overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 26597,16 доларів США та 7827,01 грн. Представник позивача в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримує, на заочний розгляд справи згоден. Відповідачі судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлялись, про причини неявки суд не повідомили. За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 04.06.2007 між ЗАТ «ОТП Банк»та [PERSON] укладено кредитний договір, згідно умов якого відповідач отримав кредит в сумі 28448,90 доларів США на строк до 03.06.2027. В забезпечення виконання кредитного договору між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено договір поруки від 04.06.2007, за умовами якого [PERSON] зобовязався відповідати солідарно з [PERSON] за кредитним договором. Відповідачем [PERSON] умови кредитного договору не виконані. Заборгованість за кредитним договором становить 26597,16 доларів США та 7827,01 грн. штрафних санкцій. На підставі договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 27.05.2011 право вимоги за даним зобовязанням перейшло від ЗАТ «ОТП Банк»до позивача. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, а в ст.530 ЦК України вказується, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно полягає виконанню у цей строк(термін). Ст. 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобовязання або односторонню зміну його умов. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. В порушення вимог закону, відповідачі в односторонньому порядку відмовились від виконання договірних зобовязань, в установлені строки заборговані суми не повернули.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Враховуючи наведене, суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-21 00:00:00

30.06.2011 року позивач звернувся до суду з позовом по стягнення з відповідачів, як посадових осіб Головного управління праці та соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації, по 150000 грн з кожного у відшкодування моральної шкоди, що завдана невиконанням ними положень Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту)»(далі по тексту Закон). В обґрунтування позову зазначив, що являється інвалідом першої групи і має право на безоплатне забезпечення автомобілем. Втім, відповідачі зазначені положення Закону не виконують, чим завдали моральної шкоди. У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав і наполягав на задоволенні. Відповідачі не зявилися, про час і місце розгляду справи сповіщалися належним чином. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Позивач являється інвалідом війни 1 групи і відповідно до пункту 22 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»має право на безоплатне забезпечення автомобілем на термін технічної експлуатації до десяти років (за наявності медичних показань для забезпечення автомобілем). Посилаючись на невиконання відповідачами, як посадовими особами Головного управління праці та соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації, зазначених вище положень Закону, позивач стверджує, що своєю бездіяльністю відповідачі завдали йому моральної шкоди, яку просить відшкодувати за їхній особистий рахунок. Згідно пункту 1 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.07.2006 року № 999, забезпечення інвалідів автомобілями за місцем проживання здійснюється головними управліннями праці та соціального захисту населення обласних державних адміністрацій. Виходячи з викладеного, за наявності у позивача медичних показань для забезпечення автомобілем, таке забезпечення позивача повинно здійснювати Головне управління праці та соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації. У разі доведення порушення права позивача на безоплатне забезпечення автомобілем юридична відповідальність за таке порушення може бути покладена лише на Головне управління праці та соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації, а не на відповідачів. Зазначене дає підстави для висновку, що позивач звернувся до суду з позовом до неналежних відповідачів. Не зважаючи на те, що судом позивачу було розяснено його право заявити клопотання про заміну неналежних відповідачів на належного або залучення в якості співвідповідача Головне управління праці та соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації, позивач цим правом не скористався, а в силу положень викладених в частині 1 статті 33 ЦПК України суд позбавлений можливості вирішувати вказане питання самостійно. За таких обставин відсутні підстави для задоволення позову.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-21 00:00:00

В червні 2011 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. В обгрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що на підставі рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області про стягнення аліментів від 14 грудня 2009 року з нього на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей: дочки - [PERSON], [INFO] та сина - [PERSON], [INFO] у розмірі 500 грн. щомяця на кожну дитину, до досягнення дочкою [PERSON] та сином [PERSON] повноліття. На даний час його заробтної плати не вистачає, тому просить зменшити розмір стягуваних з нього аліментів та стягувати аліменти в розмірі 1/4 частки усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей: дочки - [PERSON], [INFO] та сина - [PERSON], 20 травня 1997 року народженняа, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. В судовому засіданні позивач змінив свої позовні вимоги, просив суд стягувати з нього аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] та аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 1/2 частки усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця до досягнення дітьми повноліття. Відповідачка в судовому засіданні змінені позовні вимоги про зменшення розміру аліментів визнала в повному обсязі та не заперечувала проти їх задоволення. Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідачки, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності зі ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Також, згідно до ч.1 ст.192 СК України, розмір аліментів визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось їз них. В судовому засіданні встановлено, що позивач на даний час працює токарем в Філії "Одеська ДЕД" ДП "Одеський облавтодор". Згідно довідки №98/03 від 21.07.2011 року, виданої Філією "Одеська дорожна експлуатаційна дільниця" дочірного підприємства "Одеський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" середньомісячна заробітна плата [PERSON] становить 1615,25 грн. На основі вищевикладеного, суд вважає за необхідне стягувати щомісячно з [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], зареєстрованого за адресою [INFO], на користь [PERSON], аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO] та аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/2 частки усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку до досягнення сином [PERSON] повноліття, а саме до 20.05.2015 року На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-21 00:00:00

