Jurisdiction: civil
Date: 2012-01-15 00:00:00

В лютому 2010 року ВАТ КБ «Надра» звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором (ВАТ КБ «Надра» було змінено на ПАТ КБ «Надра»). Позивач вказував на що, що між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] 28 березня 2008 року був укладений кредитний договір «Автопакет» №08/03/2008/980 К 884 строком до 20 березня 2015 року на суму 136000 грн. для отримання кредиту на придбання автомобіля. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором з [PERSON] було укладено договір поруки, за яким останній виступив поручителем в зобов'язаннях, а також позичальником було передано в заставу придбаний автомобіль марки Mitsubishi Grandis, 2008 року випуску, який належить на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [PERSON]. У відповідності до п.2.2 кредитного договору позичальник повинен був здійснювати погашення кредиту та сплату відсотків за користування кредитом шляхом сплати щомісячно суми 2869 грн. 54 коп. до 18 числа кожного поточного місяця. Проте відповідачка зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконує, у зв'язку з чим станом на 23.12.2009 року її заборгованість перед банком становить 143873 грн. 97 коп. Посилаючись на викладене, а також на положення ст.ст. 526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК України, відповідач просив стягнути на свою користь з позивачки суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 143873 грн. 97 коп. Відповідачі звернулися до суду з зустрічним позовом до ПАТ КБ «Надра» про визнання кредитного договору недійсним. Вказували на те, що зазначений договір вводить позичальника в оману, оскільки укладений з використанням нечесної підприємницької практики, внаслідок ненадання достовірної інформації про наявні форми кредитування, сукупну вартість кредиту та послуг з його оформлення, переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Посилаючись на те, що умови укладеного кредитного договору є несправедливими і такими, що порушують положення Закону України «Про захист прав споживачів», просили суд визнати недійсним кредитний договір. Ухвалою суду обидва позови об'єднано в одне провадження. В подальшому позивач збільшив свої вимоги. Вказував на те, що відповідачка не здійснює погашення кредиту, внаслідок чого збільшилась нарахована їй заборгованість, а саме станом на 23 листопада 2010 року загальна заборгованість склала 187576 грн. 52 коп., з них 129300 грн. 64 коп. заборгованість по тілу кредиту, 33716 грн. 23 коп. заборгованість по відсоткам, 4133 грн. 32 коп. збитки від інфляції, а також за порушення зобов'язань відповідачам нараховано 6826 грн. 33 коп. пені та 13600 грн. штрафу. Посилаючись на ці обставини, позивач просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку вказану суму заборгованості. Відповідачі також уточнювали свої вимоги. Вказуючи на те, що умови договору істотно обмежують права споживача, та такими неправомірними діями банку відповідачці [PERSON] завдано моральну шкоду, просили суд визнати недійсним кредитний договір та стягнути на користь [PERSON] 45000 грн.. у відшкодування моральної шкоди. У судовому засіданні представник позивача підтримала позов, просила про його задоволення. В задоволенні зустрічного просила відмовити. Представники відповідачів заперечували щодо первісного позову, просили задовольнити зустрічний позов відповідачів. Заслухавши пояснення представника позивача, представників відповідачів, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. З матеріалів справи вбачається, що 28 березня 2008 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Надра» укладено кредитний договір «Автопакет» №08/03/2008/980 К 884 з цільовим призначенням для придбання автомобіля. Згідно договору Банк надав позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні кошти в сумі 136000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 18 % річних з кінцевим терміном повернення 20 березня 2015 року. Відповідно до умов кредитного договору позичальник зобов'язалася сплачувати проценти за користування кредитом, здійснювати погашення кредиту в порядку та строки, передбачені його умовами. Між тим, взяті на себе зобов'язання за кредитним договором позичальник не виконує належним чином. Згідно наявного у справі розрахунку станом на 23 листопада 2010 року існує заборгованість перед банком в сумі 187576 грн. 52 коп., з них 129300 грн. 64 коп. заборгованість по тілу кредиту, 33716 грн. 23 коп. заборгованість по відсоткам, 4133 грн. 32 коп. збитків від інфляції, за порушення зобов'язань відповідачам нараховано 6826 грн. 33 коп. пені, а також 13600 грн. штрафу. За таких обставин суд вважає, що позов Банку про стягнення заборгованості за кредитом, по процентам, інфляції і нарахованої пені є обґрунтованим та на підставі ст.ст.526, 536, 549, 553, 610, 611 ЦК України підлягає задоволенню. Що стосується вимог про стягнення штрафу у розмірі 13600 грн., то суд вважає, що вони задоволенню не підлягають. Згідно п.5.2 договору у разі порушення позичальником вимог п.п.4.3.1, 4.3.2, 4.3.7, 4.3.9,4.3.10 цього договору позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 10% від суми кредиту, визначеної у п.1.1 цього договору за кожен випадок. В той же час банком не доведено наявності підстав для застосування штрафних санкцій до позичальника, визначених п.5.2 договору. Крім того за несвоєчасне виконання зобов'язань, позичальнику нараховано пеню. Подвійне стягнення штрафних санкцій за невиконання одних і тих же зобов'язань суперечить вимогам чинного законодавства. Відповідно до положень ст..ст.3,4 ЦПК України, будь-яка фізична особа вправі захищати порушене право у сфері надання банківських послуг, способами, визначеними ст..16 ЦК України. Зокрема вона має порушувати спір про визнання кредитного договору недійсним, про застосування наслідків недійсності цього правочину. В тих же випадках, коли існує спір про право, яке засноване на нікчемній угоді (кредитному договорі) , позичальник вправі вимагати встановлення нікчемності цієї угоди). Як вбачається з матеріалів справи, 28 березня 2008 року [PERSON] уклала з Банком договір кредиту № 08/03/2008/980 К 884 за умовами якого отримала 136000 грн. на придбання автомобіля. Будучи вільною у виборі банку та умов отримання кредиту, відповідно до положень ст..627 ЦК, позичальник погодилася на укладення кредитного договору. Відповідно до п.3 ст.3 та ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості. Відповідно до змісту ч.1 ст.230 ЦК України правочин визнається судом недійсним, якщо одна сторона навмисно замовчує існування обставин, які мають істотне значення і можуть перешкодити вчиненню правочину. Істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч.1 ст.638 та ст.1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. Згідно з текстом укладеного між сторонами кредитного договору такі умови договором передбачено. При укладенні зазначеного кредитного договору позивачка була ознайомлена з його умовами. На момент його укладення позичальник усвідомлювала, що його умови є справедливими по відношенню до неї та що перед його укладенням вона отримала від банку усі необхідні документи, у тому числі і відомості про наявні форми кредитування та їх відмінності. Зазначене відповідає положенням ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та приписам п.3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168. За такого, суд приходить до висновку, що зазначений кредитний договір укладений в належній формі і був спрямований на реальне настання виписаних в ньому правових наслідків, волевиявлення його учасників було вільним і відповідало їх внутрішній волі, обидві сторони у договорі мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, та договір не суперечить вимогам ст..ст.524,533,627,638,1054 ЦК України, ст..ст. 2,47,49 Закону України «Про банки та банківську діяльність» і Закону України «Про захист прав споживачів», та підстави, вважати даний договір нікчемним, відсутні. Так, виходячи зі ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», до нікчемних відносяться договори здійсненні з використанням нечесної підприємницької практики. Проте позивачка не надала допустимих доказів про нечесну підприємницьку діяльність банку відносно позичальника. Таким чином, враховуючи викладені обставини, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позову [PERSON], [PERSON] до ПАТ КБ «Надра» про визнання кредитного договору недійсним, відшкодування моральної шкоди відсутні. Відповідно зі ст.88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню сплачені при подачі позову судові витрати.

Outcome: partial