Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом і просить суд поновити йому строк на звернення до суду та стягнути з [PERSON] 8975 грн. відшкодування за завдану майнову шкоду, 5000 грн. відшкодування за завдану моральну шкоду, 340 грн. оплаченого ним судового збору, 30 грн. оплачених ним витрат на ІТЗ судового процесу, 800 грн. витрат на оплату правової допомоги адвоката, а всього в сумі 15145 грн. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 29.12.2005 року близько 07.00 год. відбулося ДТП за його участю. Учасниками ДТП стали він, водій власного автомобіля Опель Асконата [PERSON], водій автомобіля ВАЗ 2101. ДТП сталася на перехресті нерівнозначних доріг внаслідок порушення водієм [PERSON] правил дорожнього руху, який керуючи автомобілем швидко виїхав із другорядної дороги на головну, по якій рухався його автомобіль, не пропустивши автомобіль під його керуванням, в результаті чого відбулося зіткнення. Під час зіткнення він отримав сильний удар по голові, внаслідок чого у нього відбувся струс головного мозку. За наслідками розслідування ДТП, проведеного працівниками Карлівського РВ УМВС України у Полтавській області, було встановлено, що ДТП виникла з вини [PERSON] Внаслідок одержаної під час ДТП травми він був змушений звернутися за медичною допомогою до Карлівської ЦРЛ, де перебував на лікуванні з 30.08.2005 р. по 07.09.2005 року. Після цього він був переведений на лікування до Ланнівської сільської дільничної лікарні. Під час лікування ним були придбані ліки на загальну суму 421 грн. Окрім того серйозних пошкоджень було завдано його автомобілю Опель Аскона. Після припинення лікування він звернувся до родичів [PERSON], який у той час перебував на лікуванні, з проханням відремонтувати його автомобіль, але йому було відмовлено. Він був змушений звернутися до судового експерта [PERSON], з метою визначення вартості пошкоджень спричинених належному йому автомобілю. Згідно висновку спеціаліста належному йому автомобілю була завдана шкода на суму 7853 грн. Крім того йому було завдано інші збитки (майнова шкода) внаслідок ДТП. Оскільки належний йому автомобіль був пошкоджений, він був змушений користуватися послугами таксі. За послуги таксі ним було сплачено 300 грн. Також ним сплачено судовому експерту 400 грн. за його роботу. Вцілому внаслідок ДТП йому була завдана майнова шкода на суму 8975 грн. Внаслідок ДТП позивачу також було завдано значної моральної (немайнової) шкоди, що виразилося у завданні йому значних душевних, моральних страждань. Перш за все моральні страждання повязані зі струсом головного мозку. Він пережив сильний біль та страждання під час одержання травми, під час проходження лікування і реабілітації. Він був змушений звертатися до лікаря невропатолога. Окрім нього, члени його сім'ї були позбавлені можливості користуватися його автомобілем. Вони були змушені наймати транспорт у інших осіб. Після ДТП він тривалий час не міг спокійно керувати автомобілями, а також за відсутності власного транспорту не мав можливості вільно добиратися на роботу у інший населений пункт, що призвело до звільнення з роботи, оскільки він працював водієм. У зв'язку з тривалим лікуванням, витратами на лікування та з його звільненням з роботи, він та його сім'я потрапили у скрутне матеріальне становище. Він був змушений продати пошкоджений автомобіль. З моменту вчинення ДТП [PERSON] не відшкодував йому завданої шкоди. Завдану йому моральну шкоду він оцінює у 5000 грн. Позивач також зазначає, що ним було пропущено строк позовної давності, проте у 2005 році він звертався до суду з позовом до [PERSON] В ході розгляду справи його було переконано у необхідності написання заяви про залишення позову без розгляду, для проведення повторного розслідування органами прокуратури матеріалів справи по вищезазначеній ДТП. У 2007 року суд постановив ухвалу, якою залишив його позовну заяву без розгляду, згідно поданої ним заяви. З жовтня 2007 року по жовтень 2008 року він чекав проведення перевірки матеріалів справи по ДТП. Проте перевірку не було здійснено. Влітку 2007 року захворів його малолітній син, діагноз - гостра лейкемія. Для лікування сина він їздив з ним у лікарні м. Київ та м. Полтава. Враховуючи такі життєві обставини та його юридичну необізнаність, він не слідкував за ходом цивільної справи та проведенням перевірки по факту ДТП і лише нещодавно виявив, що позов залишився без розгляду. Він вважає, що строк пропущений ним з поважних причин, а тому може бути поновлений. Позивач також зазначає, що для захисту його прав та інтересів він звертався за правовою допомогою до адвоката, сплативши йому 800 грн., які просить стягнути з відповідача. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримує у повному обсязі і просить суд задовольнити позов з підстав зазначених у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про отримання судової повістки. Причину неявки в судове засідання відповідач суду не повідомив, заяви про розгляд справи без його участі не надав. В матеріалах справи мається заперечення відповідача на позовну заяву, в якому він просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, оскільки винуватцем ДТП був позивач, так як він перевищив дозволену швидкість і не вжив заходів для усунення зіткнення. Відповідач зазначає, що причиною ДТП стало порушення [PERSON] ПДР. У звязку з цим між сторонами було досягнуто домовленості, відповідно до якої [PERSON] не має жодних претензій до [PERSON], про що свідчить ухвала винесена Карлівським районним судом у 2005 році, про залишення позову [PERSON] без розгляду. Відповідач також посилається на те, що позивачем було пропущено строк позовної давності, а перераховані останнім причини пропущення строку є необґрунтованими, а тому не є поважними. Відповідач також вважає, що вимоги позивача з приводу відшкодування за завдану моральну шкоду задоволенню не підлягають, оскільки якщо вона і була завдана, то тільки з вини самого позивача. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Оскільки відповідач повторно не зявився в судове засідання, хоча при цьому був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, то суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивача та вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що ДТП, якою було завдано матеріальну та моральну шкоду [PERSON] відбулася 29.12.2005 року. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Таким чином позивачем пропущено строк в межах якого він міг звернутися до суду за захистом своїх прав і відповідач у своєму запереченні на позов посилається на те, що в задоволенні позовних вимог у звязку з цим необхідно відмовити. Відповідно до ч. 5 ст. 267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. В судовому засіданні встановлено, що 24.11.2005 року позивач звертався до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальних та моральних збитків завданих внаслідок ДТП. (а.с. 27) Ухвалою Карлівського районного суду від 04.10.2007 року позовну заяву [PERSON] було залишено без розгляду на підставі заяви позивача про залишення позову без розгляду. (а.с. 28) Позивач посилається на те, що ним було пропущено строк на звернення до суду у звязку з тим, що він чекав, що по факту ДТП правоохоронними органами буде проведено додаткову перевірку. Окрім того в період коли розглядалася справа за його позовом, його малолітній син тяжко захворів, а тому через такі життєві обставини він не мав змоги у повній мірі слідкувати за ходом справи, знайомитися з законодавством і помилково вважав, що його право не порушено і він має змогу звернутися до суду з метою відшкодування майнової та моральної шкоди в будь-який час. З довідки №339 від 20.03.2008 р. вбачається, що син позивача - [PERSON], [INFO], знаходився на лікуванні в онко-гематологічному відділенні ДМКЛ м. Полтави з 05.11.2007 р. по час видачі вказаної довідки, з діагнозом гострий лімфобласний лейкоз. (а.с. 29) Про те, що син позивача [PERSON] їздив на лікування до м. Києва свідчать також довідки надані українською дитячою спеціалізованою лікарнею Охмадитвід 24.04.2008 р. та 30.07.2008 р. (а.с. 30-31) Таким чином посилання [PERSON] на те, що ним було пропущено строк на звернення до суду з поважних причин через складні життєві обставини є обґрунтованими і суд вважає за можливе визнати такі причини пропущення строку на звернення до суду поважними. У своєму запереченні на позов відповідач посилається на те, що 29.12.2005 року дорожньо-транспортна пригода за участю водіїв [PERSON] та [PERSON] сталася з вини останнього. Таке твердження відповідача не відповідає дійсності, про що свідчить постанова про закриття кримінальної справи за фактом ДТП відносно [PERSON] від 01.04.2006 року. З постанови вбачається, що кримінальну справу було закрито за відсутністю в діях [PERSON] складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. (а.с. 8) З постанови від 01.04.2006 року вбачається, що 29.08.2005 р. водій автомобіля ВАЗ-2101, д.н.з. 80-60 ПОЗ [PERSON], при виїзді з другорядної дороги не надав перевагу в русі водію автомобіля Опель Аскона, який рухався по головній дорозі, виїхав на перехрестя, чим створив небезпеку для руху водію автомобіля Опель Асконата допустив з ним зіткнення, чим порушив ПДР України. В постанові зазначено, що такі дані було отримано слідчим, який розглядав матеріали кримінальної справи, в результаті проведення авто технічної експертизи в НДЕКЦ при УМВС України в Полтавській області. У відповідності до висновку авто технічної експертизи № 71 від 23.03.2006 р. в діях [PERSON] вбачається невідповідність до вимог п. 16.3, п. 16.11 та п. 2.1 розділу 33 ПДР України, які з технічної точки зору знаходились у причинному звязку з виникненням ДТП 29.08.2005 року. (а.с. 6) В судовому засіданні досліджено також постанову про відмову в порушенні кримінальної справи у відношенні [PERSON] від 07.09.2005 р., з якої вбачається вина водія [PERSON], який не виконав вимог дорожнього знаку 2.1 Дати дорогута п. 16.10 ПДР України, у ДТП, яка сталася 29.08.2005 року. За порушення ПДР, у звязку з яким виникло ДТП, було постановлено притягнути [PERSON] до адміністративної відповідальності. (а.с. 5) В судовому засіданні досліджено також висновок експерта №71 від 23.03.2006 р., зроблений на підставі постанови слідчого Карлівського РВ УМВС України в Полтавській області лейтенанта міліції [PERSON] від 08.02.2006 р. (а.с. 7-10) З висновку №71 від 23.03.2006 р. дійсно вбачається невідповідність вимогам п. 16.3, п. 16.11 та п. 2.1 розділу 33 ПДР України, в діях [PERSON] У висновку зазначено, що [PERSON] мав технічну можливість попередити зіткнення у разі виконання ним вказаних вимог ПДР. (а.с. 7-10) Таким чином, з матеріалів справи вбачається вина [PERSON] у скоєнні ДТП 29.08.2005 року. Нормами ч. 1 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Зі змісту вказаної правової норми випливає, що підставою виникнення цивільно-правової відповідальності є наявність шкоди, протиправність дій особи, яка завдала шкоду та причинний зв'язок між ними та наявністю вини заподіювача шкоди. Як уже було встановлено в судовому засіданні ДТП 29.08.2005 року сталася у звязку з порушенням [PERSON] ПДР України. В результаті ДТП автомобілю [NUMBER], під керуванням [PERSON] було завдано шкоду, про що свідчать матеріали справи, зокрема висновок спеціаліста №09/10 складеного 22.09.2005 р. (а.с. 11-20) Згідно ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі ( право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використанням, зберіганням або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з вимогами ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. З матеріалів справи вбачається, що автомобіль ВАЗ-2101, д.н.з. 80-60 ПОЗ, належить на праві власності [PERSON], а автомобіль [NUMBER] [PERSON] У запереченні відповідач посилається на те, що в матеріалах справи відсутні докази того, що [PERSON] є власником автомобіля [NUMBER]. Проте в протоколі огляду транспортного засобу, доданого до висновку спеціаліста [PERSON] №09/10 від 22.09.2005 р., зазначено, що власником автомобіля є [PERSON] (а.с. 15) З висновку спеціаліста №09/10 складеного 22.09.2005 р. вбачається, що судовий експерт [PERSON] провів експертне, автотоварознавче дослідження по визначенню вартості матеріального збитку завданого власнику пошкодженого при ДТП транспортного засобу - автомобіля [NUMBER]. (а.с. 11-20) У запереченні відповідач посилається на те, що такий висновок не може бути взято судом до уваги при визначенні розміру завданої майнової шкоди, проте відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи, а тому суд досліджує вказаний висновок в сукупності з іншими доказами. [PERSON] здійснює свою діяльність на підставі свідоцтва № 805, яке було дійсним на момент проведення дослідження, згідно якого йому було присвоєно відповідну кваліфікацію судового експерта з правом проведення експертиз даної категорії. (а.с. 16) У висновку №09/10 від 22.09.2005 р. зазначено, що вартість матеріального збитку завданого власнику пошкодженого автомобіля [NUMBER], при ДТП, що сталася 29.08.2005 року, з технічної точки зору складає 7853, 70 грн. (а.с. 11-20) У звязку з проведенням вказаного дослідження, з метою визначення майнової шкоди завданої у ДТП з вини [PERSON], позивач змушений був замовляти таксі з метою доставлення експерта до пошкодженого автомобіля, а також для того, щоб самому доїхати в м. Полтава до експерта [PERSON] Це потягло за собою додаткові витрати у розмірі 300 грн., які підтверджені квитанцією №12. (а.с. 23) За проведення дослідження позивач сплатив 400 грн., про що свідчить квитанція № 003251. (а.с. 24) Окрім того під час ДТП позивач отримав травму - струс головного мозку, про що свідчать довідка видана 25.10.2005 р. та виписний епікріз. (а.с. 25-26) На лікування позивачем були затрачені кошти у розмірі 421 грн., про що свідчать квитанції та накладна долучені до матеріалів справи. (а.с. 21-23) Відповідач зазначає у запереченні, що не повинен відшкодовувати позивачу витрати повязані з проведенням дослідження та лікуванням, оскільки ЦПК України не відносить їх до судових витрат і їх відшкодування не передбачено нормами закону. Такі витрати дійсно не відносяться до судових витрат, передбачених ст. 79 ЦПК України, проте під час стягнення вказаних витрат суд керується нормами ст. ст. 1166, 1187, 1188 ЦК України, тому заперечення відповідача є безпідставними. Вищевказані витрати були понесені [PERSON] у звязку з дорожньо-транспортною пригодою, що виникла з вини [PERSON], і відносяться до майнової шкоди, завданої неправомірними діями відповідача, які виразилися в порушенні ПДР України, що призвело до скоєння ДТП 29.12.2005 р., а тому відшкодовуються останнім в повному обсязі. Таким чином позивачу було завдано майнову шкоду на загальну суму 8975 грн., яку суд, враховуючи вищевикладене, а також положення ст. 22 ЦК України, вважає за можливе стягнути з [PERSON] на користь позивача. Позивач також просить суд стягнути з відповідача відшкодування за завдану йому моральну шкоду у розмірі 5000 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка згідно п.1, 3 ч.2 зазначеної статті полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна. В судовому засіданні встановлено, що у звязку з ДТП, яке сталося 29.12.2005 року [PERSON] було завдано моральної шкоди яка полягала у фізичному болю та стражданнях, яких позивач зазнав у звязку зі струсом головного мозку та подальшим лікуванням. До моральних страждань позивача суд також відносить те, що внаслідок ДТП він переніс стрес, сильне душевне хвилювання, в результаті ДТП були порушені його нормальні життєві звязки, пошкоджено його майно, що призвело до необхідності змінювати звичний спосіб життя самого [PERSON] та його родини. Частиною 1 статті 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. В судовому засіданні уже було встановлено, що саме з вини [PERSON], [PERSON] було завдано моральних страждань, а тому відповідач повинен відшкодувати позивачу моральну шкоду. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31 березня 1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди розмір відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань ( фізичних, душевних, психічних тощо ), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат ( їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. ... При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує характер, ступінь, обсяг та тривалість моральних страждань, яких зазнав позивач, те, що він був позбавлений можливості користуватися автомобілем, змушений був звертатися до експерта, який встановлював вартість відновлювального ремонту, проходити лікування в Карлівський ЦРЛ, шукати необхідні ліки, таксі для перевезення. Тому враховуючи принцип розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що вимога про стягнення моральної шкоди підлягає частковому задоволенню в розмірі 500 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд також вважає за можливе частково задовольнити позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача понесені останнім судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 89,75 грн. (відповідно до розміру задоволених позовних вимог), витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 30 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 800 грн., що підтверджені квитанцією №7966 від 02.12.2009 р. (а.с. 43)

Outcome: partial