Jurisdiction: civil
Date: 2012-02-14 00:00:00

Позивач звернувся до Полтавського районного суду з позовною заявою про визначення порядку користування земельною ділянкою, в обґрунтування своїх вимог зазначила, що рішенням Полтавського районного суду від 28.11.1996 р. за нею визнано право власності на ? частину домоволодіння по вул. Комсомольській, 13 в с. Кірове Полтавського району та виділено в користування кімнату 1-6 пл. 12,4 м.кв., кухню 1-7 пл. 8,1 м.кв., частину коридору 1-8 розміром 1,0х1,2 м, котельню 1-9 пл. 7,3 м.кв., частину сіней 1-1 пл. 3,5 м.кв. На іншу частину домоволодіння право власності залишено за [PERSON]. В загальному користуванні залишені: ґанок, сарай «Б», туалет «Г», колодязь «К», сарай з погребом «Д», гараж «В»та огорожу. Домоволодіння розташоване на неприватизованій земельній ділянці і поміж сторонами склався певний порядок користування земельною ділянкою з урахуванням знаходження у володінні та користуванні кожного з них конкретних частин у жилому будинку та надвірних споруд, тому просить суд визначити порядок користування земельною ділянкою. В судовому засіданні адвокат позивача та позивач позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити, надавши пояснення аналогічні позовній заяві, додатково пояснили, що по справі проведена експертиза, тому врахувати її висновки а також розподілити витрати по справі. Відповідач в судовому засіданні проти позову не заперечив, пояснив суду, що згоден з висновком експерта про розподіл земельної ділянки порівну з врахуванням, щоб його гараж занходиться на його частині земельної ділянки. Представник третьої особи Кіровської сільської ради Полтавського району в судове засідання не з»явився попередньо надавши заяву про розгляд справи без його участі, заперечень проти позову не надходило, сторони не заперечили проти розгляду справи без його участі. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення адвоката, сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. В зв’язку з повним визнанням позову відповідачем та на підставі п. 24 ПП ВСУ «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»від 12.06.2009 р., суд вважає за можливе обмежитись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову, без з’ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ст. 15 ЦПК України кожна особа має право на захист цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, ч. 2 передбачає, що особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 373 ЦПК України власник земельної ділянки має право використовувати її на власний розсуд відповідно до її цільового призначення. Стаття 386 ЦК України визначає, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно ст. 40 Земельного Кодексу України передбачає, що громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними, стаття 106 Земельного Кодексу України. Відповідно ч. 1 ст. 152 Земельного Кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Частина 2 даної статті визначає, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно висновку експерта № 171 від 10.12-2011 р. запропоновано один варіант порядку користування земельною ділянкою, яка розташована за адресою: Полтавська область. Полтавський район, с. Кірове, вул. Комсомольська, 13 у відповідності до часток співвласників з можливістю окремого виїзду кожного із співвласників на земельну ділянку загального користування (сільської ради). Фактичне користування між співвласниками судовим експертом не визначено. За даних обставин та наявних у справі доказів, суд вважає позовні вимоги визначення користування земельною ділянкою є обґрунтовані, доведені в судовому засіданні та такими що підлягають задоволенню, а саме: визначити наступний порядок користування земельною ділянкою: - [PERSON] на ? частину виділити земельну ділянку площею 872 м2 (на плані зафарбовано в червоний колір), в тому числі під частиною житлового будинку літ. «А-1»(кв. №2), сараєм літ. «Б», погребом літ. «б», вбиральнею літ. «б-2 », колодязем №4, - [PERSON] на ? частину виділити земельну ділянку площею 872 м2 (на плані зафарбовано в синій колір), в тому числі під частиною житлового будинку літ. «А-1»(кв. №1), сараєм літ. «Д», гаражем літ. «Д-1», погрібом літ. «д», вбиральнею літ. «Е», - в спільному користуванні співвласників залишити земельну ділянку площею 22 м2 (на плані жовтого кольору). Відповідно вимог ст. 215 ЦПК України, суд при винесенні рішення повинен вирішити питання розподілу судових витрат по справі, згідно ст. 84, 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved