Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-24 00:00:00

В вересні 2011 року позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, просив стягнути з відповідача моральну шкоду посилаючись на те, що в період з 14.09.1977 року по 23.04.2009 рік працював на вугільних підприємствах ДП Дзержинськвугілля, де отримав професійне захворювання. Відповідно до висновку лікарняно експертної комісії Донецької обласної кліничної лікарні профзахворювань у нього виявлене професійне захворювання хронічна попереково кресцова радикулопатія в стадії субремісії з мязово- тонічним синдромом . Висновком МСЕК від 27.08.2003 року йому було встановлено 25 % стійкої втрати працездатності по профзахворюванню. У звязку з професійним захворюванням позивач відчуває моральні страждання, фізичний біль, який призвів до порушення нормальних життєвих звязків. Це полягає у постійному дискомфорті, повязаному із фізичним нездужанням та болях у поясниці, загальної слабкості та частої втомленості й роздратованості. Професійне захворювання позбавило позивача можливості своїх звичок та бажань. Все це потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивач у судовому засіданні заявлені вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, позов не визнав, оскільки вважає, що позивач у судовому засіданні не обґрунтував та не довів свої вимоги. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності судом встановлено наступне. Так, в період з 14.09.1977 року по 23.04.2009 рік позивач працював на вугільних підприємствах ДП Дзержинськвугілля(а.с. 6-7), де отримав професійне захворювання. Відповідно до висновку лікарняно експертної комісії Донецької обласної кліничної лікарні профзахворювань у нього виявлене професійне захворювання хронічна попереково кресцова радикулопатія (а.с.9). Висновком МСЕК від 27.08.2003 року йому встановлено 25% стійкої втрати працездатності по профзахворюванню. Актом № 248 розслідування професійного захворювання визначено, що захворювання отримано внаслідок тяжкої фізичної праці (а.с.13). Факт встановлення професійного захворювання підтверджується виписками із історії хвороби , довідкою МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках. Суд вважає, що сукупність проаналізованих та досліджених в судовому засіданні доказів дає можливість зробити висновок про те, що позивачу внаслідок ушкодження здоровя заподіяна моральна шкода, яка полягає у моральних переживаннях, що призвело до змін звичайного образу життя та потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.95 року зазначено, що оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі зясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Як встановлено судом право вимагати відшкодування моральної шкоди настало у позивача з моменту встановлення йому стійкої втрати працездатності від отриманого професійного захворювання, а саме з 27.08.2003 року, тобто під час дії зазначеного закону. Отже, положення ст.ст. 21, 28, 34 Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності в редакції, яка діяла до 1 січня 2006 року, передбачали обовязок Фонду провести потерпілому страхову виплату за моральну шкоду за наявності факту заподіяння йому такої шкоди. Крім того, рішенням Конституційного Суду України від 27.01.2004 року № 1-9/2004 в п. 4.1. надані розяснення положень ст. 34 Закону, що також передбачають обовязок відповідача відшкодовувати працівникові моральну шкоду, заподіяну умовами виробництва, яка відшкодовується незалежно від втрати працівником працездатності і полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, які він зазнає у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя. За змістом ст. ст. 21, 28, 30, 34, 35 Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати за моральну шкоду, виникає в особи з дня встановленння їй такої стійкої втрати працездатності висновком МСЕК. Відповідно до п.3 ст.34 Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатностісума страхової виплати за моральну шкоду визначається в судовому порядку і при цьому не може перевищувати двохсот розмірів мінімальної заробітної плати , встановленої на день виплати, незалежно від будь-яких інших страхових виплат. Сукупність проаналізованих та досліджених в судовому засіданні доказів дає можливість суду зробити висновок про те, що ушкодження здоровя на виробництві спричинило позивачу моральну шкоду, яка полягає в фізичному болю та у моральних переживаннях, що призвело до змін звичайного образу життя та потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Внаслідок порушення відповідачем права позивача на безпечні умови праці у останнього виникло професійне захворювання хронічна попереково кресцова радикулопатія. Позивач постійно знаходиться на лікуванні, йому встановлена стійка втрата працездатності 25 % за отримане професійне захворювання, він відчуває інші неприємні відчуття від незадовільного стану здоровя. Перелічені негативні явища дійсно не можуть не турбувати потерпілого, не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію. Отже, факт моральних страждань є очевидним і не потребує доказування іншими засобами доказування. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує порушення нормальних життєвих звязків позивача, неможливість ведення попереднього способу життя. Разом з тим, вимогу позивача про відшкодування моральної шкоди в розмірі 150 000 грн. суд визнає збільшеною. З врахуванням ступеня та глибини моральних страждань позивача,

Outcome: partial