Jurisdiction: civil
Date: 2012-02-26 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 21.11.2007 року помер [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина, до складу якої входить автомобіль марки MAN моделі 410 та причеп KOGEL SN24 і земельна ділянка площею 0,1530 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована в с.Шкарівка по вул..Коцюбинського,1, позивачі як спадкоємці першої черги за законом прийняли спадщину згідно законодавства і 19.11.2010 року одержали свідоцтва про право на спадщину за законом на вказаний вище автомобіль, але у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на земельну ділянку їм нотаріусом відмовлено, так як до нотаріальної контори не надано державного акту про право власності на земельну ділянку на імя спадкодавця, дану земельну ділянку [PERSON] придбав на підставі договору купівлі-продажу від 14.09.2000 року, у 2007 році він звернувся до управління земельних ресурсів стосовно оформлення державного акту, подав всі необхідні для цього документи до землевпорядної організації ПП «Обрій», але державний акт в звязку з його смертю не було виготовлено, спадкоємці померлого [PERSON] позбавлені на даний час можливості оформити свої спадкові права на земельну ділянку. А тому вони просили суд визнати за ними право спільної часткової власності на вказану земельну ділянку в рівних частинах. В суді позивачі уточнили позовні вимоги і просили суд визнати за ними право в порядку спадкування за законом після померлого 21.11.2007 року [PERSON] на земельну ділянку площею 0,1530 га в зовнішніх межах згідно з планом, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована в с.Шкарівка Білоцерківського району по вул..Коцюбинського,1, в рівних частинах. Представник відповідача до суду не зявився, про час розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надано листа щодо розгляду справи без участі представника Шкарівської сільської ради за підписом сільського голови, в якому вказано на те, що відповідач погоджується з позовними вимогами. Представник 3-ї особи за довіреністю просила суд задовольнити позовні вимоги, оскільки це відповідає інтересам малолітньої [PERSON] [INFO]. За ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Так, по справі встановлено, що 21.11.2007 року помер [PERSON] чоловік позивачки [PERSON] і батько малолітньої [PERSON] [INFO] та син позивача [PERSON], що стверджується копіями свідоцтв про його смерть, про його народження, про одруження з [PERSON] та про народження [PERSON]. З матеріалів справи вбачається, що заповіту померлий не залишив, а після смерті спадкодавця спадщину за законом на спадкове майно, яке складається з автомобіля марки MAN моделі 410 та причепа KOGEL SN24, прийняли його дружина, донька та батько в рівних частинах-по 1/3 частині кожний, а 19.11.2010 року спадкоємцям видано свідоцтва про право на спадщину за законом на вказане спадкове майно державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори [PERSON] Наведені обставини підтверджуються копіями свідоцтв про право на спадщину за законом в матеріалах спадкової справи № 197 щодо майна померлого 21.11.2007 року [PERSON], копію якої надано суду. Згідно ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно зі ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. За ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що за життя спадкодавець [PERSON] 14.09.2000 року придбав на підставі договору купілі-продажу земельну ділянку площею 0,1530 га в зовнішніх межах згідно з планом, наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована на території с.Шкарівка Білоцерківського району по вул.Коцюбинського,1, яка належала продавцю на підставі державного акту на право приватної власності на землю, виданого Шкарівською сільською радою 23.09.1999 року і зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 65, що вбачається з копії договору купівлі-продажу земельної ділянки, який посвідчено завідуючою Білоцерківською районною державною нотаріальною конторою [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 1-2765. На підставі рішення виконавчого комітету Шкарівської сільської ради за № 100 від 12.12.2006 року [PERSON] було надано дозвіл на будівництво житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями і спорудами за проектом, який виготовлено госпрозрахунковим проектно-виробничим архітектурно-планувальним бюро Білоцерківської райдержадміністрації, що стверджується копією даного рішення та витягом з будівельного паспорта на забудову земельної ділянки. Як вбачається з постанови державного нотаріуса Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори від 19.11.2010 року, спадкоємцям [PERSON] було відмовлено в оформленні спадкових прав та видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на земельну ділянку із-за відсутності правовстановлюючих документів, зокрема, державного акту на імя спадкодавця на вказану вище земельну ділянку. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Як розяснено в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування /зі збереженням її цільового призначення/ при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно зі ст.126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених ч.2 цієї статті. А за ч.2 ст.126 ЗК України, право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки; свідоцтвом про право на спадщину. Як встановлено судом, право спадкодавця [PERSON] на спірну земельну ділянку було посвідчено цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, а саме: договором купівлі-продажу, але в звязку з відсутністю державного акту його спадкоємці не мають можливості оформити спадщину на земельну ділянку. Відповідно до п.23 наведеної вище в рішенні Постанови Пленуму Верховного Суду України, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За ст.1 Декрету КМ України «Про приватизацію земельних ділянок» від 26.12.1992 року, який діяв до 14.09.2006 року, було доручено сільським, селищним, міським Радам народних депутатів забезпечити передачу громадянам України у приватну власність земельних ділянок, наданих їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, у межах норм, установлених Земельним кодексом України. Передача громадянам України безплатно у приватну власність земельних ділянок для цілей, вказаних у статті 1 цього Декрету, провадиться один раз, про що обов'язково робиться місцевими Радами народних депутатів відмітка у паспорті або документі, який його замінює. Право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених статтею 1 цього Декрету, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю. Ст.4 цього Декрету було встановлено, що громадяни України мають право продавати або іншими способами відчужувати земельні ділянки, передані їм для цілей, вказаних у статті 1 цього Декрету, без зміни їх цільового призначення. Договір купівлі-продажу або іншими способами відчужування земельної ділянки посвідчується у нотаріальному порядку і реєструється у сільській, селищній, міській Раді народних депутатів, на території якої розташована земельна ділянка. Отже, продавець вказаної вище земельної ділянки набула права на земельну ділянку у визначеному законом порядку, відчужила земельну ділянку без зміни її меж та цільового призначення у порядку, передбаченому даним Декретом КМ України, який був діючим на час її відчуження. Таким чином, земельна ділянка була набута спадкодавцем [PERSON] у власність із земель приватної власності без зміни її меж та цільового призначення на підставі цивільно-правової угоди, на що вказано вище. Переоформлення державного акта і його реєстрація при спадкуванні права власності на земельну ділянку, відповідно до вимог ст.1299 ЦК України та ст. 125 ЗК України, є обовязковою процедурою для набуття права власності на цю земельну ділянку. До переоформлення державного акта на земельну ділянку і його реєстрації, виходячи з умов частини 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець має певні майнові права на цю ділянку, які засвідчуються свідоцтвом про право на спадщину. А оскільки нотаріусом було відмовлено позивачам у видачі таких свідоцтв, то суд вважає за можливе визнати за ними право в порядку спадкування за законом після померлого [PERSON] на земельну ділянку площею 0,1530 га на території Шкарівської сільської ради. Відповідно до ч.1 ст.86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності /спільна часткова власність/ або без визначення часток учасників спільної власності /спільна сумісна власність/. А за ст.87 ЗК України право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає, зокрема, при прийнятті спадщини на земельну ділянку двома або більше особами. Відповідно до ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. А тому проаналізувавши всі вищенаведені докази, суд вважає за можливе визнати за спадкоємцями померлого [PERSON] право на зазначену земельну ділянку в порядку спадкування за законом в рівних частинах. Отже, суд приймає до уваги визнання позову відповідачем, оскільки це не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб.

Outcome: approved