Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-19 00:00:00

[PERSON] попередньо звернулася до суду з позовом до Дніпропетровської державної нотаріальної контори №1 та [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва на право спадщини ВСО №608771 від 03.02.2006 року мотивуючи його тим, що існують суперечності з приводу спадщини у виді житлового [ADDRESS]У лютому 2006 року вона дізналася, що відповідач [PERSON] звернувся до Преображенської сільської ради Томаківського району, Дніпропетровської області з метою реєстрації у господарській книзі оскаржуваного нею свідоцтва про право на спадщину. Вказаний житловий будинок у свій час був успадкований її батьком, [PERSON], який помер [INFO] року, спадкоємцями після смерті якого являються вона та її рідна сестра [PERSON], у зв'язку із чим вони звернулися до Дніпропетровської державної нотаріальної контори №1 із заявами про прийняття спадщини. [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та Державних актів на право приватної власності на земельну ділянку обґрунтувавши його наступним чином. 03 лютого 2006 року він отримав в Першій Дніпропетровській державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом на домоволодіння, що знаходиться в [ADDRESS], яке належало його батькам. Саме отримане ним свідоцтво про право на спадщину і оспорюється [PERSON], яка вважає, що успадкувала вказаний будинок після смерті свого батька, а його брата, [PERSON], який помер [INFO] року, посилаючись при цьому, на свідоцтво про право на спадщину за законом, видане державним нотаріусом Томаківської державної нотаріальної контори 04 лютого 1997 року на означений спадковий будинок. Свідоцтво, видане [PERSON] він вважає недійсним, так як слідуючи змісту архівних документів спадкових справ наданих Таківською державною нотаріальною конторою, свідоцтво про право на спадщину на спадковий будинок їхніх батьків [PERSON] отримав шляхом обману. Означений житловий будинок належав їхнім батькам -[PERSON] та [PERSON]. Їхній батько, [PERSON] помер [INFO] року і після його смерті спадкоємицею стала його дружина і їхня мати [PERSON], яка фактично прийняла спадщину, але юридично не оформила свого спадкового права. Після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року спадщину прийняв він, що підтверджується довідкою Преображенської сільської ради від 24.01.2006 року про фактичний вступ в управління та володіння спадковим майном та рішення Томаківського районного суду від 11.11.2005 року про визнання за ним права власності на частину спадщини, що залишилася після смерті матері у виді земельної частки (паю). За таких обставин правових підстав визнання недійсним його свідоцтва про право на спадщину за законом немає, а видане на ім'я батька [PERSON] свідоцтво про право на спадщину від 04.02.1997 року необхідно визнати недійсним, виходячи із того, що після смерті їхніх батьків, [PERSON] 04.02.1997 року подав до Томаківської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини і про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті їхнього батька [PERSON] ввівши тим самим державного нотаріуса в оману, вказавши про відсутність інших спадкоємців. [PERSON] навмисно не надав державному нотаріусу свідоцтво про смерть їхньої матері-[PERSON]., яка померла останньою, а за час свого життя фактично прийняла спадщину, як особа, яка проживала сумісно із спадкодавцем на день смерті свого чоловіка за нормами ЦК України (1963 року). Більше того, [PERSON] не вказав у своїй заяві державному нотаріусу про наявність у нього братів та сестер, в тому числі і його, як спадкоємця, який прийняв спадщину вже після смерті їхньої матері. [PERSON], отримавши свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок за законом у 1997 році, за час свого життя не зареєстрував в органах БТІ своє спадкове право. Йому стало відомо про наявність свідоцтва про право на спадщину на ім'я [PERSON] в травні 2006 року, коли [PERSON] звернулася до суду з позовом до нього про визнання недійсним отриманого ним свідоцтва про право на спадщину, що відкрилася після смерті матері. Державні акти на земельну ділянку, яка знаходиться по [ADDRESS], отримані [PERSON] також мають бути визнані недійсними, оскільки були отримані нею на підставі свідоцтва про право на спадщину, яке ним оспорюється. 