Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до ПАТ КБ «СоцКомБанк», в якому просить визнати дії керівництва банку неправомірними, стягнути з відповідача суму банківського внеску у розмірі 5300 гривень, суму завданих збитків за ставкою 20% річних з 06.11.2010р. по день повернення внеску у розмірі 622,13 гривень, нараховані відсотки у розмірі 20% річних з липня 2010р. по день закінчення дії договору у розмірі 381,02 гривень, моральну шкоду у розмірі 1000 гривень та судові витрати. При цьому посилався на те, що ним 03.11.2008р. з ПАТ КБ «СоцКомБанк»був укладений договір банківського внеску №01-08-Р/0103. згідно до якого, строком з 03.11.2008р. по 06.11.2010р. йому відкритий депозитний рахунок , та ним був зроблений внесок у розмірі 1000 гривень За умовами цього договору відповідач зобовязався сплачувати йому дохід у розмірі 20% річних. Згідно до квитанцій від 06.11.2008р. та від 02.12.2008р., він збільшував суму внесків на 2700 та 1600 гривень відповідно, що загалом становить 5300 гривень. Проте, з липня 2010р. відповідач перестав виплачувати відсотки та суму вкладу так і не повернув, на письмові заяви про повернення грошей не відреагував. Згідно умов договорів про залучення внеску та діючого законодавства, депозитний вклад є власністю члена кредитної спілки, у звязку з чим вважає, що дії відповідача порушують його право власності, яке захищено Конституцією України та Цивільним законодавством. Позивач, який був присутній в судовому засіданні, додаткових пояснень до позову не надавав. Представник відповідача у судове засідання не зявився, наддав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 03.11.2008р. між сторонами укладений договір банківського внеску №01-08-Р/0103 строком з 03.11.2008р. по 06.11.2010р., згідно до якого, позивачу відкритий депозитний рахунок, та позивач зробив внесок у розмірі 1000 гривень. За умовами цього договору відповідач зобовязався сплачувати позивачу дохід у розмірі 20% річних. (а.с.11-13) Згідно до квитанцій від 06.11.2008р. та від 02.12.2008р., позивач робив додаткові внески на суму 2700 та 1600 гривень відповідно. (а.с.14) 08.11.2010р. позивач звертався до відповідача з вимогою негайного повернення внеску та нарахованих відсотків, що підтверджується його письмовою заявою від 08.11.2010р. (а.с.15) Згідно ч.1 ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ч.1 ст.1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Згідно ч.2 цієї ж статті, договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Згідно до ч.1 ст.1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Згідно ч.2 цієї ж статті, банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Стаття 1074 ЦК України передбачає, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Отже, матеріали справи свідчать, що власні кошти позивача у розмірі 5300 гривень були заблоковані відповідачем і на теперішній час він позбавлений можливості вільно розпоряджатися ними. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та ЦК України. Відповідно до ст. 525 ЦК України, не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язання, крім випадків, передбачених законом або договором. Ст. 526 ЦК України встановлює, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), як це передбачено ст. 530 ЦК України. П.п. 2, 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що разі у порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобовязання та відшкодування збитків та моральної шкоди. Таким чином, суд вважає, що відповідач зобовязаний виплатити позивачу суму внеску у розмірі 5300 гривень. Крім того, з відповідача належить стягнути суму нарахованих відсотків у розмірі 20% річних з 01 липня 2010р. по день закінчення строку дії договору 06.11.2010р., а саме, за 128 днів, що становить 381,02 гривні. Згідно до ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом з тим, згідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Що стосується позовних вимог про стягнення суми завданих збитків за ставкою 20% річних з 06.11.2010р. по день повернення внеску у розмірі 622,13 гривень, суд виходив з наступного. Порядок визначення упущеної вигоди викладений в частини 2 статті 22 ЦК України, відповідно до якого, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до цієї статті збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Враховуючи, що матеріалами справи не підтверджується те, що позивачем проведені дії, які б дали змогу йому отримати прибуток за звичайних обставин при укладенні договору депозиту, суд вважає, що вказані вимоги задоволенню не підлягають. Крім того, згідно Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», зокрема п. 4 вказаної постанови визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Постановою передбачено, що оскільки відшкодування моральної шкоди регулюється законодавчими актами, то необхідно зясувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин. Враховуючи, що позивачем не обґрунтовано, в чому полягла завдана моральна шкода, що також не підтверджується матеріалами справи, причинний зв'язок між її завданням позивачу та неправомірними діями відповідача, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди у розмірі 1000 гривень також слід відмовити Згідно 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягають стягненню витрати по оплаті інформаційно-технічного забезпечення судового процесу та сума судових витрат.

Outcome: partial