Jurisdiction: civil
Date: 2011-08-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] у якому з урахуванням уточнених вимог просив стягнути з нього заборгованість за договором позики, а саме 210761 грн. - основного боргу та 17374 грн.- 3% річних, а всього в сумі 228135 (двісті двадцять вісім тисяч сто тридцять пять) грн. Крім того, просив стягнути з нього судові витрати у справі, а саме: 1700 грн. судового збору, 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, 390 грн. витрат на отримання у банку довідки про курси валют. В обґрунтування своїх вимог, позивач послався на те, що 20.05.2008 року він позичив [PERSON] 33\~000 Євро, письмово оформивши боргову розписку. Частину позичених коштів в сумі 210761 грн. відповідач йому до цього часу не повернув, хоча зобовязався повернути до 01.12.2008 року. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] позов визнав. Суд, заслухавши доводи позивача, дослідивши матеріали справи та оцінюючи зібрані докази, приходить до наступного. Відповідно до розписки, датованої 20.05.2008 року, [PERSON] зобовязався повернути до 01.12.008 року суму в розмірі 33000 Є, які він позичив у [PERSON] (а.с.18). Цим документом підтверджується факт укладення договору позики грошових коштів між позичальником [PERSON] та боржником [PERSON] Відповідно ст.204 ЦК України: Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Судом установлено, що указаний правочин відповідно закону не є недійсним (нікчемним) та його недійсність не визнана судом, тому він є правомірним та в силу ст.629 ЦК України обовязковим для виконання сторонами. В судовому засіданні встановлено, що відповідач не належним чином виконував свої зобовязання, а саме: у встановлений строк не повернув заборгованості за договором позики. Зокрема, встановлено, що у період часу із 20.05.2008 по 02.08.2011 року [PERSON] сплатив [PERSON] 120840 грн., що за офіційним курсом НБУ у відповідні періоди складає 14747,24 Євро. Отже сума основного боргу складає 18252,76 Євро, що станом на 30.08.2011 року складає 210761 грн. (з розрахунку 1 грн. =11,547153 Є). За прострочення виконання зобовязання три відсотки річних складають 17374 грн., які обчислено за формулою ( сума боргу 210761 грн. : 365х3%х1003 прострочених днів:100). Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу України. У відповідності до ст.533 ЦК України, грошове зобовязання має бути виконане в гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. При вирішенні даної справи, суд виходить із загальних засад судочинства в частині свободи договору, передбаченого п.3 ч.1 ст.3 ЦК України, обовязковості договору, передбаченої ст.629 ЦК України, а також вимог ст.1054 ЦК України та ч.1 ст.1049 ЦК України, відповідно до яких позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) та сплатити проценти у строк та в порядку, що встановлені договором. Наслідки порушення договору позичальником, визначені у ст.1050 ЦК України та передбачають у разі своєчасного не повернення ним суми позики, його зобовязання сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України, а саме суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 проценти річних, від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Зі ст.614 ЦК України, витікає, що особа, яка порушила зобовязання несе відповідальність за наявності вини, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п.2 ст.614 ЦК України цієї статті: Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобовязання. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України: У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову... Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому суд приймає визнання відповідачем позову та приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, судові витрати у справі, понесені позивачем підлягають стягненню на його користь з відповідача.

Outcome: approved