У червні 2011 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що вони з відповідачкою з 17 листопада 2009 року перебувають в шлюбі, зареєстрованому відділом реєстрації актів цивільного стану Великомихайлівського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис №54. Від вказаного шлюбу дітей не мають. Причиною розпаду сім'ї послужило те, що відповідачка зловживає спиртними напоями. Шлюбні відносини фактично припинились з січня 2011 року. Позивач в судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги. Просив їх шлюб з відповідачкою розірвати, так як відновлювати подружні відносини не має наміру, у наданні строку для примирення з метою збереження родини не має потреби, оскільки вважає, що їхня сім'я розпалася остаточно. Відповідачка в судовому засіданні позов визнала, на розірвання шлюбу з [PERSON] згодна, також пояснила суду, що відновлювати подружні відносини не має наміру, у наданні строку для примирення з метою збереження родини не має потреби, оскільки вважає, що їхня сім'я розпалась остаточно. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому відділом реєстрації актів цивільного стану Великомихайлівського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис №54. Від спільного життя дітей не мають. В судовому засіданні встановлено, що сторони припинили подружні відносини і однією сім'єю не проживають з січня 2011 року, відновлювати подружні відносини не мають наміру, у наданні строку для примирення з метою збереження родини не мають потреби, оскільки вважають, що їхня сім'я розпалася остаточно. При таких обставинах суд вважає, що сформовані в родині відносини виключають спільне проживання чоловіка й жінки й роблять їхнє спільне життя надалі неможливим, тому що, збереження родини суперечило б інтересам сторін. Згідно ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу відповідачка бажає відновити своє дошлюбне прізвище Чернецька, що підтверджується її письмовою заявою. Спору по розділу майна немає. Частина 3 ст.115 Сімейного кодексу України регламентує, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. В порядку ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки судовий збір в сумі 8,50 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільних справ в сумі 30,00 грн. на користь позивача. На підставі ст. 105 ч.3,110,112,113,115,160 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свій позов обґрунтовує тим, що 07 серпня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області зареєстрований шлюб між позивачем та відповідачем, про що свідчить актовий запис № 457 в книзі реєстрації шлюбів.Від шлюбу подружжя дітей не має. Спільне життя у сторін не склалося, на даний час сторони припинили подружні відносини, не проживають разом, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету на мають, як стверджує позивач в тексті позовної заяви подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе і буде суперечити її інтересам .Позивач звернулась до суду з даним позовом, так як відповідач заперечує розірвати шлюб. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, пояснення надала аналогічні позовній заяві, пояснила, що сторони мають психологічно несумісні характери, в результаті чого між ними постійно виникають непорозуміння та сварки, подружжя перестало розуміти один одного, позивач втратила почуття поваги та кохання до чоловіка.Крім того [PERSON] просила суд відновити своє дошлюбне прізвище «Сорока». В судові засідання відповідач не зявлявся, про час, дати та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причина неявки невідома. Вислухавши позивача, повно і всебічно зясувавши обставини в справі, обєктивно дослідивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, знаходить позов таким, що підлягає задоволенню так як сімя розпалась остаточно, шлюбних відносин сторони не підтримують, спільного бюджету не ведуть, тому шлюб існує формально. Сторони спору майнового характеру на момент розірвання шлюбу не мають. Від шлюбу подружжя дітей не має. Відповідно ст. 112 ЦПК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку розірвати шлюб, так як подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача та відновити її дошлюбне прізвище. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-21 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з заявою про встановлення факту родинних відносин, просить встановити факт, що [PERSON], 05.07.1967р.н. є племінницею [PERSON], яка померла 04 січня 2010 року. Встановлення даного факту заявниця, обгрунтовує тим, що їй необхідно вирішити питання про подальше оформлення спадщини після смерті тітки [PERSON] Так як мама заявниці та її сестри народились на території колишнього СРСР, а на даний час це територія Російської Федерації, то після їх смерті документів, які підтверджують їхні родинні стосунки не збереглось і в позасудовому порядку вирішити дане питання не має можливості. В судовому засіданні заявниця [PERSON] заявлені вимоги підтримала у повному обсязі. Представник заінтересованої особи Костопільської міської ради в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомлено. Суд, заслухавши пояснення заявниці, допитавши свідків та дослідивши письмові докази по справі, вважає заявлені вимоги обгрунтованими. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що 30.10.1996 року померла баба заявниці [PERSON], 21.10.2002 року померла мати заявниці [PERSON], а 04.01.2010 року померла друга тітка заявниці [PERSON]. Після смерті тітки, [PERSON], залишилось спадкове майно, яке має намір успадкувати позивачка. Факт, про встановлення якого просить [PERSON], має для неї юридичне значення. Згідно свідоцтва про народження [PERSON] серія VII-УР №1185278 в графі мати зроблено запис [PERSON]. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що заявниця являється племінницею померлої [PERSON] Також зазначили, що в [PERSON]І,, матері заявниці, була рідна сестра [PERSON], яка була одинокою і власної сім'ї не мала, на даний час [PERSON], [PERSON] та їх мати [PERSON] є покійними. У суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість показань свідків. Дані про їхню заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні. Встановлення факту родинних відносин між заявницею та [PERSON] необхідне їй для оформлення спадщини. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка, вказують на наявність підстав для задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту родинних відносин, що передбачено п.1 ч.1 ст.256 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-21 00:00:00

Зважаючи на складність у викладенні повного рішення суду, пов`язаного з потребою в обґрунтуванні доводів сторін, на що може бути витрачений значний час, суд вважає за необхідне проголосити його вступну та резолютивну частини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-21 00:00:00

Зважаючи на складність у викладенні повного рішення суду, повязаного з потребою в обґрунтуванні доводів сторін, на що може бути витрачений значний час, суд вважає за можливе оголосити його вступну та резолютивну частини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-21 00:00:00

У червні 2011 року [PERSON] звернувся із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району 9 вересня 1989 року був зареєстрований шлюб між ним та [PERSON], про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено запис № 219. У цьому шлюбі у них народилися сини: Роман, [INFO], та Руслан, [INFO]. Сіми»єю вони проживали в [INFO], і з початку 2006 року, за різних причин, вони припинили шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства. Вони проживають в одному будинку, але фактично проживають в різних приміщеннях і в кожного з них є своє особисте життя. Таким чином протягом 5 років у нього з [PERSON] припинені шлюбні відносини, подальше знаходження у шлюбі суперечить його інтересам, що має для нього істотне значення, водночас, дружина розірвати шлюб в органах реєстрації цивільного стану за їхньою спільною заявою не бажає. Враховуючи тривалий строк припинення шлюбних відносин, їхнє примирення й відновлення шлюбних відносин неможливе. Враховуючи викладене, [PERSON] просив розірвати шлюб між ним та [PERSON] У судовому засіданні позивач позов підтримав та просив його задовольнити. У судовому засіданні відповідач заявлений позов визнала та не заперечувала проти його задоволення. Суд, вислухавши думку осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 9 вересня 1989 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Подружнє життя виявилось неможливим, оскільки в позивача та відповідачки різні характери та погляди на життя, в сім»ї часто виникали сварки і непорозуміння. Як пояснили позивач та відповідачка їхня сім»я розпалась, протягом останніх трьох років вони спільного господарства не ведуть, шлюбних відносин не підтримують, сім»ю зберегти не бажають. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-21 00:00:00

ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] 21131,40 доларів США, що за курсом НБУ станом на 01.04.2009 року складає 162 711 грн. 83 коп., посилаючись на те, що відповідач не виконує умови кредитного договору, а саме не погашає отриманий у позивача кредит. Представник позивача в судовому засіданні подав заяву про збільшення позовних вимог, а саме : просив стягнути з [PERSON] 27133,73 доларів США, що за курсом НБУ станом на 30.05.2011 року складає 216 415 грн. 92 коп. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явились, повідомлявся належним чином, але про причини неявки суд не повідомив. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, виходячи зі слідуючого. В судовому засіданні встановлено, що 11 квітня 2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» до [PERSON] було укладено кредитний договір № 11140409000, згідно умов якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 21330,00 доларів США, строком користування до 11 квітня 2014 року зі сплатою 12,00 % річних, на умовах визначених договором.(а.с. 5-9) П.п. 1.1 кредитного договору № 11140409000 від 11 квітня 2007 року встановлено, що відповідач [PERSON] зобов'язався повернути вказаний кредит та відсотки за користування, у порядку та в строки наведені в кредитному договорі, однак в порушення своїх зобов'язань, за весь період дії кредитного договору сплата кредиту відповідачем здійснювалась несвоєчасно та не в повному обсязі. Відповідно до п. 4.1 кредитного договору за порушення відповідачем термінів погашення будь-яких свої грошових зобов'язань передбачених Кредитним договором, зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів та/або комісій, Позивач має право вимагати від відповідача додатково сплатити позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу. Пеня нараховується за кожен день прострочення, включаючи день погашення заборгованості. Однак, всупереч умов договору станом на 30.05.2011 року за відповідачем [PERSON] наявна заборгованість за кредитом, що складає 27133,73 доларів США, що за курсом НБУ станом на 30.05.2011 року складає 216 415 грн. 92 коп., а саме заборгованість за кредитом 151 884 грн. 74 коп., заборгованість за відсотками за користування кредитом в сумі 49 236 грн. 59 коп., пеня за прострочення сплати процентів 5 709 грн. 72 коп., та пеня за прострочення сплати кредиту 9 584 грн. 87 коп., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.44-57). Згідно вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах , встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. При таких обставинах, суд вважає вимоги Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» обгрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved