Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-19 00:00:00

[PERSON] звернувшись до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до ПАТ «Комерційний банк «Надра» про зобовязання перерахунку відсотків за кредитним договором та визнання недійсним кредитного договору. Мотивує позов тим, що кредитний договір є недійсним, оскільки не відповідає чинному законодавству, зокрема що оспорюваний договір може бути визнаний недійсним на тій підставі, що зміст правочину суперечить ст.ст.215, 203 Цивільного кодексу України. Вважає, що при підписанні даного договору відповідачем було порушено його права. Так, зміст договору суперечить положенням Закону України «Про захист прав споживачів» та несправедливим. Крім того, відповідач не повідомив його у письмовій формі про умови надання кредиту та не надав у повному обсязі інформації про умови кредитування. Договір не відповідає актам законодавства України, а тому є недійсним. Просить суд визнати кредитний договір недійсним та зобовязати відповідача прийняти у неї суму залишкової заборгованості. Також позивач вважає, що відповідач нараховує відсотки по кредиту та знімаються банком безпосередньо з кожного місячного платежу позивача не відповідають умовам договору та просить повернути відповідачем отримані кошти за видачу довідки про залишок заборгованості у розмірі 120грн. як безпідставно ним отримані. У судовому засіданні було здійснено заміну належного відповідача з відділення №14 філії ВАТ КБ «Надра», Київського регіонального управління на Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» відповідно до ст.ст. 30, ЗЗЦПК України. В судовому засіданні позивач позов підтримав повністю. Уточнив позовні вимоги та просив зобовязати відповідача здійснити перерахунок відсотків на 16.09.2011 року відповідно дійсного використання кредитних коштів за період з 20.12.207 року по 16.09.201 року в сумі 17278,02 доларів США під відсоткову ставку 13,4% згідно зроблених позивачем платежів, визнати несправедливими в цілому відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» умови кредитного договору «Автопакет» №438/П/14/2007-840 на суму 17278,02 ларів США від 20.12.2007 року укладений між ВАТ КБ «Надра», в особі начальника відділення №14 філії ВАТ КБ «Надра» Київське регіональне управління [PERSON] та [PERSON], визнати недійним Кредитний договір «Автопакет» № 438/П/14/2007-840 на суму 17278,02доларів США від 20.12.2007 року укладений між ВАТ КБ «Надра», в особі чальника відділення №14 філії ВАТ КБ «Надра» Київське регіональне управління [PERSON] та [PERSON], повернути кошти в сумі 120 грн. за видачу довідки відповідачем про залишок заборгованості від 15.09.2010 року. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував та просив в позові відмовити, надавши письмове заперечення. Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимогу, обєктивно оцінивши докази, які мають правове значення для розгляду справи і вирішення спору по сутті, суд приходить до наступного. 20.12.2007р. між відповідачем та позивачем в якості позичальника був укладений договір «Автопакет» № 438/П/14/2007-840, за яким відповідач надавав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти (кредит) у сумі 17278,02 доларів США. Кредитна лінія надавалася строком до 18.12.2014 року, відсотки за користування кредитом - 13,40% річних. Також умовами договору визначена щомісячна сума мінімально необхідного платежу, а також термін та черговість його внесення. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. У судовому засіданні зясовано, що банком зобовязання за договором були виконані, а саме позивачу було надано кредит у сумі 17278,02 доларів США на вищевказаних умовах, дану обставину позивач не заперечував. Позивач просить визнати кредитний договір недійсним, посилаючись на те, що умови договору є несправедливими по відношенню до позичальника. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства, є зокрема, свобода договору, яка полягає у визнанні за субєктом цивільного права можливості укладати договори (або утримуватись від укладання договорів) і визначити їх зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості. Кредитний договір був підписаний особисто позичальником, що у судовому засіданні позивач не заперечував. Зазначене свідчить про те, що позивач ознайомився і погодився з умовами договору, та зобовязався їх виконати. Оскільки, при підписанні договору, позивач мав реальну можливість ознайомитись з умовами договору, що й не заперечувалося позивачем під час судового розгляду справи, відсутні підстави вважати, що кредитний договір, укладений між сторонами є несправедливим для позивача. З викладеного вище вбачається, що позивачу було відомо умови кредитування, порядок сплати коштів та розмір щомісячного платежу. Так, підписанням договору «Автопакет», позивач свідчив про те, що всі умови договору йому зрозумілі і він вважає їх справедливими по відношенню до себе та підтверджував свою здатність виконувати умови договору. Суд вважає необгрунтованими посилання позивача на те, що кредитний договір порушує права позивача як споживача, оскільки, кредитний договір є видом договірних відносин, які регулюються параграфами та статтями ЦК України. В даному випадку позивач на свій розсуд визначив умови договору, до укладення якого інша сторона його не примушувала. Підстави недійсності правочину визначені ст. 215 ЦК України і в даному спорі застосуванню не підлягають. Слід зазначити, що невиконання або неналежне виконання угоди не може бути підставою для визнання її недійсною. У цьому разі сторона вправі вимагати розірвання договору або застосування інших встановлених наслідків, а не визнання угоди недійсною. Таким чином, суд вважає, що посилання позивачки порушення вимог закону з боку відповідача при укладенні спірного договору є необгрунтованими та безпідставним. Отже, позовні вимоги позивача в частині визнання договору несправедливим та недійсним безпідставні та задоволенню не підлягають. Щодо вимог про зобовязання відповідача здійснити перерахунок відсотків, позивачем було надано розрахунок відсотків згідно сплачених платежів. З свого боку відповідачем не було надано обґрунтованого розрахунку відсотків згідно сплачених позивачем. Так же відповідачем не було доведено та надано доказів, на якій правовій підставі позивачем було сплачено кошти за видачу довідки від 15.09.2010 року. Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які на посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 1 цього Кодексу. Таким чином, позовні в даній частині підлягають задоволенню. Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст.ст. 15, 16, 203, 215, 524, 627, 628, 1054 Цивільного кодексу України, ст.ст. 11, 18 Закон України «Про захист прав споживачів»,

Outcome: partial