Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, в якому посилається на наявність значної заборгованості за кредитним договором та просить звернути стягнення на заставлений автомобіль, а також визначити спосіб звернення стягнення. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав, посилаючись на те, що відповідач ухиляється від сплати кредитної заборгованості, тому в рахунок цієї заборгованості є потреба у зверненні стягнення на майно у визначений договором спосіб. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, причин неявки суду не повідомив, заяв, клопотань чи заперечень суду не надав. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши представника позивача, перевіривши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. 03 травня 2006 між ПАТ КБ Приватбанкта [PERSON] було укладено кредитний договір № К2Н0АЕ00006137, відповідно відповідачеві було видано кредит в розмірі 11509,54 доларів США, що підтверджується копією договору. Вказаний кредитний договір був укладений в письмовій формі, що відповідає вимогам ч.1 ст.1055 ЦК України. Згідно ст.572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). 03 травня 2006 між ПАТ КБ Приватбанкта [PERSON] було укладено нотаріально посвідчений договір застави транспортного засобу № К2Н0АЕ00006137, згідно умов якого за рахунок належного [PERSON] автомобіля марки Volksvagen Passat, 1998 року випуску, кузов № [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER], забезпечено зобовязання відповідача за вказаними вище кредитним договором, що підтверджується копією договору. Розрахунком заборгованості підтверджується факт невиконання відповідачем умов договору та наявність боргу за кредитним договором станом на 15.08.2011 року в загальній сумі в національній валюті України в перерахунку за курсом Національного банку України 90 955,95 грн., яка складається з прострочених платежів по кредиту в розмірі 41453,33 грн., простроченої заборгованості за відсотками в розмірі 26954,22 заборгованості по комісії за прострочення кредиту в розмірі 5048,35, пені за несвоєчасність виконання зобовязань в розмірі 17500,05. Статтею 525 ЦК України встановлює, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Оскільки відповідач в односторонньому порядку не виконує договорні зобовязання, на нього в судовому порядку слід покласти обовязок сплати позивачеві, який є банківською установою, передбачених договором коштів. Статтею 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому. Відповідно до умов договору та вказаної норми законодавства позивач має право вимоги дострокової сплати йому всіх передбачених договором коштів, оскільки позичальником було прострочено графік погашення заборгованості. Згідно ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобовязання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у звязку із предявленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Згідно ч.ч.1,2 ст.590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобовязання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст.591 ЦК України реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом. Частиною 2 статті 592 ЦК України передбаченно, що заставодержатель має право вимагати дострокового виконання зобовязання, забезпеченого заставою, а якщо його вимога не буде задоволена,\~звернути стягнення на предмет застави, зокрема і у випадках, встановлених договором. Укладеним сторонами договором передбачена така можливість. Аналогічні положення містяться також і в інших нормах права, зокрема в ст.19, ч.ч.1,6 ст.20, ст.21 Закону України "Про заставу", ч.2 ст.25, п.2 ч.1 ст.26 Закону України Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень. Враховуючи викладене, суд вважає, що внаслідок невиконання відповідачем грошового зобовязання за кредитним договором позивач вправі вимагати звернення стягнення на майно, передбачене договором застави, а також вимагати реалізації такого майна на прилюдних торгах. Таким чином, під час розгляду справи доводи позову про наявність боргу та необхідність його стягнення в судовому порядку знайшли підтвердження, вимоги позивача про звернення стягнення на майно грунтуються на матеріалах справи та нормах чинного законодавства, тому підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, Постанови Кабінету Міністрів України Про затвердження Порядку оплати витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільних справ та їх розмірів, судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в повному обсязі.

Outcome: approved