Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-27 00:00:00

Позивач звернувся із даним позовом (уточнив за судового розгляду його предмет та підставу), в його обґрунтування посилалась на те, що 04.03.2003 р. між відповідачами за цим позовом був укладений договір про сумісну діяльність по будівництву житлового будинку, відповідно до якого сторони за ним шляхом обєднання за дольовим принципом майно, майнових прав, матеріальних, технічних, трудових, енергетичних та фінансових ресурсів для досягнення мети, передбачили для себе господарську мету завершення будівництва та введення в експлуатацію для послідуючої реалізації недобудованого житлового будинку, який являє собою обособлену секцію 118 квартирного будинку на ж/м «Фрунзе-3». При цьому, ведення справ поручалося ЗАТ «Будівельник-1», який, як генеральний підрядник, повинен був організувати та здійснити будівельні роботи, мав право укладати угоди з третіми особами, повязані із залученням ресурсів, необхідних для здійснення будівництва. 03.03.2003 р. між ЗАТ «Будівельник-1», ПП «Віктор»та позивачем (післяшлюбне прізвище [PERSON]В.) був укладений договір про дольову участь у здійснення житлової секції в осях 10-14 108 квартирного будинку по вул. Донецьке шосе, 9 у м. Дніпропетровську, та отримання у власність 2-х кімнатної квартири, яка розташована на 4 поверсі вказаного будинку загальною площею 672, 2 кв.м. шляхом фінансування будівельно - монтажних та відділ очних робіт. Вартість частки позивача була визначена у 59 675,00 грн. Зазначений договір передбачав плановий строк завершення будівництва та стаді в експлуатацію - 4-й квартал 2003 року. На протязі 90 днів після здачі будинку в експлуатацію ЗАТ та ПП зобовязалися передати позивачеві у власність за актом прийому-передачі частку у виді 2-х кімнатної квартири №9, яка розташована на 9 поверсі будинку житлової секції в осях 10-14 та сприяти в оформленні права власності на неї. Як зазначається позивачем при зверненні до суду згодом між ЗАТ та нею була укладена угода до договору від 03.03.2003 р., згідно якої умови договору, які стосуються фінансування будівництва були змінені; зокрема, п. 1.2 договору був викладений в такій редакції, що позивач зобовязується фінансувати виконання будівельно-монтажних робіт в розмірі 44 385,00 грн., а на залишок суми - 15 290,00 гривень самостійно виконати опоряджувальні роботи у кв. №.9 житлової секції в осях 10-14-108 в будинку №9 по вул. Донецьке шосе у м. Дніпропетровську із придбанням матеріалів , а також сантехнічного обладнання газової плити, електроустаткування та столярних виробів. Вказана вище сума була внесена позивачем у відповідності до квитанції серії 01 АЗ №050944 від 09.12.2003 р. 29.01.2004 р. між відповідачами та позивачем був складений акт прийому передачі зазначеної вище квартири, в якому зазначено, що роботи виконані в повному обсязі, та позивач до якості виконаних робіт претензій не має, утім, оформити право власності позивач позбавлена можливості у звязку з тим, що будинок н введений в експлуатацію. Позивач підтримала в судовому засіданні вимоги позову повністю, надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просила суд повністю задовольнити поданий позов, ухвалив рішення, яким визнати за позивачем право власності на квартиру №9 в осях 10-14-108 у буд. №9 по вул. Донецьке шосе у м. Дніпропетровську, та зобовязати [PERSON] підприємство «Віктор-13»виконати умови договору від 03.03.2003 р. - п. 1.5, а саме: на протязі 90 днів після здачі будинку в експлуатацію передати позивачеві у власність її частку двокімнатну квартиру №9 на 4 поверсі, розташовану за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Донецьке шосе, 9, загальною площею 62,2 мІ житлової секції в осях 10-14 та здійснити сприяння в оформленні права власності на неї. Представники [PERSON] фірми «Віктор-13» не визнають право власності позивача, оспорюючи його, що примушує позивача просити судового захисту своєї власності; приписи ст. 392 ЦК України наділяють власника правом предявити позов про визнання права власності , якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує право власності. Відповідно до ч.3 ст. 331 ЦК України до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів обладнання тощо, які були використанні в процесі цього будівництва. У разі необхідності такий власник може укласти договір щодо обєкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення обєкта нерухомого майна, проектно-кошторисної документації, а також документів, що містять опис обєкта незавершеного будівництва. Позивач по справі уточнив позовні вимоги, а саме в частині зобовязання ПП «Віктор-13»здійснити всі необхідні дії для здачі в експлуатацію відокремленої секції №1 будинку №9 та надати декларацію у відповідності до якої здати будинок в експлуатацію, визнати право на квартиру №9 в осях 10-14-108 в спорудженому будинку №9 по вулиці Донецьке шосе у м. Дніпропетровську, та зобовязати відповідачів виконати умови договору від 03.03.2003 року (пункт 1.5) на протязі 90 днів після здачі будинку в експлуатацію передати позивачу у власність її частку - кв. №9 площею 62.2 мІ. Представники відповідача -1 позов не визнали повністю, пояснили, що розуміють проблему, з якою зіткнувся позивач та інші мешканці цього будинку, та надали пояснення, відповідно до яких прийняття державними приймальними комісіями будинку після закінчення будівництва для експлуатації на даний час є неможливим доки не буде сплачений штраф, накладений Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області, оскільки був складений протокол про правопорушення від 25.08.2011 р., розмір якого (тобто штрафу) є занадто великим та не по силам підприємству (276, 190 грн.). Закрите акціонерне товариство «Будівельник -1»не скористалося правом брати участь у судових засіданнях, правом надання заперечень проти позову, у звязку з чим справа розглядалася у відсутності даного відповідача за згодою інших сторін та суд, заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши докази в межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК Країни, дійшов до висновку про наявність підстав для ухвалення про задоволення позову частково, виходячи з наступного. За ст. 1 Закону України «Про відповідальність підприємств, їх об'єднань, установ та організацій за правопорушення у сфері містобудування» підприємства, їх об'єднання, установи та організації (далі - підприємства) незалежно від форм власності, які здійснюють проектування, роботи по будівництву, реконструкції, реставрації та капітальному ремонту (далі - будівельні роботи), виготовляють будівельні матеріали, вироби і конструкції, а так само які є замовниками у будівництві або поєднують функції замовника і підрядчика, несуть відповідальність у вигляді штрафу у тому числі за таке правопорушення як експлуатація або використання будинків чи споруд після закінчення будівництва без прийняття їх державними приймальними (технічними) комісіями - у розмірі десяти відсотків вартості виконаних робіт. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом з тим, у відповідності до ст. 60 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Виконуючи обовязок доказування позивач довела, надавши докази відповідно до ст. 57-59 ЦПК України, та факт виконання з її боку усіх умов договору від 03.03.2003 р. з урахуванням угоди до договору від 03.03.2003 р., згідно якої умови договору, які стосуються фінансування будівництва були змінені: зокрема, п. 1.2 договору був викладений в такій редакції, що позивач зобовязується фінансувати виконання будівельно-монтажних робіт в розмірі 44 385,00 грн., а на залишок суми - 15 290,00 грн. самостійно виконати оздоблювальні роботи у кв. №.9 житлової секції в осях 10-14-108 в будинку №9 по вул. Донецьке шосе у м. Дніпропетровську із придбанням матеріалів , а також сантехнічного обладнання газової плити, електроустаткування та столярних виробів. Вказана вище сума була внесена позивачем у відповідності до квитанції серії 01 АЗ №050944 від 09.12.2003 р.. що підтверджується матеріалами судової справи. Згідно з ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Укладення зазначених вище угод, а також експлуатація будинку без прийняття його державною приймальною комісією не заперечувалася відповідачем 1, які також з цього приводу дали відповідні пояснення, що визнається сторонами та не підлягає доказуванню відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України. Зазначене також підтверджується відповідною постановою Інспекції ДАБК у Дніпропетровській області №130-1- від 02.09.2011 р. За ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Так, у відповідності до даної постанови з боку ПФ «Віктор-13» порушений абз. 10 ст.1 Закону України «Про відповідальність підприємств, їх об'єднань, установ та організацій за правопорушення у сфері містобудування»; факт вчинення порушення був встановлений на підставі протоколу від 25.08.2011 р., акту про перевірку від 22.08.2011 р., довідки про вартість виконаних робіт від 25.08.2011 р. експлуатація житлового будинку з 2008 року без декларації про готовність обєкта до експлуатації , зареєстрованої в інспекції ДАБК у Дніпропетровській області у розмірі десяти відсотків вартості виконаних робіт. Разом з тим, розвязуючи вимоги позову, суд виходить з того, що Порядок прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж затверджений Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 24.06.2011 р. N 91, за яким прийняття в експлуатацію об'єктів здійснюється безоплатно Державною архітектурно-будівельною інспекцією України та її територіальними органами за результатами технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж та за наявності документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, на якій розміщений об'єкт, шляхом реєстрації поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації, яка складається за формою, наведеною у додатку 2 до цього Порядку, та з того, що за ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч. 2 ст. 509 ЦК). Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України), та ці підстави зазначені в ст.ст. 599, 600, 601, 604 - 609 ЦК України, та за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). За таких обставин, оскільки зобовязання з боку відповідача -1 не виконані, останнім не вчинені дії, направлені на здачу в експлуатацію відокремлену секцію №1 у будинку №9 по вул. Донецьке шосе у м. Дніпропетровську, для суду з урахуванням вищенаведеного вбачаються підстави для ухвалення про зобовязання [PERSON] фірми «Віктор-13» та ЗАТ «Будівельник-1» виконати п. 1.5 договору про дольову участь у будівництві від 03.03.2005 р. та на протязі 90 днів після здачі будинку в експлуатацію передати [PERSON] у власність її частку двокімнатну квартиру №9, розташовану в осях 10-14-108 загальною площею 62,2 мІ, у буд. №9 по вул. Донецьке шосе у м. Дніпропетровську та здійснити сприяння в її оформленні. Разом з тим, відмовляючи в задоволенні вимоги позову про визнання за позивачем права на квартиру, суд виходить з того, що чинним законодавством не передбачений такий спосіб захисту права, яке стосується нерухомого майна; що стосується права власності на квартиру, то суд виходить з того, що за ст. 331 ЦК України (ч. 2) якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно з Тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року N 7/5, державна реєстрація прав - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, а також права власності на об'єкти незавершеного будівництва шляхом внесення відповідного запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно. Державна реєстрація прав проводиться реєстраторами бюро технічної інвентаризації (далі - БТІ) у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць, обслуговування на території яких здійснюється БТІ, створеними до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" та інших законодавчих актів України" та підключеними до Реєстру прав власності на нерухоме майно (п. 1.3 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно). Отже, чинним законодавством передбачений окремий порядок реєстрації права власності, дотримання якого становить обовязок, а не право особи, та лише за умови дотримання даного порядку та у випадку відмови державного реєстратора у реєстрації права власності (до речі, даного доказу позивачем надано не було), дії останнього можуть бути оскаржені до суду або позивачем може бути обраний інший спосіб захисту своїх прав.

Outcome: partial