Jurisdiction: civil
Date: 2012-02-14 00:00:00

[PERSON] 31 січня 2012 року звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач в своєму позові, а його представник в ході судового засідання посилалися на те, що з відповідачем знаходиться позивач у зареєстрованому шлюбі з 29 листопада 2009 року, від спільного мешкання та шлюбу спільних дітей не мають. Спільне життя не склалося, в сім’ї не було взаєморозуміння, відповідач не належним чином виконувала подружні обов’язки стосовно господарства, приготування їжі, догляду за ним та інш., виникали сварки, що призвело до розпаду сім’ї. Разом фактично не мешкають, спільне господарство не ведуть, подружні стосунки припинені в грудні 2011 року, стосунки не підтримують. Сім’я розпалася та поновлена бути не може. Примирення та збереження сім’ї не можливе. Спору, пов’язаного з майном, на теперішній час немає. Просили шлюб розірвати, задовольнивши позов. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, не погодився з їх доводами і викладеними в них обставинами, позицією позивача, заперечувала проти розірвання шлюбу і задоволення позову, вважає, що їх сім’ю ще можливо зберегти і просила в задоволенні позову відмовити. Вислухавши пояснення представника позивача і відповідача, з’ясувавши думку сторін, оцінивши добуті та представлені докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позов не обґрунтованим і не підлягаючим задоволенню. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судом в судовому засіданні встановлено, що сторони [PERSON] і [PERSON] знаходяться в шлюбі з 29 листопада 2008 року, що зареєстрований Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 1065. Від цього шлюбу та спільного мешкання спільних дітей не мають. Сумісне життя між сторонами не склалося, в сім’ї не було взаєморозуміння, виникали сварки, що призвело зараз до розладу в сім’ї і роздільного мешкання. Шлюбних і подружніх відносин немає з грудня 2011 року, з того часу не мешкають разом, спільне господарство не ведуть, стосунки підтримують. Прийняті наміри до порозуміння та примирення за той час ні до чого не призвели. У відповідності до ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Згідно ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги, що подружжя стосунки підтримує, сумісно господарство не веде, але відповідач заперечує проти розлучення і вважає, що примирення між сторонами можливе, спільне мешкання можливе, не підтримують шлюбні відносини не тривалий час, спору стосовно спільно нажитого майна зараз немає, але належних заходів до збереження шлюбу та вирішення питань подружнього життя сторони не приймали, раніше до суду з питанням про розірвання шлюбу не зверталися, суд вважає можливим примирення сторін і збереження сім’ї сторін та не можливим розірвання шлюбу між ними. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об’єктивні підстави вважати, що позов не підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач заперечує будь-які домовленості і зобов’язання стосовно позивача, а позивач цього не довів, твердження позивача про наявність будь-яких інших зобов’язань є припущенням. Не може суд прийняти до уваги позицію представника позивача стосовно наполягання на позовних вимогах, оскільки вона спростовується вищенаведеним і нічим об’єктивно не підтверджується. При таких обставинах суд вважає можливим примирення сторін, а тому [PERSON] в задоволенні позову до [PERSON] про розірвання шлюбу слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed