Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-19 00:00:00

У червні 2011 року позивач звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеною позовною заявою. В обґрунтування заявлених вимог, з урахуванням уточнень (а.с.38-39), зазначив, що 25.02.2011 року він придбав квартиру [ADDRESS], яка належала відповідачу [PERSON], шляхом участі у проведенні прилюдних торгів. Вказана квартира була конфіскована у дохід держави за вироком. Позивачем було отримано свідоцтво про власності на квартиру [ADDRESS]. Проте у вказаній квартирі залишились зареєстровані відповідачі, що порушує право позивача на користування своєю власністю. З урахуванням викладеного, просив суд усунути йому перешкоди у користуванні квартирою № 234 по вул. Бердянська, 1 в м. Дніпропетровську шляхом зняття з реєстраційного обліку відповідачів із зазначеної квартири; виселити відповідачів та вселити позивача у спірну квартиру. У судове засідання позивач не зявився, про час і місце його проведення повідомлений належним чином. Відповідачка [PERSON] у судове засідання зявилися, просила відмовити у задоволенні позову, суду надала заперечення проти позову (а.с.19-20). Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про час і місце його проведення повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Представник ОК № 94 Урожайв судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, стверджуючи, що відповідачі постійно проживали у зазначеній квартирі не змінюючи ані місця реєстрації, ані місця проживання. Представник СГІРФО Індустріального РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області в судове засідання не зявився, суду надав листа, в якому просить слухати справу без його участі. Представник Органу опіки та піклування Індустріального району м. Дніпропетровська в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, стверджуючи, що позовні вимоги порушують право дитини. Заслухавши пояснення відповідачки, представників третіх осіб, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідно до протоколу № 08/327/10/К-17н-1 проведення прилюдних торгів [PERSON]І, було придбано квартиру [ADDRESS] (а.с.5). 14 квітня 2011 року позивачу видано свідоцтво про право власності на спірну квартиру, посвідченого державним нотаріусом Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 1 787 (а.с.6). Квартира [ADDRESS] належала [PERSON] на підставі договору купівлі продажу, посвідченого 15.05.1991 року Шостою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 3-1503 та зареєстрованого КП ДМБТІ 27.05.1991 року в реєстраційній книзі IV 60. Відповідно до вироку Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11.04.2008 року відповідача [PERSON] було визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених ст.ст. 307 ч.2, 309 ч.2 УК України та йому призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на пять років та шість місяців з конфіскацією майна, яке належить останньому. В своєму позові позивач посилається на те, що відповідачі чинять йому перешкоди у користуванні майном, посилаючись на ст. 391 ЦК України. Однак суд з таким твердженням погодитись не може, оскільки підстави виникнення права власності на нерухоме майно, яке підлягає державній реєстрації, виникає з моменту державної реєстрації в органах БТІ, про що вказано у свідоцтві про право власності від 14.04.2011 року. Позивачем право власності на квартиру зареєстровано не було. Крім того, позивач просить виселити відповідачку та її неповнолітніх дітей з вказаної квартири. Однак, на підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04.03.2011 року за відповідачкою [PERSON] визнано право власності на 2/3 частини квартири [ADDRESS]. Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ч.3. ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як з підстав та в порядку, передбачених законом. Згідно ст. 18 Закону України Про охорону дитинствадіти - члени смї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщення нарівні з власником або наймачем. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позивачу у задоволені позову слід відмовити у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed