Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-24 00:00:00

Позивач звернулася до суд з позовом до відповідача про збільшення розміру аліментів на утримання дітей та стягнення з відповідача індексації за період з грудня 2007 року по грудень 2010 року в сумі 1276,2 грн. Позовні вимоги мотивовано тим, що за рішеннями Суворовського районного суду м. Херсона від 15.02.2002 року та від 18 вересня 2006 року з відповідача стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі 1/6 частини з усіх видів доходів [PERSON] до досягнення повноліття та доньки [PERSON] у розмірі 200 грн. щомісячно до закінчення її навчання відповідно. Відповідач, як батько повинен належно матеріально утримувати своїх дітей, однак з квітня 2007 року аліменти на утримання дітей не сплачує. Станом на 17 листопада 2010 року утворилася заборгованість по виплаті аліментів на утримання доньки у розмірі 8600,00 грн. та на утримання сина у розмірі 9379,5 грн. До того ж, у звязку зі збільшенням прожиткового мінімуму та цін на продукти харчування, одяг, розмір аліментів присуджений за попередніми судовими рішеннями є недостатнім. Добровільно кошти на утримання дітей відповідач не надає. У зв*язку із викладеним позивач просила змінити розмір аліментів та стягувати з відповідача аліменти на утримання доньки [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 350 грн. щомісячно, змінити розмір аліментів та стягувати з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 450 грн. щомісячно, стягнути з відповідача на користь позивача індексацію за період починаючи з 2007 року по теперішній час, судові витрати покласти на відповідача. В процесі розгляду справи судом, позивач неодноразово уточнювала первісно заявлені позовні вимоги. Остаточно позивач просила збільшити розмір аліментів, що стягуються з відповідача на утримання неповнолітнього сина [PERSON], з 1/6 всіх видів його заробітку до 1/4 частини, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) у розмірі 86263,75 грн. та 3005,9 грн. інфляційного збільшення боргу за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина, судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою від 10.11.2011 року за заявою позивача позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] неустойки, у зв*язку з простроченням сплати аліментів на утримання доньки [PERSON] у розмірі 82860 грн. та інфляційного збільшення боргу у розмірі 2995,2 грн. залишено без розгляду. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги в частині збільшення розміру аліментів, що стягуються на утримання неповнолітнього сина [PERSON], з 1/6 всіх видів заробітку до 1/4 частини, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку визнали, щодо задоволення позовних вимог в цій частині не заперечували, у задоволенні решти заявлених позовних вимоги просили відмовити. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, судом встановлено, що сторони по справі є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO]. Довідкою-розрахунком відділу державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції у м. Херсоні № 4859 від 13.07.2011 року підтверджено, що на час розгляду справи в суді відповідач має заборгованість по сплаті аліментів по виконавчому листу № 2-6373, виданого 18.09.2006 року Суворовським районним судом м. Херсона станом на 01.07.2011 року у розмірі 11720грн. 70 коп. З 15.02.2002 року за рішеннями Суворовського районного суду м. Херсона по справі №2-2114/02 з відповідача стягуються аліменти на утримання дитини [PERSON] у розмірі 1/6 частини з усіх видів доходів до досягнення повноліття. У відповідності до вимог ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них. Розмір аліментів, які присуджено до стягнення з відповідача є незначним та не задовольняє мінімальних потреб дитини. Позивачка самостійно утримує двох дітей, отримує стабільну, але невелику заробітну плату, якої не вистачає для належного утримання дітей, оскільки необхідні щомісячні витрати перевищують дохід. Судом встановлено, що позивач працює у МКП «Херсонтеплоенерго» на посаді сторожа та щомісячно отримує заробітну плату, що підтверджується довідкою № 1762-09 від 26.07.2011 року. Суд критично ставиться до доводів відповідача та його представника з приводу участі в утриманні сина, оскільки судом встановлено зворотнє. Так, [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що лише мати платить за навчання, купує одяг, годує, надає кишенькові кошти, а батько хоча і проживає з ними в одній квартирі, однак веде відособлене існування, тобто живе в окремій кімнаті, харчується окремо, жодних коштів не надає. [PERSON] - старша донька сторін в судовому засіданні підтвердила, що утримувала і продовжує утримувати їх дійсно тільки мати, батько в цьому участі не приймає. Згідно зі ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує матеріальний стан платника аліментів та наявність на його утриманні інших дітей. Відповідач є працездатним, не є інвалідом, має постійний заробіток, інших дітей на його утриманні немає, за таких обставин та на підставі ст. 192 СК України, суд вважає можливим збільшити розмір аліментів на утримання неповнолітнього сина до 1/4 частини. Крім того, відповідач не заперечує проти збільшення розміру аліментів. Що стосується позовних вимог про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів у сумі 86263,75 грн. та 3005,9 грн. інфляційного збільшення заборгованості по аліментах, то суд дійшов висновку про необхідність їх часткового задоволення. За положеннями ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. У п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз'яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахування аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Судможе зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК України умов повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Судом встановлено, що починаючи з квітня 2007 року відповідач не сплачує аліментів на утримання дитини. Відповідно до довідки-розрахунку № 4859 від 13.07.2011 року, складеної державним виконавцем ВДВС Суворовського РУЮ у м. Херсон борг по сплаті аліментів станом на 01.07.2011року становить 11720,70 грн. Як було встановлено в судовому засіданні, відповідач навмисно ухилявся від сплати аліментів на утриманий сина, оскільки він є працездатною особою, жодних доказів зворотного, як-то медична довідка про тимчасову або стійку втрату працездатності, перебування на обліку у центрі зайнятості населення, тощо, суду не надав. Суд також відхиляє доводи відповідача про відсутність його вини у виникненні заборгованості, оскільки він не попереджався державним виконавцем про строк погашення заборгованості. Зазначене спростовується наявними в матеріалах справи попередженнями про необхідність погашення заборгованості по аліментах із зазначенням строків погашення останньої, які неодноразово надсилались відповідачу виконавчою службою. Отже, відповідач був проінформований про свій обовязок сплачувати аліменти та мав змогу їх сплачувати, але свідомо ухилявся від цього обовязку, тому суд вважає, що він повинен нести відповідальність за прострочення сплати аліментів. Судом встановлено, що заборгованість із сплати аліментів виникла з вини відповідача, але в той же час відповідачем не надано будь-яких доказів на спростування доводів позивача. Відповідно до перевіреного судом розрахунку неустойки за несвоєчасну сплату аліментів її сума з квітня 2007 року по серпень 2011 року включно становить 86263,75 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Враховуючи розмір заробітної плати відповідача, а також те, що сума неустойки значно перевищує суму заборгованості по аліментах, а також з урахуванням розумності і справедливості, суд вважає за можливе зменшити розмір пені до 11720,70 грн. Що стосується позовних вимог про стягнення індексу інфляції, то ці правовідносини регулюються ст. 625 ЦК України згідно якої настає відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Тобто стягнення індексу інфляції є видом відповідальності боржника за несвоєчасне виконання зобов'язання. Сімейним законодавством України передбачена відповідальність боржника у вигляді неустойки (пені). Тому позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача індексу інфляції у розмірі 3005,9 грн. задоволенню не підлягає. Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір в сумі 51 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн.

Outcome: partial