Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-03 00:00:00

09 червня 2011 року позивач [PERSON] звернулась до Київського районного суду м. Одеси з зазначеною позовною заявою та просить ухвалити рішення суду, яким стягнути з [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], громадянина України, аліменти на користь [PERSON], [INFO] на утримання дочки [PERSON], [INFO] у розмірі 1300 (одна тисяча триста) гривен 00 копійок щомісячно з дня предявлення позову до досягнення дочкою [PERSON] повноліття, тобто до 07 лютого 2016 року. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги щодо щомісячного стягнення аліментів, при цьому на заявленому розмірі не наполягала, залишивши його визначення на розсуд суду. Відповідач в попередньому судовому засіданні визнав необхідність приймати участь в утриманні дитини, але заперечував проти розміру аліментів, який предявлений до стягнення позивачем. Вважав стягнення з нього щомісячних аліментів в розмірі 1300 гривен завищеним, згоден сплачувати аліменти у мінімальному розмірі, встановленому законом. [PERSON] про час і місце судового засідання сповіщався належним чином у порядку ст.ст. 74-76 ЦПК України. У судовий розгляд справи по суті позовних вимог не зявився, про причини неявки суду не повідомив. На підставі ст. 225 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Вислухавши позивача, з урахуванням пояснень відповідача, наданих у попередньому судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних, встановлених в судовому засіданні підстав: [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 13 вересня 1997 року. 07 лютого 1998 року під час шлюбу у них народилась дочка - [PERSON] (свідоцтво про народження І-ЖД № 153711). Реєстрація народження дитини проведена відповідно до статті 133 Сімейного кодексу України. [PERSON] за соціально-правовим статусом є малолітньою дитиною, у звязку з недосягненням чотирнадцятилітнього віку /ч.2 ст.6 СК України/. Подружжя [PERSON] розірвало шлюб 23 серпня 2006 року (а.с.6). З часу розлучення батьків дитина проживає з матірю за адресою її реєстрації: м. Одеса, вул. Обільна, буд. 45-а, що підтверджується довідкою № 378 від 01.06.2011 року Органу самоорганізації населення комітету мікрорайону ДМИТРІВКА(а.с.3). Відповідач [PERSON], [INFO]. Паспорт громадянина України: серія КК номер 374706, виданий Київським РВ УМВС України в Одеській області 15 грудня 1999 року. Місце проживання (перебування) [PERSON] в установленому законом порядку зареєстрованим в [INFO] та Одеській області не значиться. Відомості про нього, як батька дитини внесені в актовий запис № 438 від 28.04.1998 року про народження [PERSON], зроблений в книзі реєстрації актів громадянського стану про народження Відділу реєстрації актів громадянського стану Київської райадміністрації виконкому Одеської міської ради (а.с.5). Відомостей про те, що відповідач є непрацездатним, входить до складу осіб з обмеженими фізичними можливостями на час розгляду справи у суду не має. Відповідач повідомив, що він офіційно працевлаштований, але належних доказів суду не надав, розпорядившись на свій розсуд наданими йому, як стороні по справі процесуальними правами та обовязками. На підставі ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обовязок утримувати дитину є рівною мірою обовязком як матері так і батька. Ухвалюючи рішення, суд виходить в першу чергу з захисту прав та інтересів дитини, та враховує, що при задоволенні позову малолітня отримує додаткові соціальні гарантії та захист з боку держави. З урахуванням середньомісячного рівню прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та визначеною рівністю обовязку батьків по утриманню дитини суд доходить до висновку, що стягнення щомісячно аліментів у розмірі 500 (пятсот) гривень є справедливим. Держава Україна визнала право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини та здійснення установами, в тому числі і судами, всіх дій з першочерговим приділенням уваги якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, що визначено статтею 2 Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою ВР N 789-XII ( 789-12 ) від 27.02.91 р. та частиною 2 статті 3 якої встановлено, що держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Статтею 21 Закону України від 23.12.2010 р. № 2857-VI Про Державний бюджет України на 2011 рікустановлений прожитковий мінімум у 2011 році для дітей віком від 6 до 18 років, який на кінець 2011 року складає 1042 гривень. Прожитковий мінімум протягом кожного наступного року тенденційно збільшується. Вимоги позивача заявлені до 2016 року. Прожиткомвий мімнімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Держава передбачає соціальну допомогу малозабезпеченим верстам населення, яка сплачується відповідними відділами та управліннями за рахунок державного бюджету України. Доводи відповідача суд не вважає істотними підставами для обмеження права на достатній рівень життя його дочки та здійснення додаткового навантаження на державний бюджет України. Судом не встановлено обставин, які б перешкоджали відповідачу виконувати свій юридичний обовязок по утриманню дитини та позбавляли його реальної можливості платити аліменти. За правилами ст. 18 СК України способом захисту сімейних прав та інтересів є примусове виконання добровільно не виконаного обовязку. Враховуючи неявку в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений та від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, у відповідності до положень ст. 224 ЦПК України за згодою позивача суд ухвалює заочне рішення. Під час ухвалення рішення суд вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Пунктом 5 частини 1 статті 4 Декрету Кабінету Міністрів України Про державне митовизначене звільнення від сплати державного мита позивачів за позовами про стягнення аліментів. Розмір ставок державного мита із позовних заяв про стягнення аліментів дорівнює 1% ціни позову, але не менше 3 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і не більше 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У позовах про стягнення аліментів ціна позову визначається сукупністю всіх платежів, але не більш ніж за шість місяців, що відповідає п.2 ч.1 ст.80 ЦПК України. Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 81 ЦПК України, не підлягають оплаті при зверненні до суду і покладаються на сторони після розгляду справи судом витрати на інформаційно-технічне забезпечення у справах про стягнення аліментів. Розмір витрат з інформаційно-технічного забезпечення судових процесів, повязаних з розглядом цивільних та господарських справ затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2005 р. № 1258 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 5 серпня 2009 р. № 825) та в цивільних справах позовного провадження з розгляду спору майнового характеру складає 120 гривен. На підставі викладеного,

Outcome: partial