Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-11 00:00:00

Від позивачки [PERSON] 28.04.2011 року надійшла зазначена позовна заява, у якій вона просить стягнути з відповідача 100000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровю. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що тривалий час працювала у концерні «Укррудпром», ВАТ «Суха Балка», останнім часом на шахті «Ювілейна», яка є структурним підрозділом ВАТ «Суха Балка». Працювала в якості машиніста конвеєра ДСФ на протязі 9 років 4 місяців та оператором пульта управління ДСФ на протязі 1 року 8 місяців. Робота на протязі останніх 11 років проходила в шкідливих умовах праці через недосконалість пилоочисного обладнання, несвоєчасне використання пилоподавляючих заходів. Також їй приходилося працювати в умовах переохолодження та вологості, виконувати важку фізичну роботу. З грудня 1988 року вона відчула погіршення стану здоровя, почала задихатися при найменших фізичних навантаженнях, почалися болі у грудях, приступи головного болю, стала швидко втомлюватися. Декілька разів вона перебувала на лікуванні у клініці Українського науково-дослідницького інституту промислової медицини, де у 2003 році у неї виявили хронічне обструктивне захворювання легень першого ступеню (пиловий бронхіт першого ступеню, емфізема легень першого ступеню), загострення середнього ступеню важкості. ЛН першого-другого ступеню. Вона була оглянута 29.04.2003 року у ЛТЕК, де їй встановили ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 25% безстроково. На цих підставах Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі призначило щомісячні страхові виплати, а також нарахувало одноразову допомогу. Позивачка зазначила, що регулярне амбулаторне та стаціонарне лікування не дає полегшення її стану. Відновити втрачене здоровя не має можливості. Через загальне послаблення імунітету у неї загострилися супутні хвороби гіпертонічна хвороба, гіпертонічна ангіопатія сітківки, катаракта обох очей, серцева недостатність 1 ст. із збереженою систолічною функцією лівого шлуночка. Приступи кашлю не дають відпочинку ні днем ні вночі. Внаслідок професійного захворювання їй заподіяні моральні і фізичні страждання, що спричинило погіршення реалізації фізичних і професійних можливостей, погіршення відносин з оточуючими людьми й інші негативні наслідки морального характеру. Порушені нормальні життєві звязки через неможливість продовження активного громадського життя. Пошкодження здоровя, і всі повязані з цим фактом труднощі, спричинили позивачці як фізичні так і моральні страждання, що потребує від неї додаткових зусиль для організації життя. Спричинену моральну шкоду позивачка оцінює в сумі 100000 грн. У судовому засіданні представник позивачки [PERSON], яка діє на підставі довіреності, позовні вимоги підтримала повністю, просила їх задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивачки 100000 грн. Представник відповідача Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області (надалі відділення Фонду) [PERSON], яка діє на підставі довіреності, проти позову заперечувала та пояснила, що відділення Фонду не є належним відповідачем у справі, так як [PERSON] України № 717 V від 23.02.2007 року внесено зміни до [PERSON] України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (надалі Закон), відповідно до яких усі норми даного закону, якими передбачалося виплата моральної шкоди виключено. Фонд соціального страхування… не повинен виплачувати позивачеві моральну шкоду. Крім того, цим же [PERSON] у разі втрати потерпілим професійної працездатності відшкодування моральної шкоди не передбачене. Фонд виплачує моральний збиток тільки за наявності встановлення факту спричинення моральної шкоди громадянинові МСЕК. Даний факт встановлений відносно позивачки не був. Також, на думку представника відповідача, позивачка всупереч вимогам ЦПК України, не надала суду доказів про порушення нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, про порушення спілкування з оточуючими, про настання інших негативних наслідків морального характеру. Вислухавши представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що позивачка [PERSON] у період з 31.05.1982 року по 20.09.1991 року працювала машиністом конвеєра на дробильно-сортувальній фабриці, у період з 20.09.1991 року по 31.05.1993 року оператором пульта керування на шахті «Ювілейна» ВАТ «Суха Балка». Зазначені обставини підтверджуються копією трудової книжки (а.с.4,5). Працюючи тривалий час у шкідливих умовах, позивачка отримала професійне захворювання: пиловий бронхіт першої стадії. Емфізема легень першої стадії, ЛН першої-другої стадії, причинами якого стали робота протягом 11 років в умовах підвищених рівнів пил від 4,2 до 4,8 мг/м3 при нормі 2,0 мг/м3 на протязі 70-82% робочого часу, що підтверджується актом №7 розслідування професійного захворювання форми П-4 від 12.03.2003 року (а.с.6,7). Згідно висновку МСЕК № 00018867 від 29.04.2003 року, позивачці було вперше встановлено втрату професійної працездатності 25 % з 21.04.2003 року безстроково та встановлено третю групу інвалідності. При огляді копій документів медичних установ установлено, що позивачка двічі у 1989 році проходила стаціонарне лікування з приводу хронічного трахеобронхіту та в подальшому кожен рік з 2001 по 2008 роки проходила стаціонарне лікування у терапевтичному відділенні клініки Українського науково-дослідного інституту промислової медицини з приводу професійного захворювання (2003 рік) з діагнозом хронічне обструктивне захворювання легень другої ст. (пиловий бронхіт другої ст., емфізема легень другої ст.), загострення середнього ступеню важкості, ЛН другого ст. Їй рекомендовано спостереження терапевта, невропатолога, окуліста за місцем проживання, оздоровлення у місцевому профілакторії і на курортах ПБК, Бердянськ (пульмонологічного профілю), уникати переохолоджень, тривала підтримуюча базисна терапія медикаментами (а.с.9-18). З набуттям чинності з 1 квітня 2001 року [PERSON] «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» за наявності факту заподіяння моральної шкоди, страхова виплата за моральну шкоду відповідно до ст. 21, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 34 [PERSON] виплачується Фондом соціального страхування від нещасних випадків, в тому числі й у разі стійкої, часткової чи повної втрати професійної працездатності. Зазначені положення відповідають і Рішенню Конституційного Суду від 27.01.2004 N 1-рп/2004 (справа про відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування), яким встановлено обов'язок Фонду відшкодовувати моральну шкоду, заподіяну умовами виробництва, з втратою потерпілим професійної працездатності. Громадяни, яким встановлена стійка втрата професійної працездатності мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Суд вважає, що в даному випадку відповідач повинен виплатити позивачці моральну шкоду в звязку з тим, що за змістом ст. ст. 21, 28, 30, 34, 35 [PERSON] України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати за моральну шкоду, виникає в особи з дня встановлення їй такої стійкої втрати працездатності вперше висновком МСЕК. Встановлено, що 20% втрати професійної працездатності позивачці було вперше встановлено висновком МСЕК 29.04.2003 року.(а.с. 8). Таким чином, право на відшкодування моральної шкоди виникло у позивачки ще до набрання чинності як [PERSON] України «Про Державний бюджет України на 2006 рік», так і [PERSON] України «Про Державний бюджет України на 2007 рік». Той факт, що у відповідності з [PERSON] України «Про державний бюджет України на 2007 рік» п. 22 ст. 71 зупинено дію абзацу 4 ст. 1 [PERSON] України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» - в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей незалежно від дати настання страхового випадку, на думку суду, не може бути прийнято до уваги. Згідно рішень Конституційного Суду України № 6- рп/2007 р. від 09.07.2007 р. № 10-рп/2008 р. від 22.05.2008 р. Конституційний Суд України дійшов висновку, що законом про Держбюджет не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію, чи скасовувати їх, оскільки з обєктивних причин це створює протиріччя у законодавстві, і як наслідок скасування та обмеження прав і свобод людини і громадянина. Згідно ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Також відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. [PERSON] України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» передбачали відшкодування моральної шкоди застрахованим особам як страхову виплату, тому покладення на відділення Фонду обов'язку по сплаті такої виплати не є цивільною відповідальністю зазначеного органу. При обговоренні питання про спричинення позивачці моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини спричинення шкоди, стан здоровя позивачки, наслідки, які відбулися у звязку із професійним захворюванням, відсоток втрати професійної працездатності тощо. При визначенні розміру моральної шкоди суд керується роз'ясненнями п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», та визначає розмір моральної шкоди в межах заявлених вимог, з урахуванням характеру, обсягу, тривалості та наслідків заподіяних позивачеві моральних страждань стану здоров'я потерпілого, істотних вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин справи. Зважаючи на ступень втрати професійної працездатності позивачкою, стан її здоров'я, задишку при незначному фізичному навантаженні, приступоподібний кашель з виділенням слизового харкотиння, щоденні приступи задухи по декілька разів на добу, які знімаються інгалятором, тяжкість вимушених змін в її житті, необхідність постійного щорічного лікування, тривалість страждань і переживань в звязку з погіршенням здоровя внаслідок професійного захворювання, суд вважає, що компенсацію за заподіяну моральну шкоду слід призначити у розмірі 22000 грн., що буде відповідати тим стражданням і переживанням які зазнає [PERSON], а в іншій частини позову позивачці слід відмовити. Доводи Фонду соціального страхування про те, що в даному випадку саме на органи МСЕК покладений обов'язок встановлення факту заподіяння моральної шкоди позивачу є безпідставними та такими, що суперечать вищевказаному «Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким нанесене ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків», затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 22.11.1995 р. № 212, оскільки МСЕК встановлює даний факт щодо потерпілих на виробництві, яким не було встановлено стійку втрату професійної працездатності, в той час як позивачці висновком МСЕК № 00018867 від 29.04.2003 року, позивачці було вперше встановлено втрату професійної працездатності 25 % з 21.04.2003 року (а.с.8). Доводи відповідача стосовно того, що [PERSON] України № 717 від 23.02.2007 року внесено зміни до [PERSON] України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві...», відповідно до яких усі норми даного [PERSON] стосовно виплати моральної шкоди виключено, а п. 3 розділу XI «Прикінцеві положення» вказаного [PERSON], після абзацу третього доповнено новим абзацом, згідно якого відшкодування Фондом моральної (немайнової) шкоди застрахованим і членам їх сімей незалежно від часу настання випадку припиняється з січня 2008 року, а тому Фонд є неналежним відповідачем, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки право на відшкодування моральної шкоди виникло у позивачки до набрання чинності цим [PERSON]. Згідно ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» сторони у справі звільнено від сплати державного мита. Витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи суд відповідно до ст. 88 ЦПК України стягує з відповідача.

Outcome: partial