиру; визначити порядок користування квартирою, виділивши їй з сином в окреме користування кімнату площею 12 кв.м, відповідачам кімнати площею 16 кв.м та 18 кв.м, місця загального користування залишити у спільному користуванні; виселити з квартири [PERSON] В ході розгляду справи позивачка подала заяву про залишення без розгляду позовних вимог про виселення [PERSON] Ухвалою суду від 05 березня 2012 року позовну заяву позивача в частині позовних вимог про виселення [PERSON] залишено без розгляду. Інші позовні вимоги позивач та її представник підтримали. Також позивач та її представник зазначили, що в позові неправильно вказано жилу площу кімнат у спірній квартирі, оскільки у них не було технічної характеристики квартири. Тому усно уточнили, що просять встановити такий порядок користування квартирою: виділити позивачу з сином в окреме користування кімнату площею 12,1 кв.м, відповідачам кімнати площею 14,1 кв.м та 17, 2 кв.м, місця загального користування залишити у спільному користуванні. Додатково позивач пояснила, що весною 2011 року мати та її чоловік змінили замки у вхідних дверях, ключі їй не дали та вказали, що якщо їй потрібно забрати свої речі, то їй необхідно заздалегідь зателефонувати, домовитися про зустріч і вони тоді впустять її в квартиру. У листопаді 2010 року зверталась до міліції, оскільки її чоловік за попередньою домовленістю повинен був забрати речі з спірної квартири, проте не зміг цього зробити, оскільки двері ніхто не відчинив. Також позивач вказала, що до одруження проживала у кімнаті 17,2 кв.м разом зі своїм братом. Відповідач [PERSON], який одночасно є представником відповідачів [PERSON] та [PERSON], проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на наступне. З 1987 року, з часу одруження з [PERSON], він проживає у спірній квартирі разом зі своєю дружиною, інвалідом 2 групи, від шлюбу з якою вони мають сина [PERSON], інваліда 2 групи з дитинства, який має хворобу нирок. На час одруження у дружини була дочка 6 років від першого шлюбу [PERSON] (позивач по справі), до якої він відносився, як до своєї дитини. В подальшому позивач взяла собі його прізвище та по батькові. В 2009 році позивач вийшла заміж за чоловіка, старшого за неї на багато років та переїхала проживати до нього. Коли чоловік позивача заходив у гості, він без дозволу оглядав їх особисті речі, та деякі забирав з собою. Тому, коли вони поїхали відпочивати, закрили свою кімнату на ключ. Після повернення з відпустки, позивач сама їм віддала комплект ключів від квартири. Весною 2011 року вони змінили замки у вхідних дверях, ключі позивачу від квартири не давали. Відповідач [PERSON] вказав, що у разі задоволення позову, позивач разом зі своїм сином та чоловіком вселиться в квартиру, що зробить неможливим проживання у ній двох інвалідів (його дружини та сина). Відповідач [PERSON] перенесла інсульт, у неї паралізована ліва частина тіла, тому вона потребує постійного стороннього догляду та відповідних умов проживання. Також відповідач [PERSON] зазначив, що вони неодноразово пропонували виплатити позивачу грошову компенсацію за належну їй частку, проте укласти будь-яку угоду з позивачем так і не вдалося. Відповідач [PERSON], мати позивача, проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що між нею та дочкою склалися вкрай неприязні стосунки, дочка зовсім не цікавиться її справами, станом здоровя та нічим їй не допомагає. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про день, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, відповідача [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, встановив на ступне. Спірна квартира [ADDRESS] має три кімнати житловою площею 43,4 кв.м, а саме: кімнати площею 14.1, 12.1 та 17.2 кв.м, загальна жила площа квартири становить 66.1 кв.м. В квартирі зареєстровані [PERSON] (мати), [PERSON] (син), [PERSON] (дочка) та [PERSON], [INFO] (онук). В квартирі також без реєстрації проживає відповідач [PERSON], який являється чоловіком [PERSON] У 1997 році позивач [PERSON] змінила прізвище на [PERSON], по батькові на Ігорівна, що підтверджується відповідним свідоцтвом (а.с. 31). Після одруження позивач змінила прізвище на [PERSON]. Згідно відповіді Київського міського БТІ (а.с. 44) спірна квартира на праві власності зареєстрована за [PERSON] 2/5 часток, за [PERSON] 2/5 часток і за [PERSON] 1/5 частка. Право власності за [PERSON] не зареєстровано. З договору дарування від 09 грудня 2010 року вбачається, що [PERSON] подарувала належну їй на праві власності 1/5 частину спірної квартири [PERSON] Частина жилої площі в квартирі, яка відповідає частці позивача, становить 8,68 кв.м (43,4:5). Відповідно до вимог ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З огляду на викладене, а також враховуючи те, що відповідачі не заперечують, що ними змінені замки у вхідних дверях і ключі позивачу не надано, вимоги позивача про вселення до спірної квартири, як її співвласника, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Позовні вимоги щодо визначення порядку користування квартирою шляхом надання в користування позивачу та її малолітньому сину кімнати площею 12,1 кв.м, а відповідачам кімнат площею 14,1 та 17,2 кв.м з залишенням у спільному користуванні місць загального користування, задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Відповідно до частин 1-3 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 р. N 20 „Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Проте, надання позивачу у користування кімнати площею 12,1 кв.м порушить права інших співвласників, оскільки по відношенню до відповідачів матиме місце відступ від розміру жилої площі, що припадає на їхні частки в зазначеній квартирі в сторону зменшення, тоді як позивач отримає у користування на 3,42 кв.м жилої площі більше від жилої площі в квартирі, яка відповідає частці позивача, що призведе до порушення права інших співвласників щодо володіння та користування квартирою. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] проти встановлення такого порядку користування квартирою між співвласниками заперечують. Крім того, такий порядок користування спірною квартирою, як пояснювала сама позивачка, раніше також між співвласниками не встановлювався. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги в частині визначення порядку користування квартирою задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: partial