Jurisdiction: civil
Date: 2011-08-04 00:00:00

[PERSON], в інтересах якої діє [PERSON], звернулась до Люботинського міського суду Харківської області з позовною заявою до Люботинської міської ради Харківської області про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтуванні своїх позовних вимог [PERSON] зазначила, що житловий будинок, розташований за адресою: м. Люботин, пров. Короткий, 3, в Люботинському бюро не зареєстрований. За рішенням виконкому Люботинської міської ради народних депутатів трудящих № 33 від 2 грудня 1952 року [PERSON]- матері позивачки відведено земельну ділянку за адресою: м. Люботин, пров. Короткий, 3. В 1953 році між [PERSON] та виконкомом Люботинської міської ради народних депутатів трудящих укладено договір на право забудови житлового будинку та безстрокового користування земельною ділянкою. В 1956 році [PERSON] надано дозвіл на проведення будівництва за адресою: м. Люботин, пров. Короткий, 3. Крім того, вона отримала типовий проект на забудову житлового будинку. [PERSON] 23 лютого 1982 року отримала дозвіл на продовження строку будівництва житлового будинку за адресою: м. Люботин, пров. Короткий, 3. Будівництво зазначеного житлового будинку закінчено в 1988 році. [PERSON] померла 10 березня 2009 року. За життя мати позивачки [PERSON] зробила заповіт, в якому зазначено, що на випадок своєї смерті все своє майно, де б таке не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповідає [PERSON], тобто позивачці. Вказаний заповіт посвідчено 5 січня 2000 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу [PERSON], за реєстровим номером № 9. Рішенням виконкому Люботинської міської ради Харківської області від 21 липня 2011 року за № 310 позивачці надано дозвіл на збереження побудованих самочинно та побудованих з відхиленням від проектної документації обєктів: житлового будинку літ. «А-1» з напівпідвалом літ. «н/пд» загальною площею 150.60 кв.м, в тому числі житловою площею 53.30 кв.м, та господарських будівель і споруд: літньої кухні літ. «Б», з сіней літ «б», сіней літ. «б1», тамбуру літ. «б2», сараю літ. «Е», льоху літ. «вп», убиральні літ. «Г», літнього душу літ. «Д» на земельній ділянці по пров. Короткому № 3 в м. Люботині Харківської області. Пунктом другим вказаного рішення визначено, що право власності на побудований житловий будинок з відхиленням від проектної документації оформляється в судовому порядку. В звязку з тим, що новозбудований житловий будинок не було зареєстровано в Люботинському БТІ, як обєкт нерухомого майна, з даним позовом позивачка змушена звернутися до суду. У звязку з наведеним позивачка просить позов задовольнити та визнати за нею, [PERSON], право власності на житловий будинок літ. «А-1» з надвірними будівлями та спорудами, які розташовані за адресою: Харківська область, м. Люботин, пров. Короткий № 3, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла 10 березня 2009 року. Сторони про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином та своєчасно, в судове засідання не зявилися. Представник позивачки [PERSON] направив до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги [PERSON] підтримує, просить позов задовольнити та розглядати справу без їх участі. Від Люботинської міської ради Харківської області на адресу суду надійшов лист, в якому зазначено, що проти задоволення позову не заперечують, з позовом згодні повністю, просили розглядати справу у відсутності їх представника. Таким чином, визнання відповідачами пред'явленого позову не суперечить закону, та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання у відсутності сторін по справі, які були належним чином та своєчасно повідомлені про час і місце розгляду справи та висловили свою думку щодо вирішення спору. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані суду докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю. Судом встановлені такі факти, що не оспорюються сторонами по справі, та підтверджуються наявними у справі доказами, та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з довідки Люботинського бюро технічної інвентаризації № 113 від 27 липня 2011 року житловий будинок, розташований за адресою: м. Люботин, пров. Короткий, 3, в Люботинському бюро не зареєстрований (а.с.5). За рішенням виконкому Люботинської міської ради народних депутатів трудящих № 33 від 2 грудня 1952 року [PERSON] - матері позивачки відведено земельну ділянку за адресою: м. Люботин, пров. Короткий, 3 (а.с.7). Між [PERSON] та виконкомом Люботинської міської ради народних депутатів трудящих 17 січня 1953 року укладено договір на право забудови житлового будинку та безстрокового користування земельною ділянкою, площею 1200 кв.м, розташованою за адресою: м. Люботин, пров. Короткий, 3 (а.с.8-9). Відділом комунального господарства виконавчого комітету Люботинської міської ради депутатів трудящих [PERSON] матері позивачки, надано дозвіл на проведення будівництва за адресою: м. Люботин, пров. Короткий, 3 (а.с.10). Також, [PERSON] отримала типовий проект на забудову житлового будинку (а.с.11-14). Мати позивачки - [PERSON] 23 лютого 1982 року отримала дозвіл на продовження строку будівництва житлового будинку (а.с.16). Будівництво вказаного житлового будинку за адресою: м. Люботин, пров. Короткий, 3, закінчено в 1988 році, що підтверджується технічним паспортом, виготовленим 11 липня 201 року Люботинським бюро технічної інвентаризації (а.с.17-21). [PERSON] померла 10 березня 2009 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть І-ВЛ № 209939, виданим відділом РАЦСу Люботинського міського управління юстиції Харківської області на підставі актового запису № 95 від 10 березня 2009 року (а.с.23). Враховуючи, що [PERSON] померла 10 березня 2009 року, суд вважає за доцільне керуватися нормами ЦК України в редакції 2003 року, в звязку з тим, що вказані правовідносини виникли після 01.01.2004 року, тобто після набрання чинності Цивільного кодексу України в редакції 2003 року. Згідно зі ст. 1220 ЦК України внаслідок смерті особи або оголошення її померлою відкривається спадщина. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. На підставі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно з ч. 1, 2 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування. Під час життя [PERSON] склала заповіт, в якому вказано, що все належне їй майно, з чого б воно не складалося та де б таке не знаходилось і взагалі, все те, що їй буде належати на день її смерті, і на що за законом вона матиме право, вона заповідала [PERSON] (а.с.22). Зазначене підтверджується витягом із Спадкового реєстру № 27713598 від 05 серпня 2011 року, з якого вбачається, що [PERSON] склала заповіт (бланк АВЕ 525755), посвідчений 05 січня 2000 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу [PERSON], за реєстром № 9. Вказаний заповіт не змінювався та не скасовувався, тому є чинним (а.с.46-48). Згідно зі ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. В ч. 1 ст. 1270 ЦК України зазначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як вбачається з відповіді Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області № 1212/01-16 від 05 серпня 2011 року після смерті [PERSON], померлої 10 березня 2009 року, в шестимісячний строк до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини або відмову від прийняття спадщини ніхто не звертався, спадкова справа не заводилась, свідоцтва про право на спадщину не видавались (а.с.45). [PERSON] спадщину прийняла, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується записами будинкової книги та відомостями щодо реєстрації, відповідно до яких [PERSON] прописана та мешкає за адресою: м. Люботин пров. Короткий 3, тобто за місцем мешкання спадкодавиці, з 24 липня 1987 року (а.с.27-36) Рішенням виконкому Люботинської міської ради Харківської області від 21 липня 2011 року за № 310 позивачці надано дозвіл на збереження побудованих самочинно та побудованих з відхиленням від проектної документації обєктів: житлового будинку літ. «А-1» з напівпідвалом літ. «н/пд» загальною площею 150.60 кв.м, в тому числі житловою площею 53.30 кв.м, та господарських будівель і споруд: літньої кухні літ. «Б», з сіней літ «б», сіней літ. «б1», тамбуру літ. «б2», сараю літ. «Е», льоху літ. «вп», убиральні літ. «Г», літнього душу літ. «Д» на земельній ділянці по пров. Короткому № 3 в м. Люботині Харківської області. Пунктом другим вказаного рішення визначено, що право власності на побудований житловий будинок з відхиленням від проектної документації оформляється в судовому порядку (а.с.24). Згідно з ст. 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнано за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під вже побудоване нерухоме майно. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самовільно збудоване на ній, якщо це не порушує прав інших осіб. Відповідно до ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). На підставі аналізу зібраних по справі доказів, суд вважає за необхідне: визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок літ. «А-1» з надвірними будівлями та спорудами, які розташовані за адресою: Харківська область, м. Люботин, пров. Короткий № 3, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла 10 березня 2009 року. Судові витрати судом не стягуються з позивачки, так як вона сплатила судові витрати: державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved