Jurisdiction: civil
Date: 2011-08-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Карлівської міської ради і просить суд визнати за ним в порядку спадкування за законом, після смерті [INFO] року [PERSON], та після смерті [INFO] р. [PERSON], право власності на будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є рідним сином [PERSON], який володів та користувався житловим будинком з господарсько - побутовими будівлями і спорудами номер двадцять три, розміщеним за адресою: [ADDRESS]. [INFO] року [PERSON] помер, за життя останній не скористався своїм правом і не склав заповіт. До спадкоємців першої черги за законом відносилися мати позивача - [PERSON], дочка померлого та сестра позивача - [PERSON] та сам позивач. [INFO] року померла його сестра - [PERSON], а [INFO] року - його мати - [PERSON]. На день відкриття спадщини [PERSON], він проживав у спадковому будинку. Таким чином він фактично прийняв спадщину після померлої. Він є єдиним спадкоємцем першої черги за законом, однак не має змоги отримати свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок, оскільки відсутня реєстрація договору дарування на підставі якого будинок належав його батьку - [PERSON] Інші спадкоємці відсутні, тому він прагне оформити право власності на спадкове майно, проте зробити це в позасудовому порядку не можливо. В судовому засіданні представник позивача підтримує позовні вимоги з підстав вказаних в позовній заяві і просить суд задовольнити позов у повному обсязі. Від відповідача надійшла заява в якій вони просять суд справу розглядати без їхньої участі і зазначають, що не заперечують проти задоволення позову. Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню у повному обсязі з таких підстав. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову в ході попереднього судового засідання. Зі свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 19 листопада 1963 року вбачається, що [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11) [INFO] р. помер батько позивача - [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER], а.с. 5), а [INFO] р. -його мати [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER], а.с. 7) За життя [PERSON] належав житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями і спорудами, [ADDRESS], на підставі договору дарування від 10.06.1966 р. (а.с.13-14) В судовому засіданні встановлено, що після смерті [PERSON] спадкоємцями першої черги (заповіту померлий не складав) були його син -[PERSON] (позивач), його донька [PERSON] та його дружина [PERSON] [INFO] р. померла [PERSON] -сестра позивача та донька померлого [PERSON] (свідоцтво про смерть [NUMBER], а.с. 6) В судовому засіданні встановлено, що жоден з померлих за життя заповіту не склав, що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до ст. 524 ЦК Української РСР, який був чинним на момент смерті [PERSON], спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Після смерті [PERSON] його майно в рівних частинах, відповідно до ст. 529 ЦК Української РСР, мали успадкувати [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (позивач). Дослідивши довідку Карлівської міської ради Карлівського району Полтавської області від 21.04.2011 року №1149, суд приходить до висновку, що у спадковому будинку по [ADDRESS] який належав померлому [PERSON], на час відкриття спадщини проживала його дружина та син (позивач), які залишились там проживати і надалі. Відповідно до ст. 548 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ст. 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. З матеріалів справи вбачається, що жоден із спадкоємців не подав до Карлівської ДНК заяву про прийняття спадщини, після померлого [PERSON], про що свідчить той факт, що спадковий будинок, розташований по [ADDRESS], до цього часу рахується за померлим. (а.с. 12) Проте, як уже було встановлено в судовому засіданні, спадкоємці [PERSON] та [PERSON], фактично вступили в управління або володіння спадковим майном, а тому вважаються такими, що прийняли спадщину після померлого. Як уже було встановлено в судовому засіданні, [INFO] р. померла [PERSON], яка за життя заповіту також не складала. Відповідно до ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив та батьки. Єдиним спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] залишився її син -[PERSON] (позивач), який на час відкриття спадщини проживав разом з померлою в будинку [ADDRESS]. (а.с. 10) Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Таким чином позивач вважається таким, що прийняв спадщину померлої [PERSON] В судовому засіданні встановлено, що в передбачений законом шестимісячний термін позивач звернувся до Карлівської ДНК з заявою про прийняття спадщини, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадковий будинок [ADDRESS] йому було відмовлено, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів, що підтверджують належність спадкового майна померлій. Відповідно до п. 216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України №20/5, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року, відповідно до якого видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві. Позивач є єдиним спадкоємцем першої черги майна його померлих батьків і він відповідно до ст. 1268 ЦК України та ст. 549 ЦК Української РСР вважається таким, що прийняв спадщину померлих батьків, проте оформити право власності на спадкове майно не може, оскільки договір дарування, на підставі якого його батькові [PERSON] належав житловий будинок [ADDRESS], не був внесений до державного реєстру, а тому на даний час відсутній правовстановлюючий документ, який свідчить про належність спадкового майна спадкодавцям і на підставі якого позивачу може бути видано свідоцтво про право на спадщину. З досліджених в судовому засіданні матеріалів справи вбачається, що житловий будинок [ADDRESS] Полтавської області дійсно належав, за життя, [PERSON], тому суд вважає за можливе визнати за [PERSON], в порядку спадкування за законом, після смерті [INFO] року [PERSON] та після смерті [INFO] р. [PERSON], право власності на будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]

Outcome: approved