Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-11 00:00:00

Позивач ПАТ «Сведбанк» який є правонаступником ЗАТ «Сведбанк Інвест» звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення боргу за Кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки, мотивуючи свої вимоги тим, що 25.07.2007 року між Банком та громадянином України [PERSON] був укладений Кредитний договір про надання кредиту за №942-Ф. 05.10.2007 року між Банком, [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено Додатковий Договір №1 до вищевказаного кредитного договору, відповідно до якого відбулася зміна боржника в кредитному зобов»язанні з первісного [PERSON] на нового боржника [PERSON] За наслідками зміни боржника в зобов»язанні між новими сторонами договір кредиту був викладений у новій редакції з урахуванням Додаткового [PERSON] №1 від 05.10.2007 року. За умовами Кредитного [PERSON] відкрив позичальнику кредитну лінію, що відновлюється та надав кошти в розмірі 316\~000 доларів США із сплатою 14,5 % річних та строком повернення кредиту до 24.07.2012 року. Банк свої зобов′язання виконав, кредит надав, але відповідач свої зобов′язання належним чином не виконує, кредит та відсотки в повному обсязі не сплачує, заборгованість за Кредитним договором по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів, пені та комісії станом на 30.04.2009 року складає 374\~128,75 доларів США. Також 05.10.2007 року між Банком та відповідачем [PERSON] був укладений Договір поруки, відповідно до умов якого відповідач взяв на себе зобов"язання солідарно відповідати перед Банком за виконання відповідачем [PERSON] його зобов"язань по Кредитному договору, але також на даний час не виконує взяті на себе зобов"язання. В забезпечення відповідачем [PERSON] своїх зобов»язань перед Банком за кредитним договором між відповідачем [PERSON] та Банком 25.07.2007 року було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] Предметом цього договору є надання Іпотекодавцем в іпотеку нерухомого майна у вигляді земельної ділянки площею 0,1200 гектари, що знаходиться за адресою: м. Київ, Деснянський район вул. Академіка Курчатова, 3 кадастровий номер 8000000000:62:028:0046, що належить на праві приватної власності [PERSON] На підставі викладеного позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом, просить Стягнути солідарно з відповідачів [PERSON], [PERSON] на користь Приватного Акціонерного Товариства «Сведбанк» заборгованість по кредитному договору №942-Ф від 25.07.2007 року в сумі 374\~128,75 доларів США та звернути стягнення на предмет іпотеки згідно іпотечного договору №942-Ф/ІП-1 від 25.07.2007 року, - земельну ділянку площею 0,1200 гектари, що знаходиться за адресою: м. Київ, Деснянський район вул. Академіка Курчатова, 3 кадастровий номер 8000000000:62:028:0046, що належить на праві приватної власності [PERSON] на користь позивача. Відповідач [PERSON] в свою чергу звернувся до суду із зустрічним позовом до позивача ПАТ «Сведбанк» про визнання недійсними Кредитного договору, а також додаткового договору №1 до Кредитного [PERSON] №942-Ф від 25.07.2007 року, договору поруки від 05.10.2007 року що був укладений між Банком та [PERSON] та договору іпотеки, що був укладений між Банком та [PERSON] зі змінами до нього з моменту їх укладення. Крім того, просив виключити з Державного реєстру іпотек запис про державну реєстрацію договору іпотеки, виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна запис про державну реєстрацію заборони відчуження нерухомого майна за договором іпотеки, посилаючись на те, що на момент укладення договору кредиту він мав великі проблеми із здоров»ям та не усвідомлював свої дії, не розумів, що підписує. Крім того, умови спірного [PERSON] кредиту ставлять його в край не вигідне становище, при його укладенні були порушені вимоги діючого законодавства в частині валюти, в якій надавався кредит, оскільки єдиною грошовою одиницею на території України є гривня, а кредит та всі розрахунки проводилися в доларах США. У зв"язку з недійсністю основного зобов"язання також є недійсними додатковий договір до кредитного договору, договір іпотеки та договір поруки. Відповідач [PERSON] звернувся також до суду із зустрічною позовною заявою про визнання договору поруки від 05.10.2007 року недійсним, посилаючись на те, що він уклав даний договір без згоди своєї дружини [PERSON] В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги основного позову в повному обсязі. Зустрічні позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] не визнав, пояснив, що [PERSON] діяв в межах діючого законодавства, [PERSON] кредиту, поруки та іпотеки відповідають вимогам закону, а тому підстав для визнання їх недійсними немає. На підставі викладеного просив в задоволенні зустрічних позовів відмовити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні підтримав вимоги свого зустрічного позову в повному обсязі, просив суд про його задоволення. В задоволенні позовних вимог Банку просив відмовити. В останнє судове засідання не з»явився, належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомив. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні надав суду письмову заяву про уточнення вимог його зустрічного позову, просив суд про визнання договору поруки укладений між Банком, відповідачем [PERSON] та ним недійсним з моменту його укладення. В задоволенні позовних вимог Банку просив відмовити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні підтримав пояснення свого довірителя в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явилася, належним чином повідомлена про день та час розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомила. Третя особа по зустрічному позову [PERSON] [PERSON] в судове засідання не з»явилася, належним чином повідомлена про день та час розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомила. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідачів [PERSON], [PERSON], представника відповідача [PERSON], вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Банку підлягають задоволенню в повному обсязі, в задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] та [PERSON] повинно бути відмовлено з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 25.07.2007 року між Банком та громадянином України [PERSON] був укладений Кредитний договір про надання кредиту за №942-Ф. (а.с. 5-7 т.с.1). 05.10.2007 року між Банком, [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено Додатковий Договір №1 до вищевказаного кредитного договору, відповідно до якого відбулася зміна боржника в кредитному зобов»язанні з первісного [PERSON] на нового боржника [PERSON] За наслідками зміни боржника в зобов»язанні між новими сторонами договір кредиту був викладений у новій редакції з урахуванням Додаткового [PERSON] №1 від 05.10.2007 року. (а.с. 10-13 т.с. 1). За умовами Кредитного [PERSON] відкрив позичальнику кредитну лінію, що відновлюється та надав кошти в розмірі 316\~000 доларів США із сплатою 14,5 % річних та строком повернення кредиту до 24.07.2012 року. За умовами п. 4.2 кредитного договору визначено зобов»язання позичальника щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом на рахунок Банку у валюті кредиту у такі строки: не пізніше 5 числа кожного місяця за період з першої по останню дату попереднього місяця або разом з повним погашенням суми кредиту, якщо таке погашення відбувається раніше 5 числа місяця. Банк свої зобов′язання виконав, кредит надав, але відповідач свої зобов′язання належним чином не виконує, кредит та відсотки в повному обсязі не сплачує, заборгованість за Кредитним договором по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів, пені та комісії станом на 30.04.2009 року складає 374\~128,75 доларів США. Крім того, 05.10.2007 року між Банком та відповідачем [PERSON] був укладений Договір поруки, відповідно до умов якого відповідач взяв на себе зобов"язання солідарно відповідати перед Банком за виконання відповідачем [PERSON] його зобов"язань по Кредитному договору, але також на даний час не виконує взяті на себе зобов"язання. (а.с. 20 т.с.1). В забезпечення відповідачем [PERSON] своїх зобов»язань перед Банком за кредитним договором між відповідачем [PERSON] та Банком 25.07.2007 року було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] Предметом цього договору є надання Іпотекодавцем в іпотеку нерухомого майна у вигляді земельної ділянки площею 0,1200 гектари, що знаходиться за адресою: м. Київ, Деснянський район вул. Академіка Курчатова, 3 кадастровий номер 8000000000:62:028:0046, що належить на праві приватної власності [PERSON] 05.10.2007 року було укладено договір №1 про внесення змін до Іпотечного договору №942-Ф/ІП-1 (а.с. 17-19 т.с.1). Банком надсилалися на адресу відповідачів вимоги про повне погашення кредитної заборгованості, проте, відповідачі ухиляються від її сплати. Згідно із ст. 525, 526 ЦК України зобов′язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов′язання не допускається. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов"язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов"язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Згідно із вимогами ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов"язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов"язання боржником. Відповідно до вимог ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. Як встановлено при розгляді справи, предметом Кредитного договору є надання Банком позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні кошти з оплатою процентів та встановленим терміном погашення. Згідно положень Закону України "Про захист прав споживачів" договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов"язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов"язується повернути їх разом із нарахованими відсотками. Отже сторонами даного правочину є кредитодавець (банк або інша фінансова установа) та позичальник (споживач) (п. 1. ст. 1054 ЦК України). Банківський кредит це будь-яке зобов"язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов"язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов"язання боржника щодо повернення заборгованості суми, а також на зобов"язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Основними ознаками кредиту є строковість, платність і зворотність. Відповідно до вимог ст. 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини Банку з клієнтом регулюються законодавством України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Згідно із ст. 14 ЦК України цивільні обов"язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов"язковим для неї. Кредитний договір вважається укладеним з моменту досягнення згоди між сторонами за всіма істотними умовами, а саме згідно п. 7.2 Кредитного договору цей договір набирає чинності з моменту першої видачі Кредитних ресурсів і діє до повного виконання Сторонами прийнятих на себе зобов"язань. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1056 ЦК України Позичальник має право відмовитись від одержання кредиту частково або у повному обсязі, повідомивши про це кредитора до встановленого договору строку його надання. Також відповідно до п. 6 ст. 11 Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про захист прав споживачів" споживач має право протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Слід звернути увагу на той факт, що відповідач [PERSON] не відмовився від виконання умов Кредитного договору, а [PERSON], в свою чергу свої зобов"язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, відкривши йому поточний рахунок, і, здійснивши видачу Кредитних коштів. Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов"язковим до виконання сторонами. Будучи пов"язаними саме взаємними правами та обов"язками (зобов"язаннями), які є чітко прописаними в Кредитному договорі, сторони не можуть в односторонньому порядку відмовлятись від виконання зобов"язання або змінювати його умови. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов"язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов"язань не допускається. Боржник зобов"язаний виконати свій обов"язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 527 ЦК України). Оскільки Договір є обов"язковим для виконання сторонами, [PERSON] зобов"язаний виконувати взяті на себе зобов"язання за всіма існуючими умовами Кредитного договору від 25.07.2007 року та виконувати їх належним чином у встановлений строк. В своїх зустрічних позовних вимогах позивач [PERSON] посилається на норми вимог закону щодо проведення операцій з валютою. Але слід зазначити, що законодавством України при проведенні операцій з валютою передбачено певний порядок її використання. Так, згідно із вимогами ст. 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність" банки мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті, отримання відсотків від позичальників за такими кредитами на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу [PERSON] банку України на здійснення операцій з валютними цінностями, зокрема залучення і розміщення іноземної валюти на валютному ринку України. Стаття 533 ЦК України передбачає, що грошове зобов"язання має бути виконано у гривнях. Але якщо у зобов"язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. І Декрет "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" та нормативно-правові акти не передбачають обмежень щодо видачі кредитів в іноземній валюті. Пунктом "в" ч. 4 ст. 5 Декрету передбачено, що НБУ видає індивідуальні ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті. Таким чином, за наявності відповідної ліцензії, надання кредитів в іноземній валюті передбачено законодавством. Отже твердження позивача за зустрічним позовом [PERSON] про незаконність надання та виконання Кредитного договору в іноземній валюті є такими, що не відповідають вимогам закону. Також слід зазначити, що в [PERSON] Банку України від 07.12.2009 року № 13-210\\7871-22612 "Про правомірність укладення кредитних договорів в іноземній валюті" зазначено наступне: "Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюті може використовуватися в Україні у випадках і порядку, встановлених законом. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов"язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кошти гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Згідно із ст. 345 Господарського кодексу України кредитні операції банків полягають у розміщенні від свого імені, на власних умовах та на власний ризик залучених коштів юридичних осіб (позичальників) та громадян. Кредитними визнаються банківські операції, визначені як такі законом про банки і банківську діяльність. Статті 47 та 49 Закону "Про банки і банківську діяльність" визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю". Одночасно зазначаємо, що нормативно-правовими актами [PERSON] Банку України встановлені вимоги щодо оцінки ризиків за операціями в іноземній валюті, зокрема, Інструкцією про порядок регулювання діяльності банків в України, затвердженою постановою правління НБУ від 28.08.2001 року № 368, передбачена вимога покриття капіталом валютного кредитного ризику; Положенням про порядок формування та використання резерву для відшкодування можливих витрат за кредитними операціями банків, затвердженим постановою Правління НБУ від 06.07.2000 року № 279, встановлено підвищені коефіцієнти резервування за кредитними операціями в іноземній валюті. При цьому з урахуванням особливостей діяльності банківських установ в умовах фінансової кризи, [PERSON] банк України постановою Правління НБУ від 01.12.2008 року № 406 "Про затвердження Змін до Положення про порядок формування та використання резерву для відшкодування можливих витрат за кредитними операціями банків" посилив вимоги щодо формування банками спеціальних резервів за кредитами, наданими позичальникам в іноземній валюті. З вищевикладеного вбачається, що уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті. Щодо вимог пп. "в" п. 4 ст. 5 Декрету, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то на сьогодні законодавець не визначив межі термінів і сум надання/одержання кредитів в іноземній валюті. Таким чином, операція з надання банками кредитів в іноземній валюті не потребує індивідуальної ліцензії." Слід зазначити, що під час укладання Кредитного договору Позичальник був ознайомлений в повному обсязі з умовами договору, а саме: особу та місцезнаходження кредитора, кредитні умови, зокрема, мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений, форми його забезпечення, наявні форми кредитування, тип відсоткової ставки, суму, на яку кредит виданий, варіанти повернення кредиту, можливість дострокового повернення кредитних коштів, а також відповідальність сторін за невиконання або порушення умов договору, та підтвердив згоду на укладення договору своїм підписом, що є повним дотримання положень ст. 11 Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про захист прав споживачів". Також слід звернути увагу на те, що відповідачу [PERSON] були повністю відомі істотні умови Кредитного договору, так як Позичальник жодного разу не звернувся до кредитора за роз"ясненням положень договору, які були йому не зрозумілі, тим самим погоджуючись із всіма умовами кредитного договору. Умови договору передбачають двостороннє встановлення прав та обов"язків як Позичальника, так і Кредитора, передбачених ст. 1054 ЦК України, а саме: за кредитним договором [PERSON] або інша фінансова установа (Кредитодавець) зобов"язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник повернути кредит та сплатити проценти, та умов самого договору. Укладаючи Кредитний договір, сторони дійшли згоди щодо встановлення прав та обов"язків кожної сторони. Посилання позивача [PERSON] на те, що на момент укладення договору кредиту він мав великі проблеми із здоров»ям та не усвідомлював свої дії, не розумів, що підписує також не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Слід зазначити, що визнання договорів недійсними можливе лише в разі порушення вимог ст. 203 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог ст. 203 ЦК України, а саме: -зміст правочину не має суперечити чинному законодавству та моральним засадам суспільства; -особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідних обсяг цивільної дієздатності; -волевиявлення учасника правочину; -вчинення правочину у формі, встановленій законом; -правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків. З наведених вище письмових доказів вбачається, що укладений між сторонами Кредитний договір від 25.07.2007 року повністю відповідав вимогам діючого законодавства, підтвердженням чого є також згода на укладення даного правочину та його підписання з боку позичальника. Теж саме можна зазначити і про додатковий договір №1 до Кредитного [PERSON] №942-Ф від 25.07.2007 року, договір поруки від 05.10.2007 року та договір іпотеки від 25.07.2007 року зі змінами до нього, які повністю відповідають вимогам діючого законодавства. А тому суд приходить до висновку, що підстав для визнання недійсними Кредитного договору, договору №1 до Кредитного [PERSON], договору поруки та договору іпотеки, - немає з мотивів, наведених вище. А тому зустрічні позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] є безпідставними та необгрунтованими, а тому такими, що не підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог Банку про звернення стягнення на предмет іпотеки, то суд вважає, що дані вимоги є підставними та обгрунтованими, оскільки ані [PERSON] тривалий час не здійснює платежів в рахунок погашення суми кредиту та нарахованих процентів, чим порушує прийняті на себе договірні зобов′язання, ані відповідач [PERSON] не виконує свої зобов"язання за [PERSON] поруки. Ст. 6 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що майно (весь об»єкт нерухомості), що є в спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріальною посвідченою згодою всіх співвласників. Співвласник нерухомого майна має право передати в іпотеку свою частку в спільному майні без згоди інших співвласників за умови виділення її в натурі та реєстрації права власності на неї як на окремий об»єкт нерухомості. Власником нерухомості та іпотекодавцем/майновим поручителем є [PERSON], об»єкт нерухомості земельна ділянка, що знаходиться за адресою: м. Київ, Деснянський район вул. Академіка Курчатова, 3 зареєстрована за нею на праві власності. Вдповідач, як власник надала згоду на передачу земельної ділянки в забезпечення по кредитному договору та підписала Договір іпотеки. Оскільки в задоволенні зустрічних позовів позивачам відмовляється, то відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, понесені ними по справі судові витрати іншою стороною їм не відшкодовуються. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідачів за основним позовом солідарно на користь Банку підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 1.700 грн. та витрати на інформаційно технічне забезпечення розгляду цивільної справи в сумі 250 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved