Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, в якому, в уточнених позовних вимогах, просить визнати недійсним додатковий договір №1 від 10.04.2009 року до кредитного договору №СМ-SMEE00/016/2007 від 06.08.2007 року, посилаючись на те, що вказаний додаток до кредитного договору був підписаний ним внаслідок тяжких сімейних обставин хвороби батька, крім цього підприємницька діяльність позивача зупинилась через економічну кризу, а додатковий договір тільки збільшив зобов'язання по кредитному договору. Також просить визначити юридичну особу, якій слід сплачувати кошти за кредитним договором, оскільки право вимоги за кредитним договором передано від ПАТ "ОТП банк" до ТзОВ "ОТП Факторинг Україна". В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просить задовольнити. Представник відповідачів у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив. Дослідивши та оцінивши докази по справі, судом встановлено наступні обставини. 06 серпня 2007 року між ЗАТ "ОТП банк", правонаступником якого є ПАТ "ОТП банк" та позивачем укладено договір №СМ-SMEE00/016/2007 згідно якого позивач отримав кредит у сумі 60450 дол. США зі сплатою відсотків відповідно до плаваючої процентної ставки, яка складається із фіксованого відсотка у розмірі 5% річних та FIDR, із терміном повернення до 01.08.2014 року. 10 квітня 2009 року між ЗАТ "ОТП банк", правонаступником якого є ПАТ "ОТП банк" та позивачем укладено додатковий договір №1 до вказаного кредитного договору №СМ-SMEE00/016/2007, згідно якого встановлено умови реструктуризації зобов'язань за кредитним договором. П.3.2 додаткового договору встановлено процентну ставку в розмірі 7% річних до 11.10.2009 року та фіксовану процентну ставку 6,65% річних + FIDR з 12.10.2009 року. Відповідно до укладених між ПАТ "ОТП Банк" та ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» договорів купівлі-продажу кредитного портфелю та про відступлення права вимоги від 24.12.2010року, останнє набуло усі права вимоги за вказаним кредитним договором, включаючи право вимоги до боржника щодо сплати кредиту, відсотків, штрафних санкцій та звернення стягнення на заставлене майно. Заслухавши пояснення, дослідивши та оцінивши докази у справі, суд вважає, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно норм ст.ст. 509, 526, 629 ЦК України, зобовязання повинні виконуватися належним чином, в установлений строк відповідно до вказівок договору і не допускається одностороння відмова від виконання зобовязання та одностороння зміна умов договору, за винятком випадків, передбачених законом (договір є обовязковим для виконання сторонами). Підписавши додатковий договір №1 від 10.04.2009 року сторони погодились і на умови, викладені у цьому договорі. Відповідно до ч.1 ст.233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. Разом із тим, позивачем на підтвердження своїх вимог не представлено суду достатніх доказів про існування обставин, передбачених ч.1 ст.233 ЦК України, на час укладення спірного договору 10.04.2009 року, доводи про те, що цей договір містить вкрай невигідні для позивача умови, не відповідає матеріалам справи та умовам договору, а погіршення результатів підприємницької діяльності не належить до обставин, що позбавляє позивача необхідності виконувати умови укладеного договору. Що стосується вимог позивача про визначення юридичної особи, якій слід сплачувати кошти за кредитним договором, то суд відзначає, що порядок сплати коштів за кредитним договором, передбачений його умовами і не потребує визначення за рішенням суду. Таким чином, аналізуючи докази у їх сукупності, судом не встановлено порушення прав позивача відповідачами, тому у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed