Jurisdiction: civil
Date: 2011-08-16 00:00:00

14.07.2011 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в якому просить суд розірвати шлюб із [PERSON], відповідачем по справі, який було зареєстровано 18.08.2007 р. у міському відділі реєстрації актів цивільного стану Новоград-Волинського міськрайонного управління юстиції, актовий запис № 322; визначити місце проживання неповнолітньої дитини сина [PERSON], 03.03.2008 р. нар., народженого від цього шлюбу, разом із нею; стягувати з відповідача на свою користь аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі ? частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи стягувати від дня предявлення позовоу до суду і до досягнення сином повноліття; після розірвання шлюбу залишити за нею шлюбне прізвище [PERSON] та стягнути з відповідача на свою користь понесені нею судові витрати. В обгрунтування свого позову зазначає, що на протязі останніх років сімейне життя між нею та відповідачем поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сімю. Відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають в їх сімї, не здатен підтримувати нормальну моральну атмосферу в сімї, піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та інших членів сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги як передбачено вимогами ст. 55 СК України. Протягом тривалого часу відповідач взагалі самоусунувся від необхідності матеріально забезпечувати свою сімю. За період шлюбу він вступив на державну службу та отримує заробітну плату, але при цьому зароблені ним кошти витрачає тільки на себе, нехтуючи при цьому потребами сімї. Більш того, він навіть відмовляється повідомити розмір своєї заробітної плати. Фактично утримання їх сімї здійснювалось за рахунок її батьків. Вказує, що під час чергової сварки, яка сталася в листопаді 2010 року, відповідач зібрав свої особисті речі і переїхав з її квартири, де вони проживали разом. На даний момент ведення спільного господарства та сумісне проживання остаточно припинено. Вважає, що подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, оскільки як у неї, так і у відповідача на грунті сімейно-побутових проблем, та діаметрально протилежних поглядів на сімейне життя, розвинулась неприязнь один до одного, втрачено почуття любові та поваги один до одного, тому шлюб необхідно розірвати. Позовну вимогу про визначення місця проживання неповнолітнього сина [PERSON] разом із нею обгрунтовує тим, що відповідач не має самостійного житла, постійно перебуває на роботі, вільний час проводить з друзями, а не сімєю, в період шлюбу утримання сімї здійснювалось за рахунок батьків, а тому відповідач не здатний створити належні умови для виховування та проживання дитини. Крім того, зазначає, що відповідач офіційно працює в Житомирській обласній державній адміністрації. Враховуючи, що для нормального фізичного та психічного розвитку дитини потрібні постійні фінансові витрати, а відповідач ухиляється від свого обовязку утримувати свою дитину, лише періодично надає незначні суми коштів у випадках хвороби дитини та інших екстренних випадках в розмірі, який менше від необхідного, а тому вважає за необхідне стягнути із відповідача щомісячно аліменти на дитину в розмірі 25 % від заробітку останнього. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позов з підстав, передбачених в позовній заяві. Строк на примирення з відповідачем позивачка просить суд не давати, оскільки вважає, що таке примирення неможливе. Прізвище [PERSON] просить суд їй не змінювати. Відповідач в судовому засіданні визнав позов в повному обсязі, згоден на розірвання шлюбу з позивачкою, строк на примирення з нею просив суд не давати, підстав, з яких позов заявлений, не оспорює. Погоджується, щоб син [PERSON] залишився на вихованні та проживанні з позивачкою, а також на сплату аліментів в розмірі, який просить позивачка в позовній заяві, однак пояснив, що він ніколи не самоусувався від матеріального утримання свого сина. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та давши їм належну оцінку, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони 18.08.2007 року зареєстрували шлюб у міському відділі реєстрації актів цивільного стану Новоград-Волинського управління юстиції, актовий запис № 322, що стверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 25). Від цього шлюбу в сторін народилася неповнолітня дитина син [PERSON], 03.03.2008 р.нар., що підтверджується копією свідоцтва про його народження (а.с. 10). Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, що мають істотне значення. Судом встановлено, що перебуваючи у шлюбі, сторони не змогли створити міцної сімї через наявність різних поглядів на права та обовязки подружжя та відсутність взаємопорозуміння, а також через втрату почуття любові та поваги один до одного, тривалий час не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства. Враховуючи ці обставини, а також визнання позову відповідачем та відсутність в сторін клопотань про надання строку для примирення, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовної вимоги про розірвання шлюбу та задовольняє її. Крім того, суд задовольняє позовну вимогу про визначення місця проживання дитини разом із матірю, враховуючи всі сукупні обставини справи та визнання цієї позовної вимоги відповідачем. Згідно ст. 51 ч. 2 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття. Судом встановлено, що дитина знаходиться на утриманні позивачки та проживає разом із нею. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини надає несистематично та в недостатньому для задоволення потреб дитини обсязі, що підтверджується поясненнями сторін, даними в судовому засіданні. Відповідач є здоровим, працездатним, працює на посаді головного спеціаліста в головном управлінні промисловості та розвитку інфраструктури Житомирської обласної державної адміністрації, де щомісячно отримує заробітну плату, що підтверджується довідкою № 1807/02 від 25.07.2011 року (а.с. 19), інших утриманців не має, а тому суд, враховуючи визнання цієї позовної вимоги відповідачем, приходить до висновку, що відповідач може надавати матеріальну допомогу на утримання своєї неповнолітньої дитини в розмірі ? частини своїх доходів (заробітку), а тому задовольняє цю вимогу. Суд вважає, що задоволення позову відповідає фактичним обставинам справи, інтересам та вимогам осіб, які беруть участь в справі, а отже й принципам розумності і справедливості. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивачки документально підтверджені понесені останньою судові витрати по сплаті судового збору в сумі 8 грн. 50 коп. (а.с. 13) та витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи в сумі 30 грн. 00 коп. (а.с. 14) при подачі позовної заяви до суду, а також судовий збір в сумі 51 грн. 00 коп. та витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн. 00 коп. на користь держави. Зважаючи на вищевикладене,

Outcome: approved