13.10.2005 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Томаківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про визнання права власності на земельну ділянку (пай) у порядку спадкування за законом, площею 6,87 умовних кадастрових гектарів вартістю 63326 гривень на яку мала право за час свого життя його померла мати [PERSON], як член колишнього КСП «Зірка»Томаківського району дніпропетровської області. Крім того, просить зобов'язати Томаківську райдержадміністрацію видати йому Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку в зазначеному розмірі. В обґрунтування цих вимог, [PERSON] посилається на те, що його мате [PERSON], за час свого життя, являючись членом колишнього КСП «Зірка» Томаківського району Дніпропетровської області мала право на земельну частку (пай), що підтверджується довідкою Томаківського районного відділу земельних ресурсів про те, що вона була включена до списку осіб, які мають право на землю, доданого до Державного акту на право колективної власності на землю виданого Преображенською сільською радою 10.02.1994 року колишньому КСП «Зірка»Томаківського району Дніпропетровської області. Однак, при житті його мати не отримала документ підтверджуючий її право на земельну ділянку, так як видача сертифікатів на право на землю мала місце вже після її смерті. Як єдиний спадкоємець по закону на майно матері, який прийняв спадщину у встановлений законом строк, згідно ст. 113 Інструкції про порядок здійснення нотаріальних дій нотаріусами України, яка діяла на той час, оскільки мав у наявності у себе ощадної книжки спадкодавця. Згодом [PERSON] разом з [PERSON] (дошлюбне прізвище якої [PERSON]) уточнили позовні вимоги до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та Томаківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області і просять суд визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий [ADDRESS] виданого 03.02.2006 року [PERSON] Першою Дніпропетровською Державною нотаріальною конторою, визнати за кожною із них право особистої приватної власності на 1/2 частину зазначеного житлового будинку, визнати частково недійсним Державного акту на право власності на земельну частку (пай) площею 6,63 умовних кадастрових гектарів розташованої на землях Преображенської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області, виданого [PERSON], визнати за кожною із них право особистої приватної власності на 1/2 частину земельної частки (паю) площею 6,63 га земель Преображенської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області та зобов'язати Томасівську райдержадміністрацію видати їм Державний акт на право власності на земельну частку (пай) вказаного розміру. Позовні вимоги мотивовані тим, що вони є рівноправними спадкоємицями спадщини, яка відкрилася після смерті їхнього батька [PERSON], який за час свого життя прийняв спадщину після смерті свого батька [PERSON], оскільки протягом шести місяців звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Згідно свідоцтва про право особистої власності на житловий [ADDRESS] власником його був [PERSON] після смерті якого спадкоємцями першої черги за законом залишилися його дружина -[PERSON], діти -[PERSON], який являвся їх батьком, [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] [PERSON] згідно ч. 1 ст. 549 ЦК України (1963 року) прийняв спадщину після смерті свого батька у виді житлового будинку, проживаючи у ньому разом із матір'ю у 1993 році, користуючись та володіючи житловим будинком та іншим майном померлого, отримав ощадні книжки свого батька, які надав нотаріусу при отриманні свідоцтва про право на спадщину. [PERSON] також прийняла спадщину після смерті свого чоловіка, у виді житлового будинку, проживаючи у ньому на час відкриття спадщини, однак свідоцтво про право на спадщину не отримала. Жодний із інших названих спадкоємців не прийняв спадщину після смерті [PERSON], оскільки відповідно до ч. 2 ст. 553 ЦК України (1963 року) не вчинили жодних із дій, які б свідчили про прийняття спадщини. До цього, окрім їхнього батька [PERSON], всі інші спадкоємці вважаються такими, що відмовилися від спадщини, так як протягом шести місяців з дня відкриття спадщини не звернулися до державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини. Із цього слідує, що [PERSON] та їхній батько [PERSON] отримали право на спадщину по 1/2 частині житлового будинку. Після смерті [PERSON] [INFO] року відкрилася спадщина на 1/2 частину житлового будинку та на земельну частку (пай), яку відповідно до вимог ч. 1 ст. 549 ЦК України (1963 року) отримав їхній батько [PERSON], так як доглядав спадковий будинок, користувався ним, приватизував за собою земельну ділянку для обслуговування будинку, проживав у ньому до дня своєї смерті. Інші спадкоємці першої черги після смерті [PERSON], як [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] спадщину не прийняли, оскільки не здійснили жодної із дій передбачених ч. 2 ст. 553 ЦК України (1963 року). Їхній батько ж 04.02.1997 року отримав у Першій Дніпропетровській державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок, а 15.01.1997 року отримав у Преображенській сільській ради томасівського району Державний акт на право приватної власності на землю для обслуговування житлового будинку. Звернувшись із позовом до суду [PERSON] пропусти строк позовної давності у три роки, оскільки не оспорив право їхнього батька на житловий будинок та земельну ділянку. Вони прийняли спадщину за законом вже після смерті їхнього батька [PERSON], який помер [INFO] року і отримали свідоцтво про право на спадщину на частину належного йому майна, оскільки у наявності у [PERSON] є свідоцтво про право на спадщину на житловий [ADDRESS] та Державний акт на право на земельну частку (пай), на який мала право [PERSON] На час видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину від 03.02.2006 року існував лише один правовстановлюючий документ на житловий будинок - свідоцтво про право на спадщину за законом на ім'я [PERSON] від 04.02.1997 року. Право на житловий будинок їхній батько не зареєстрував в органах БТІ, оскільки чинне на той час законодавство не передбачало обов'язкової реєстрації свідоцтва для набуття права власності на майно і набувалося лише з моменту отримання правовстановлюючого документу. Спірний житловий будинок не належав [PERSON] оскільки будь-яких документів на власність немає, а тому нотаріус їх і не отримав. Видавши 03.02.2006 року [PERSON] свідоцтво на право на спадщину на житловий будинок, нотаріус порушив вимоги ст. ст. 1218, 1268 ЦК України (2003 року) не врахуваши наявність іншого свідоцтва на право на спадщину за законом виданого [PERSON], через що на підставі ст. 1301 ЦК України (2003 року) його слід визнати недійсним. Довідка Томаківського районного відділу земельних ресурсів Дніпропетровської області від 28.09.2005 року №3/08-834 підтверджує, що [PERSON] мала право на земельну частку (пай) площею 6,87 умовних кадастрових гектарів в землях колишнього КСП «Зірка», однак за час свого життя сертифікат на право на землю вона не отримала. Відповідно до п. 2 Указу Президента України від 08.08.1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям»[PERSON], була внесена до списку, який додавався до Державного акту на право колективної власності на землю, так як на час паювання земель КСП «Зірка»Томаківського району перебувала у членстві господарства. Після смерті [PERSON] право на земельну частку (пай) успадкував їхній батько [PERSON], а вже після його смерті спадщину у виді права на земельну частку (пай) отримали вони. Таким чином, виданий [PERSON] державний акт на право власності на землю необхідно визнати частково недійсним, виходячи із того, що рішення суду на підставі якого було його видано скасовано апеляційним судом Дніпропетровської області. Доповнивши свої позовні вимоги до [PERSON], [PERSON] та Преображенської сільської ради від 10.04.2008 року, [PERSON] просить суд: - визнати незаконним рішення Преображенської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області №32 від 09.09.1996 року в частині передачі у приватну власність [PERSON] землі для присадибної ділянки та підсобного господарства, площею 0,85 га, що розташованої по [ADDRESS] - визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого 15.01.1997 року за реєстровим №347/345 Преображенською сільською радою Томаківського району Дніпропетровської області на право приватної власності на землю для присадибної ділянки та підсобного господарства площею 0,85 га за вказаною адресою на ім'я [PERSON]; - визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, виданого 04.02.1997 року за реєстровим №141 державним нотаріусом Томаківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області на ім'я [PERSON] щодо житлового [ADDRESS] та грошового внеску; - визнати недійсними державні акти серії [NUMBER] і [NUMBER] в межах 1/2 частини земельної ділянки загальною площею 0,85 га по [ADDRESS], виданого 22 січня 2007 року на [PERSON]. - визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом виданого державним нотаріусом першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори 26 травня 2006 року за реєстровим номером 779 після померлого [INFO] року [PERSON] щодо земельної ділянки площею 0,85 га по [ADDRESS] на ім'я [PERSON]; - визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом виданого державним нотаріусом першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори 26 травня 2006 року за реєстровим номером 779 після померлого [INFO] року [PERSON] щодо земельної ділянки площею 0,85 га по [ADDRESS] на ім'я [PERSON]; - визнати недійсним договір поділу спадкового майна в частині розподілу між сторонами земельної ділянки площею 0,85 га, розташованої на території [ADDRESS], переданої для присадибної ділянки та підсобного господарства, укладеного між [PERSON] та [PERSON], що посвідчений державним нотаріусом Першої дніпропетровської нотаріальної контори 26 травня 2006 року; - визнати недійсним державний акт на право власності на землю серії [NUMBER], виданого 22.01.2007 року Томаківським районним відділом земельних ресурсів Дніпропетровської області на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 0,6 га по [ADDRESS]; - визнати недійсним державний акт на право власності на землю серії [NUMBER], виданого 22.01.2007 року Томаківським районним відділом земельних ресурсів Дніпропетровської області на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 0,6 га по [ADDRESS]; - визнати за ним у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року право власності на земельну частку (пай) площею 6,87 умовних кадастрових гектарів, вартістю 63326 гривень, розташованої на території Преображенської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області, на який померла [PERSON] мала право, як колишній член КСП «Зірка»Томаківського району Дніпропетровської області та визнати дійсним виданий 14.03.2006 року Томаківським районним управлінням земельних ресурсів державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] на його ім'я. При цьому зазначив, що після смерті [INFO] року його батька [PERSON] відкрилася спадщина на 1/2 частину житлового [ADDRESS], грошові вклади з належними відсотками і компенсаціями у філії Ощадбанку №6696/16 на рахунках [NUMBER] на суму 1423 гривні 45 копійок, [NUMBER] на суму 98 гривень 60 копійок, [NUMBER] на суму 0 гривень 06 копійок. Відповідно до свідоцтва про право власності від 05.08.1988 року житловий будинок мав статус колгоспного двору, головою якого був [PERSON], однак після набрання чинності 15.04.1991 року Законом України «Про власність»співвласниками будинку стали подружжя [PERSON] та [PERSON], яка з моменту придбання колгоспного двору проживала у будинку та являлася членом сім'ї голови колгоспного двору. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] явилися його дружина [PERSON] та діти, він, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з числа яких спадщину прийняла лише його дружина, яка фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, відповідно до ст.. 549 ЦК України (1963 року). До нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини [PERSON] не зверталася, свідоцтво про право на спадщину не отримувала та правовстановлюючі документи на будинок і грошові вклади на себе не переоформлювала. Після смерті [INFO] року [PERSON] відкрилася спадщина на житловий [ADDRESS] та право на земельну частку (пай) розміром 6,87 умовних кадастрових гектарів, вартістю 63326 гривень в землях колишнього КСП «Зірка»Томаківського району Дніпропетровської області, грошові вклади з належними відсотками і компенсаціями у філії Ощадбанку №6696/16 на рахунках [NUMBER] на суму 771 гривня 40 копійок, [NUMBER] на суму 98 гривень 55 копійок, [NUMBER] на суму 0 гривень 02 копійки та грошові вклади на ім'я [PERSON] з належними відсотками і компенсаціями у філії Ощадбанку №6696/16 на рахунках [NUMBER] на суму 1423 гривні 45 копійок; [NUMBER] на суму 98 гривень 60 копійок, № 057360 на суму 0 гривень 06 копійок. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] були він, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], який помер [INFO] року), [PERSON], [PERSON], який помер [INFO] року. За взаємною домовленістю між усіма спадкоємцями він одноособово прийняв спадщину після смерті померлої [PERSON], про що фактично вступив у володіння та управління будинком, предметами домашньої обстановки та іншим майном. Після смерті своєї матері він постійно приїздив до села, доглядав за спадщиною, однак до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звертався вважаючи своє безумовне право на спадщину, яке ніким не оспорювало ся. Після смерті його брата [PERSON] [INFO] року, рідні дочки останнього [PERSON] та [PERSON] заявили своє право на спадщину, не тільки після смерті свого батька, а й на будинок його батьків. На підставі рішення Томаківського районного суду від 11.11.2005 року за ним було визнано право власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом після смерті його матері [PERSON] та видано відповідний Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 14.03.2006 року Томаківським районним управлінням земельних ресурсів. 03.02.2006 року Першою державною нотаріальною конторою йому були видані після смерті [PERSON] свідоцтво за №105 про право на спадщину за законом на житловий [ADDRESS] та свідоцтво за №107 про право на спадщину на грошові вклади з належними відсотками і компенсаціями по вкладах на рахунках [NUMBER] на суму 771 гривня 40 копійок, [NUMBER] на суму 98 гривень 55 копійок, [NUMBER] на суму 0 гривень 02 копійки, [NUMBER] на суму 1423 гривні 45 копійок, [NUMBER] на суму 98 гривень 60 копійок, [NUMBER] на суму 0 гривень 06 копійок. Про те, що його брат [PERSON] отримав у державній нотаріальній конторі 04.02.1997 року свідоцтво про право на спадщину за померлим батьком [PERSON] на житловий [ADDRESS] та грошові внески він дізнався коли [PERSON] у травні 2006 року звернулася до суду з позовом до нього про визнання недійсним отриманого ним свідоцтва про право на спадщину, яка відкрилася після смерті [PERSON] На підставі виданого його брату [PERSON] свідоцтва про право на спадщину від 04.02.1997 року останньому, згідно рішення Преображенської сільської ради №32 від 09.09.1996 року, було видано Державний акт серії [NUMBER] від 15.01.1997 року на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,85 га, по [ADDRESS], який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №347/345. Після смерті [PERSON], Першою дніпропетровською державною нотаріальною конторою було видано 26.05.2006 року спадкоємцям [PERSON] та [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом кожній по 1/2 частині вказаної земельної ділянки, про що зареєстровано в реєстрі за №779 за першою та за №784 за другою. 26.06.2006 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір поділу спадкового майна, який посвідчено Першою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, відповідно до умов якого, земельна ділянка площею 0,85 га по [ADDRESS] перейшла у власність [PERSON] Томаківським районним відділом земельних ресурсів, на підставі вказаних свідоцтв про право на спадщину за законом та договору про поділ спадкового майна, [PERSON] було видано державні акти серії [NUMBER] та [NUMBER] від 22.01.2007 року на право приватної власності на означену біля спадкового будинку земельну ділянку. Вважаючи таким, що суперечить вимогам діючого на той час законодавства свідоцтво про право на спадщину за законом від 04.02.1997 року виданого [PERSON], він посилається на те, що право власності на майно колгоспного двору, яке збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які не менше трьох років підряд станом на 15.04.1991 року брали участь своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, а загальні правила спадкування щодо частки колгоспного двору в майні застосувалися після 01.07.1990 року. Так як згідно ст.. ст.. 17, 18 Закону України «Про власність»майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї та майно осіб, що ведуть селянське (фермерське) господарство, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Спірне домоволодіння, згідно зі ст.. 22 КпШС України, з 15.04.1991 року належало на праві спільної сумісної власності подружжю [PERSON] та [PERSON] Після смерті батька [PERSON], єдиним спадкоємцем його майна була його дружина [PERSON], яка проживала на час відкриття спадщини у спадковому будинку і вважається такою, яка фактично прийняла спадщину шляхом вступу в управління спадковим майном, про що свідчить довідка Преображенської сільської ради №36 від 24.01.2006 року. Спадкоємець [PERSON] пропустив шестимісячний строк визначений ст.. 549 ЦК України (1963 року) для подачі до державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. Зі змісту заяви [PERSON] до державної нотаріальної контори неможливо зрозуміти, які було надано документи, які підтвердили факт прийняття спадщини, що передбачено п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Мін'юсту України від 18.06.1994 року. Нотаріусом не було встановлено належність майна, на яке було видано свідоцтво про право на спадщину [PERSON], як це передбачено п. 121 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Подаючи до державного нотаріуса заяву про прийняття спадщини, [PERSON] не повідомив про наявність інших рівноправних спадкоємців. Не будучи зареєстрованим у спадковому будинку, [PERSON] приватизував земельну ділянку площею 0,85 га на підставі рішення сільської ради за №32 від 09.09.1996 року, тоді коли свідоцтво про право на спадщину отримав лише 04.02.1997 року. Таким чином свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно ст. 1301 ЦК України може бути визнано недійсним за рішенням суду, якщо особа, якій воно було видано не мала права на спадкування. В судовому засіданні [PERSON], яка діє за довіреністю від імені [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) підтримала свої позовні вимоги і заперечує проти позовних вимог [PERSON] посилаючись на їх безпідставність. [PERSON], який діє за довіреністю від [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] проти позову [PERSON] та [PERSON] заперечує, вважаючи їх протиправними та просить задовольнити свої зустрічні вимоги. Представник Томаківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області проти позову [PERSON] щодо визнання права на земельну частку (пай) площею 6,63 умовних кадастрових гектарів, після смерті [PERSON] не заперечує і просить вирішити питання у цій частині вимог на розсуд суду. Представник Преображенської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області в судове засідання не з'явився, натомість на попередніх судових засіданнях просив вирішити справу на розсуд суду. Перша дніпропетровська державна нотаріальна контора у письмові заяві просить суд розглянути справу за відсутності свого представника, покладаючись на розсуд суду. Представник відділу Держкомзему у Томаківському районі (раніше Томаківського районного відділу земельних ресурсів) просить вирішити справу на розсуд суду. Свідок [PERSON] показала, що мешкала по сусідству разом із [PERSON] та [PERSON], які проживали по [ADDRESS]. Їхній син [PERSON] проживав по [ADDRESS]. Після смерті [PERSON] залишилася проживати одна [PERSON], до якої приїздив та допомагав її син [PERSON] петро Петрович. Свідок [PERSON] показала, що вона проживала сумісно з [PERSON] з 1999 року і по день його смерті, вели спільне господарство, а після його смерті ще деякий час залишалася проживати у [ADDRESS]. При цьому, до 1999 року [PERSON] проживав у своєму [ADDRESS], а після того як їм запропонував [PERSON] вони разом перейшли проживати до батьківського будинку. Свідок [PERSON] показала, що вона проживає по [ADDRESS] Дуже добре знала [PERSON] та [PERSON], а також їхніх дітей. Після смерті [PERSON] у будинку проживала одна [PERSON], за будинком допомагали доглядати усі діти. Після смерті [PERSON] за будинком також продовжували доглядати усі діти. [PERSON] проживав у своєму будинку. Свідок [PERSON] показала, що дуже добре знала [PERSON] та [PERSON], декілька років працювала секретарем КСП «Зірка»Томаківського району. Після смерті батьків, а точніше матері у будинку деякий час проживали [PERSON] та [PERSON], так як вона проводила перепис населення. Свідок [PERSON] показала, що після смерті [PERSON] та [PERSON] деякий час проживав їхній син [PERSON] з [PERSON], оскільки проживала поряд із їхнім будинком. Свідок [PERSON] показала, що дуже добре знала подружжя [PERSON], оскільки працювала фельдшером і лікувала [PERSON] та [PERSON]. Декілька разів її виклив до батьків [PERSON] Після смерті батьків вона бачила, що у будинку перебував [PERSON], який став проживати після того як у нього став непридатним для проживання житловий будинок. Свідок [PERSON] показала, що спочатку помер [PERSON], потім [PERSON], а після їх смерті проживав їхній син [PERSON] у [ADDRESS]. [PERSON] останні п'ять років проживав з [PERSON] у батьківській хаті, так як його будинок став неприродним для проживання, де і помер. Їй він говорив, що йому брати та сестри дозволили проживати у батьківському будинку, так як йому не було де проживати. Свідок [PERSON] показала, що вона являлася колишньою дружиною [PERSON] За час шлюбу вони купували з ним старий житловий будинок по [ADDRESS], з метою побудувати новий житловий будинок, який так і не побудували. Після розлучення вона знає, що їхній будинок став непридатний для проживання, а тому її колишній чоловік [PERSON] проживав разом з [PERSON] у батьківському будинку. Потім переїхала до батьківського будинку проживати [PERSON], оскільки розійшлася зі своїм чоловіком, а [PERSON] приходив до неї, як до своєї сестри. Свідок [PERSON] показала, що вона проживала по сусідству [ADDRESS], де після смерті батьків проживав [PERSON], у якого своє житло стало непридатним для проживання. [PERSON] проживав одночасно і батьківському будинку, так і своєму, де було господарство. Потім у батьківському будинку проживала [PERSON] Спеціаліст [PERSON], який працював начальником Томаківського районного відділу земельних ресурсів, пояснив, що [PERSON] приватизував за рішенням Преображенської сільської ради присадибну земельну ділянку у межах норм, передбачених діючим на той час законодавством, площею 0,85 га, а решта землі 0,08 га, що перевищувало допустиму норму йому було надано у постійне користування, що підтверджується Державним актом на право постійного користування земельною ділянкою, який з його погляду є недійсним, оскільки має неточності. Державний акт на право приватної власності від 15.01.1997 року оформлений вірно, так як є необхідні дані і підстава рішення Преображенської сільської ради. Тобто [PERSON] набув право власності на землю на підставі рішення органу місцевого самоврядування, хоча законодавство передбачало необхідну підставу свідоцтво про право на спадщину. Вивчивши матеріали справи, заслухавши сторони, третіх осіб та свідків, суд дійшов наступного висновку. [INFO] року в с. Преображенка Томаківського району Дніпропетровської області помер [PERSON], смерть якого зареєстрована у книзі реєстрації актів про смерть від 09.01.1993 року за №3. Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК Української РСР (1963 року), який діяв на той час, відкрилася спадщина на належне йому особисто майно. Слідуючи свідоцтву про право особистої власності на житловий будинок, виданого 05.08.1988 року житловий [ADDRESS] належав колгоспному двору, головою якого був [PERSON]. З прийняттям Закону України «Про власність»(1991 року) колгоспний двір припинив своє існування. Відповідно з ЦК УРСР (1963 року) вилучено статті, що встановлювали його статус. Згідно з законодавством положення ст. ст. 17 та 18 Закону України «Про власність»щодо спільної сумісної власності поширюється на правовідносини, що виникли після введення в дію цого Закону (тобто з 15.04.1991 року). Воднораз Пленум Верховного Суду України у постанові від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності»спеціально зазначив, що до правовідносин, які виникли раніше, застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме право власності на майно, яке належало колгоспному двору та збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів включно з неповнолітніми та непрацездатними. Згідно зі ст.. 4 постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону України «Про власність»загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990 року. Довідка Преображенської сільської ради Томаківського району №34 від 24.01.2006 року підтверджує той факт, що на день смерті [PERSON], у [ADDRESS] проживала його дружина [PERSON] [INFO]. Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 22.12.2005 року та витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно виданого 26.01.2006 року підтверджують, що одноособовим власником житлового [ADDRESS] являвся [PERSON]. Крім цього, у наявності спадкодавця [PERSON] були грошові заощадження в Ощадному банку України, рахунки за [NUMBER] -98 гривень 60 копійок, [NUMBER] -1423 гривні 45 копійок, [NUMBER] -0 гривень 06 копійок, а загальною сумою 1522 гривні 11 копійок, що підтверджується відповідними відомостями філії -Марганецьке відділення №6696 ВАТ «Державний Ощадний банк України». Слідуючи припису ст. 529 ЦК УРСР (1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР (1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; чи якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Отже після смерті, [PERSON], спадкоємцями його майна першої черги явилися його дружина [PERSON] та діти: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], що підтверджується відповідними свідоцтвами про шлюб та свідоцтвами про народження. З числа перелічених спадкоємців спадщину після смерті [PERSON] у рівних частках прийняли його дружина [PERSON] як така, що фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, оскільки проживала разом із спадкодавцем і продовжувала проживати після його смерті, а відповідно і розпоряджалася житловим будинком та його син [PERSON], оскільки 04.02.1997 року звернувся до Томаківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області із заявою про прийняття спадщини. Підставою видачі 04.02.1997 року [PERSON] свідоцтва про право на спадщину після смерті його батька [PERSON], на житловий будинок по [ADDRESS], послугувало наявність у нього ощадної книжки спадкодавця, що і було передбачено п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року N 18/5. Посилання [PERSON] про те, що незрозумілим залишається, що саме подав [PERSON] до нотаріальної контори на підтвердження фактичного прийняття спадщини, суд не приймає до уваги, так як нотаріусом перевірялося справжність доказу для видачі свідоцтва про право на спадщину. Однак, у поданій 04.02.1997 року державному нотаріусу заяві, [PERSON] не вказав про наявність і інших спадкоємців першої черги, у тому числі і про проживання на час смерті батька і своєї матері [PERSON], що і явилося підставою для видачі свідоцтва про право на спадщину на все майно. Таким чином, з підстав передбачених ст. 1301 ЦК України (2003 року) суд вважає необхідним визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 04.02.1997 року щодо спадкування [PERSON] 1/2 частини житлового [ADDRESS] враховуючи також і те, що останній звернувшись із заявою до нотаріуса після смерті свого батька [PERSON], не вказав про те, що після смерті спадкодавця залишилася проживати у будинку його мати [PERSON], що позбавило державного нотаріуса з'ясувати дійсні обставини при визначені часток у спадщині. Неповна інформація про наявність і інших спадкоємців, послугувала іншому державному нотаріусу Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори 03.02.2003 року видати [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий [ADDRESS] після смерті його матері [PERSON] померлої [INFO] року, яка фактично прийняла спадщину, але юридично не оформила своїх спадкових прав, після смерті свого чоловіка [PERSON]. Виходячи із наведених обставин видане 03.02.2006 року [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом також необхідно визнати частково недійсним і визначити за ним право власності у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] право власності на 1/2 частину спадкового житлового будинку. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] проживав по [ADDRESS] до своєї смерті [INFO] року, про що свідчить довідка Преображенської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області №169 від 20.02.2008 року із зазначенням того, що попередня довідка №270 від 18.04.2006 року мала невірну інформацію. Після його смерті спадкоємцями майна за законом явилися його дочки [PERSON] та [PERSON] (яка згодом змінила прізвище на Лисенко). Спадкоємці [PERSON] у встановлений ст. 1270 ЦК України звернулися до державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини. Свідоцтвами про право на спадщину за законом, виданими 26.05.2006 року за реєстровими номерами 779 та 784, спадкоємцями земельної ділянки загальною площею 0,85 га переданої для присадибної ділянки та підсобного господарства по [ADDRESS], після смерті [PERSON]. визначено по 1/2 частині [PERSON] та [PERSON]. Договором поділу спадкового майна від 26.05.2006 року [PERSON] та [PERSON] розподілили між собою спадкове майно, внаслідок чого останній відійшла земельна ділянка площею 0,85 га по [ADDRESS]Після того, [PERSON] отримала 22.01.2007 року Державні акти на право власності на земельну ділянку площею 0,250 га для будівництва і обслуговування житлового будинку та земельну ділянку площею 0,600 га для ведення особистого селянського господарства. Підставою видачі свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.05.2006 року та Державних актів на земельні ділянки послугував Державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER] виданий 15.01.1997 року [PERSON] на підставі рішення Преображенської сільської ради від 09.09.1996 року за №32. Рішенням №257-19/V від 15.07.2009 року Преображенська сільська рада Томаківського району Дніпропетровської області скасувала рішення №32 від 09.09.1996 року про передачу [PERSON] земельної ділянки у приватну власність. Отже, саме в цій частині позову, а саме визнання незаконним рішення Преображенської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області №32 від 09.09.1996 року в частині передачі у приватну власність [PERSON] землі для присадибної ділянки та підсобного господарства, площею 0,85 га, що розташована по [ADDRESS] суд вважає залишити без розгляду, оскільки наявний спір витікає із публічно-владних відносин, а тому не може вирішуватися у порядку цивільного судочинства. Однак, виходячи із теперішніх обставин справи, враховуючи те, що [PERSON], також являючись спадкоємцем майна після смерті свого батька, фактично набув право власності на частину житлового будинку, а отже, відповідно до вимог ст. 6, 17 ЗК України (1990 року) мав право отримати у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка). При наявності у [PERSON], яка успадкувала спадщину після смерті свого батька [PERSON], Державних актів на право власності на землю серії [NUMBER] і [NUMBER], суд вважає за необхідне визнати їх лише частково недійсними за тієї умови, що у власності [PERSON] залишиться половина земельної ділянки. Частину вимог щодо визнання права власності за [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частині спірного житлового будинку, необхідно враховувати їх спільну вимогу у цій частині, а також право на спадщину за законом [PERSON], внаслідок чого спадщина розподіляється їм по 1/4 частині житлового будинку, а інша відходить останньому. Відповідно до Указу Президента України "Про порядок паювання земель переданих в колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям" від 08 серпня 1995 року, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Слідуючи довідці №3/08-834 від 28.09.2005 року Томаківського районного відділу земельних ресурсів, [PERSON] була внесена до списку осіб, які отримали право на земельну частку (пай) в землях колишнього КСП «Зірка»Томаківського району, якому 10.02.1994 року Преображенською сільською радою був виданий Державний акт на право колективної власності на землю. Площа земельної ділянки, на яку отримала право [PERSON] склала 6,78 умовних кадастрових гектарів. Оскільки, єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON], який звернувся до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини був її син [PERSON], а всі інші спадкоємці, про що підтвердили також у судовому засіданні, відмовилися від спадщини, суд вбачає підстави для визнання за ним права власності на земельну частку (пай) виходячи із наступних підстав для того. [PERSON] та [PERSON] просять суд визнати недійсним Державний акт на право власності на землю площею 6,63 га в землях Преображенської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області, в частині визнання права власності за [PERSON], але з такими вимогами погодитися неможливо з огляду на наступне. Відповідно до положення ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»одним із документів, що посвідчують право на земельну частку (пай) є свідоцтво про право на спадщину. Таке свідоцтво про право на земельну частку (пай) і було видано [PERSON] на підставі рішення Томаківського районного суду від 11.11.2005 року, яке згодом 25.02.2008 року було скасовано апеляційним судом Дніпропетровської області. Однак, це не завадило [PERSON] отримати Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , площа якої склала 6,630 гектарів на території Преображенської сільської ради Томаківського району, і який йому було видано 14.03.2006 року до того, як апеляційна інстанція скасувала рішення суду. Перебуваючи у членстві колишнього КСП «Зірка»Томаківського району при паюванні земель колективної власності, [PERSON] отримала право на земельну частку (пай), яке не реалізувала у зв'язку до своєї смерті. Відповідно, право на земельну частку (пай) увійшло до числа спадщини. Спадкоємцем після її смерті виявився єдиний [PERSON], який, як було вище згадано, у встановленому законом порядку звернувся до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. [PERSON] та [PERSON] являються спадкоємцями майна після смерті свого батька, [PERSON], який не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері [PERSON], або з відповідним позовом до суду про визнання за собою права на спадщину, чи то інші дії, які б свідчили про факт прийняття спадщини після смерті матері. Пояснення свідків про те, що [PERSON] після смерті [PERSON] проживав у спадковому будинку, суд не приймає до уваги, оскільки це не є підставою вважати проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Враховуючи те, що [PERSON] єдиний виявив бажання прийняти спадщину після смерті своєї матері, а як наслідок того, має правовстановлюючий документ на право власності на земельну ділянку для сільськогосподарського виробництва, суд вважає визнати за ним безспірне право власності на земельну ділянку, тим самим у позові [PERSON] та [PERSON] у цій частині відмовити.

Outcome: partial