Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-15 00:00:00

Позивач звернувся в суд з даним позовом, в обґрунтування якого вказав, що 22.01.2009 року між ним та АКБ «ІМЕКСБАНК» був укладений договір про відступлення права вимоги, за умовами якого АКБ «ІМЕКСБАНК» відступив [PERSON] право вимоги за договором кредиту № 6 від 29.12.2005 року, укладеним між АКБ «ІМЕКСБАНК» та ТОВ «Вега-Стар», згідно якого АКБ «ІМЕКСБАНК» надав ТОВ «Вега-Стар» кредит в розмірі 420000,00 грн. зі сплатою 18 % річних строком до 28.12.2008 року. На виконання вимог договору про відступлення права вимоги позивачем сплачено відповідачу 285\~045,06 грн. Вказуючи на те, що рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 29.12.2010 року договір про відступлення права вимоги було визнано недійсним, ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 16.02.2011 року рішення суду першої інстанції залишено без змін, позивач просить на підставі ст. 216 ЦК України, що визначає правові наслідки недійсності правочину, стягнути з відповідача суму, яка була сплачена на виконання умов договору, а саме 285045,06 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з вищевикладених підстав. Представник відповідача позовні вимоги не визнав в повному обсязі. Зазначив, що в 2008 році між сторонами укладено договір кредиту, згідно якого позивачу надано кошти в сумі 315\~000 грн. на умовах повернення та цільового використання. Грошові кошти надано для оплати умов договору про відступлення права вимоги. Крім того, зазначив, що відбулось повторне звернення з касаційною скаргою, проте відомості про її рух відсутні. Заслухавши пояснення учасників, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 29.12.2005 року між АКБ «ІМЕКСБАНК» (правонаступником якого є ПАТ «ІМЕКСБАНК»), що виступив кредитором, та ТОВ «Вега-Стар» - позичальник, укладено договір кредиту, за умовами якого кредитор передає у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 420\~000,00 грн. зі сплатою 18 % річних строком до 28.12.2008 року з визначеним графіком погашення кредиту. 22.01.2009 року між позивачем та відповідачем ПАТ «ІМЕКСБАНК» укладено договір про відступлення права вимоги, згідно якого відповідач відступив позивачу право вимоги за договором кредиту № 6 від 29.12.2005 року, укладеного між АКБ «ІМЕКСБАНК» та ТОВ «Вега-Стар». Згідно п. 2 договору про відступлення права вимоги позивач зобов»язаний перерахувати на користь ПАТ «ІМЕКСБАНК» грошову суму в розмірі 285045,06 грн. Вказана сума була перерахована позивачем, що підтверджується копіями квитанцій (а.с.8,9). 03.02.2009 року сторонами складено акт прийому-передачі документів по ТОВ «Вега-Стар». Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 29.12.2009 року визнано недійсним договір про відступлення права вимоги від 22.01.2009 року, укладений між АКБ «ІМЕКСБАНК» та [PERSON] Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 16.02.2011 року вказане рішення залишено без змін. Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на ту обставину, що між сторонами в 2008 році укладався договір кредиту, грошові кошти за яким позивачем і використовувались для виконання вимог договору про відступлення права вимоги. В судовому засіданні представник відповідача у власних поясненнях зазначив, що в разі невиконання вимог за кредитним договором, списання боргу позичальника в рахунок його власних прав на вимогу 285045,06 грн. відбуватись не буде. Представником відповідача не надано доказів і того, що зарахування зустрічних вимог можливо з огляду на положення ст. 601 ЦК України, згідно яких зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Докази порушення умов кредитного договору суду не представлено. Крім того, такий спосіб врегулювання спору між учасниками правовідносин як зарахування двох зустрічних вимог на думку суду необхідно відносити до альтернативних, оскільки за ч. 2 ст. 601 ЦК України зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін. Вказане не повинно позбавляти права особу на можливість звернення до суду в разі порушення її прав або інтересів. Також суд критично сприймає посилання представника відповідача на ту обставину, що квитанції про переказ коштів можуть не відповідати дійсним обставинам. Судом досліджено оригінали квитанцій, а також прийнято до уваги судові рішення, де фактична передача позивачем обумовленої грошової суми встановлена. Крім того, суд не приймає до уваги посилання відповідача на касаційне оскарження ухвали апеляційного суду. Згідно ст. 319 ЦПК України рішення або ухвала апеляційного суду набирають законної сили з моменту їх проголошення. У відповідності до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Приймаючи до уваги те, що укладений договір про відступлення права вимоги, укладений між сторонами, визнано недійсним, сторони зобов»язані повернути все те, що вони передали на виконання вимог недійсного правочину. За таких обставин, підлягає до задоволення вимога про стягнення з відповідача 285045,06 грн., а також понесених позивачем судових витрат.

Outcome: approved