Jurisdiction: civil
Date: 2012-01-12 00:00:00

Позивач [PERSON] у червні 2011 року звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] прохаючи стягувати з нього аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини –[PERSON], [INFO], у розмірі ј частини з усіх видів його заробітку, але не менше 30% від прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття (а.с. 1). В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що перебувала у шлюбі із відповідачем від якого має неповнолітню дитину –[PERSON], [INFO], який проживає разом з нею. Шлюб між ними розірвано і після цього відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання своєї дитини не надає. У судовому засіданні свій позов підтримала, просила його задовольнити. Пояснення надала аналогічні тексту позовної заяви. Відповідач належним чином, шляхом направлення судових повісток рекомендованим поштовим повідомленням, викликався у судове засідання, але поштовий конверт із цим повідомленням повернуто до суду за закінченням строку зберігання (а.с. 14). Неотримання відповідачем конверту із судовою повісткою розцінюється судом, як відмова від отримання судової повістки. Згідно з вимогами ч. 8 ст. 76 ЦПК України, особа яка відмовилася отримати судову повістку, вважається повідомленою. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, то може вирішувати справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановлювати заочне рішення). Позивач не заперечувала проти розгляду справи за відсутності відповідача. З цих підстав суд, спираючись на норми ст.ст. 169, 224 ЦПК України, розглянув справу у заочному порядку та ухвалив рішення. Вислухавши позивача та перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, суд вважає за можливе задовольнити позов, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано (а.с. 5). Від шлюбу мають неповнолітню дитину –[PERSON], [INFO] (а.с. 4). Після розірвання шлюбу дитина проживає з позивачем, відповідач добровільно матеріальної допомогу на утримання своєї дитини не надає. Згідно з вимогами ст. 180 СК України, батьки зобов’язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров’я та матеріальне становище дитини, стан здоров’я та матеріальне становище платника аліментів. При визначенні розміру аліментів суд враховує вимоги щодо мінімального розміру аліментів, який не може бути менший ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що передбачено ч. 2 ст. 182 СК України. Згідно з вимогами ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Виходячи з того, що відповідач зобов’язаний утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, але матеріальної допомоги на утримання сина не надає, суд приходить до висновку про задоволення позову та про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі ј частини з усіх видів його заробітку, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму у місяць для дитини відповідного віку. На підставі викладеного,

Outcome: approved