Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про усунення перешкод в реалізації права користування та розпорядження своїм майном. Позовні вимоги обґрунтовані тими обставинами, що [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу 05.12.2001 року № 9362, належить квартира [ADDRESS]. Позивачка зазначає, що на теперішній час вона не має можливості користуватися квартирою, оскільки у вказаній квартирі проживає [PERSON] та не бажає звільнити квартиру добровільно. Крім [PERSON] в спірній квартирі мешкає її онука [PERSON], [INFO] В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд усунути перешкоди [PERSON] у здійсненні права користування та розпорядження квартирою №11 у будинку №26 по вул.Північнокільцевій у м.Запоріжжі шляхом виселення [PERSON] з онучкою [PERSON] та іншими наведеними особами із зазначеної квартири та зняття [PERSON]Аю з реєстраційного обліку у квартирі, зобовязати відділення громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Комунарського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області зняти [PERSON] з реєстраційного обліку у квартирі [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала у повному обсязі та зазначила, що 14 липня 2001 року під впливом обману і зловживання довірою з боку [PERSON] та [PERSON] нею було видано доручення на імя [PERSON] на розпорядження квартирою №11 у будинку №26 по вул.Північнокільцевій у м.Запоріжжі. 23 липня 2003 року відповідачка повідомила [PERSON] про відміну доручення. Вказана заява була посвідчена приватним нотаріусом [PERSON] (реєстровий №1715) та надіслана [PERSON] за місцем її знаходження. Обставини, на які посилається позивач, не відповідають дійсності, оскільки [PERSON] не отримувала від [PERSON] грошових коштів в якості оплати за договором купівлі-продажу, що підтверджується відсутністю у [PERSON] відповідної розписки. Додатково відповідачка зазначила, що вона ніколи не мала наміру здійснювати продаж спірної квартири, угода укладена між [PERSON] та її сестрою [PERSON] не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки була укладена від імені відповідачки під впливом обману. В обґрунтування вищенаведеного зазначила, що між [PERSON] та [PERSON] склалися стосунки з приводу позики грошей. В липні 2001 року [PERSON] отримала у позику від [PERSON] грошові кошти в розмірі 2000 доларів США. Замість розписки [PERSON] вимагала від [PERSON], з метою забезпечення повернення грошових коштів, передати їй під заставу буд-яке нерухоме майно. Оскільки [PERSON] на той момент мала труднощі, повязані з майновими позиками, і не мала ніякої нерухомості, вона разом з [PERSON] умовили відповідачку видати на імя [PERSON] доручення на право розпорядження майном. При цьому і [PERSON], і [PERSON] запевнили відповідачку, що після виконання угоди з боку [PERSON] протягом року, вони повернуть вказану вище довіреність. Посилаючись на вказані вище обставини та приписи ст.203 ЦК України відповідач та її представник просили суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Представник третьої особи ВГІРФО Комунарського РВ ЗМУ ГУ МВС України в Запорізькій області у судове засідання не зявився, надіслав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність, його неявка не перешкоджає розгляду справи. Заслухавши сторони, їх представників, свідків, дослідивши письмові докази та розглянувши інші матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно зі ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 05 грудня 2001 року [PERSON], яка діяла від імені [PERSON], на підставі доручення, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу 14.07.2001 року №6393 (Продавець), з одного боку, і [PERSON] (Продавець), з іншого боку, укладено договір купівлі-продажу квартири (том 1, а.с.6). Пунктами 1-5 цього Договору передбачено, що продавець продав, а покупець купив квартиру [ADDRESS], житловою площею 19,5 кв.м. Ця квартира належить [PERSON] на підставі свідоцтва № 2885 про право власності на житло, виданого Виконавчим комітетом Комунарської районної Ради народних депутатів 21.03.1994р., зареєстрованого Запорізьким Міжміським бюро технічної інвентаризації 21.03.1994р., реєстрова книга № 244 реєстраційний номер 36695. Продаж здійснено за 27527 грн. (двадцять сім тисяч пятсот двадцять сім грн.). Продавець свідчить, що згадана квартира до цього часу нікому не продана, не подарована, не заставлена, в спорі і під забороною (арештом) не перебуває. Судом встановлено, що вказаний вище договір купівлі-продажу житлового будинку посвідчений нотаріально, що узгоджується з приписами ст.227 ЦК УРСР, чинного на момент укладення вказаного договору. [PERSON], яка діяла від імені [PERSON] при укладенні договору купівлі-продажу квартири від 05.12.2001р., діяла в межах повноважень, що підтверджується нотаріально посвідченим дорученням від 14.07.2001р., копія якого міститься в матеріалах справи (том 1, а.с.5). Суд проаналізувавши викладені вище обставини та приписи законодавства, яке діяло на момент укладення договору купівлі-продажу, приходить до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог. Так, матеріалами справи підтверджується, що [PERSON] набула право власності на квартиру [ADDRESS] у встановленому законом порядку. В матеріалах справи міститься договір купівлі-продажу квартири від 05.12.2001 року, який відповідає вимогам законодавства, які звичайно ставляться до договорів купівлі-продажу нерухомого майна. Опитана у судовому засіданні [PERSON] приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу підтвердила, що вона дійсно нотаріально посвідчувала договір купівлі-продажу квартири від 05.12.2001 року № 9362. [PERSON] зазначила, що їй було надано усі документі, які необхідні для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу квартири. Опитаний у судовому засіданні [PERSON] приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу пояснив, що 14 липня 2001 року за реєстровим №6393 ним було посвідчено доручення від імені [PERSON] на право розпорядження квартирою. При посвідченні довіреності особу було встановлено за паспортом, під час бесіди було зясовано дієздатність довірителя, також було розяснено зміст та наслідки посвідчення довіреності. В дорученні викладено волю довірителя, який при здійсненні довіреності розумів значення своїх дій та діяв добровільно. Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Вказаний вище договір купівлі-продажу квартири на теперішній час не визнаний недійсним, а отже є чинним. На теперішній час у квартирі [ADDRESS], зареєстрована та мешкає лише [PERSON], що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою КП «ВРЕЖО №11»від 21.02.2011 року. [PERSON] виписана 10.02.2005 року (том 2 а.с.161). Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України . Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Частиною 1 ст.405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Отже, виникнення права членів сім'ї власника квартири на користування цією квартирою та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника квартири права власності на цю квартиру, а відтак припинення права власності особи на квартиру припиняє право членів її сім'ї на користування цією квартирою. Таким чином, суд приходить до висновку, що права членів сім'ї власника квартири на об'єкт власності є похідними від прав самого власника. Передбачаючи право власника житлового будинку (квартири) на відчуження цих об'єктів, закон не передбачив при цьому перехід прав і обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом (житлового сервітуту) членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника будинку (квартири). Оскільки, за договором купівлі-продажу житлового будинку від 05 грудня 2001 року [PERSON] набула право приватної власності на передбачене цим договором нерухоме майно, то попередні власники та члени їх сімей автоматично втратили право користування вказаним житловим будинком. У відповідності до абзацу 2 частини 2 ст.16 ЦК України передбачено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що вимога позивачки про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження квартирою № 11 у будинку № 26 по вул. Північнокільцевій у м.Запоріжжя шляхом виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS], є обґрунтованою, а спосіб захисту порушеного права обраний позивачкою є вірним, оскільки у повній мірі узгоджується із приписами ч. 2 ст. 16 ЦК України. Що стосується позовної вимоги [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою № 11 у будинку № 26 по вул. Північнокільцевій у м. Запоріжжя шляхом виселення [PERSON] з цього житлового приміщення, то вона не підлягає задоволенню з огляду на те, що [PERSON] не було залучено до участі у справі, зокрема, серед відповідачів у справі позивачем було зазначено лише [PERSON]. До того ж, матеріалами справи підтверджується, що [PERSON] 10.02.2005р. була знята з реєстрації за адресою: [ADDRESS] (том 2 а.с.161). Що стосується вимог позивачки про зобовязання ВГІРФО Комунарського РВ ЗМУ УМВС України в Запорізькій області зняти з реєстраційного обліку відповідача у спірній квартирі, то в цій частині позов також не підлягає задоволенню, оскільки зняття особи з реєстраційного обліку проводиться компетентним (уповноваженим державою) органом, зокрема, на підставі рішення суду і лише у разі відмови компетентного органу здійснити зняття з реєстрації, а спір з цього приводу між сторонами не виник. В подальшому, в разі відмови у знятті з реєстрації в зазначеній квартирі відповідачки після визнання її такою, що втратила право користування квартирою на підставі рішення суду, такі дії ВГІРФО можуть бути оскаржені в порядку, встановленому КАС України. Твердження відповідачки про те, що спірний договір купівлі-продажу квартири є недійсним внаслідок того, що він укладений на вкрай невигідних умовах, внаслідок впливу тяжких обставин та обману з боку [PERSON] і [PERSON] суд не приймає до уваги, оскільки вказані твердження не спростовуються наявними в матеріалах справи доказами. Крім того, посилання відповідачки на те, що вона не отримувала від [PERSON] грошових коштів в якості оплати за квартиру за договором купівлі-продажу, що в свою чергу свідчить про те, що договір купівлі-продажу квартири від 05.12.2001р. є недійсним, суд знаходить необґрунтованими з огляду на наступне. В матеріалах справи міститься доручення від 14.07.2001р. [PERSON], яким було уповноважено [PERSON] вчиняти певні дії, зокрема, одержувати належні довірителю гроші у будь-якому розмірі (том 1 а.с.5). Судом встановлено, що на момент укладення спірного договору купівлі-продажу вказане доручення було дійсним та не було скасовано у встановленому законом порядку. Зі змісту спірного договору купівлі-продажу, зокрема, з пункту 3 цього Договору вбачається, що продаж здійснено за 27527 грн. (двадцять сім тисяч пятсот двадцять сім грн.), які продавець отримав від покупця до підписання цього договору. Таким чином, судом встановлено, що до підписання спірного договору купівлі-продажу продавець отримав від покупця грошові кошти, суму яких зазначено у цьому договорі. Інших доказів, які б спростовували факт невиконання вказаного вище зобовязання, а саме не передання грошових коштів покупцем продавцю, матеріали справи не містять. Крім того, стосовно доводів [PERSON] про неотримання грошових коштів (суму за яку було здійснено продаж спірної квартири) від [PERSON], то слід зазначити, що перша не позбавлена можливості звернутись до суду з метою захисту порушеного права із відповідним позовом. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial