Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-22 00:00:00

01.04.2010 року позивач ПАТ ОТБ Банк(правонаступником якого є ТОВ ОТП Факторинг Україна) звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, по якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором на загальну суму у розмірі 1169\~676,03 грн., а також судові витрати у розмірі 1820 грн., посилаючись на те, що відповідач не виконує своїх зобовязань внаслідок чого в нього виникла заборгованість перед позивачем. \~ Однак представником позивача неодноразово уточнювались позовні вимоги, тому остаточно позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україназаборгованість за кредитним договором № СL-502/004/2007 від 13 березня 2007 року та кредитним договором № МL 502/036/2007 від 12 жовтня 2007 року в розмірі 1\~241\~299 грн. 13 копійок. Представник позивача ТОВ ОТП Факторинг Україна в судовому засідання позовні вимоги підтримав у повному обсязі, та просив позов задовольнити. В задоволені зустрічного позову просив відмовити у звязку з необґрунтованістю та безпідставністю. Відповідачка [PERSON] у судове не з`явилася, але зявився її представник за довіреністю, який позовні вимоги ТОВ ОТП Факторинг Українапро стягнення заборгованості не визнав та просив відмовити в задоволені позову. Зустрічні позовні вимоги своєї довірительки [PERSON] про внесення змін до кредитного договору підтримав та просив їх задовольнити Суд, вислухавши думку, доводи та пояснення представника позивача, представника відповідача, ознайомившись та дослідивши матеріали цивільної справи, надані докази, вважає позов позивача банку підлягаючим задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин по справі. \~ Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України у редакції 2003 року. \~ По справі встановлені наступні фактичні обставини. \~ 13 березня 2007 року між Закритим акціонерним товариством ОТП Банк(правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Українаа.с.91-99) та [PERSON] був укладений кредитний договір № СL-502/004/2007 (а.с.5-8), за умовами якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 25200,00 доларів США строком до 13.03.2013 року з фіксованою процентною ставкою за користування кредитними коштами, також 12 жовтня 2007 року між Закритим акціонерним товариством ОТП Банкта [PERSON] був укладений кредитний договір №МL-502/036/2007 (а.с.9-17) за умовами якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 99900,00 доларів США, строком до 12.10.2027 року з плаваючою процентною ставкою за користування кредитними коштами. Відповідно до п. 1.1 Частини № 2 кредитного договору позичальник зобовязується належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобовязання як вони визначені в цьому договорі. Згідно з п. 2.4.2 Кредитного договору, у випадку невиконання або неналежного виконання Позичальником своїх зобов'язань за даним договором, Банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів, комісій у порядку встановленому договором. Відповідно до п.1.5.1 Частини № 2 кредитного договору повернення відповідної частини кредиту \~та сплата процентів здійснюється позичальником щомісяця у розмірі платежу 501,82 доларів США плюс суму нарахованих процентів та не пізніше дати платежу - 13 числа кожного календарного місяця, шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок № 26201201717429. На підставі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. \~ Позивач повністю та в строки виконав зобов'язання по даним договорам надавши [PERSON] (Куленко) кредитні кошти. Відповідач [PERSON] не виконала умови Кредитних договорів тобто щомісячно, до 13 числа кожного місяця не здійснювала часткове погашення Кредиту та не сплачувала відсотки за користування кредитними коштами. Зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності \~таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту \~або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). \~ Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати належних йому процентів (ч. 2 ст. 1050). \~ Відповідно до п.1.9.1 Частини № 2 Кредитного договору, незважаючи на інші положення Кредитного договору, Банк має право вимагати дострокове виконання Боргових зобовязань в цілому або у визначеній Банком частині у випадку невиконання Позичальником та/або поручителем, та /або майновим поручителем своїх боргових та інших зобовязань за Кредитним договором (в тому числі, не включно, встановлених п.2.3 та ст. 3 Кредитного договору), чи іншими укладеними з Банком договорами та/або Документів забезпечення (Вимога). При цьому, зобовязання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобовязань в цілому настає з дати відправлення Банком на адресу позичальника відповідної вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги. У звязку з невиконання боржником своїх зобовязань за кредитним договором банком на адресу відповідача було надіслано досудова вимога від 11.12.2008 року про повне дострокове погашення заборгованості за Кредитним договором № СL-502/004/2007 та досудову вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за Кредитним договором №МL-502/036/2007 (а.с. 20, 21), які з боку відповідачки залишилися без виконання. Як вбачається з матеріалів справи та представлених доказів, судом було встановлено, що у звязку з невиконанням відповідачем своїх зобовязань заборгованість за кредитом договором № СL-502/004/2007 від 13.03.2007 року станом на 21.06.2010р. становить 26003,61 доларів США, що за курсом НБУ складає 206\~062,96 грн.; заборгованість за кредитом договором №МL-502/036/2007 року від 12.10.2007 року станом на 21.06.2010р. становить 130798,06 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 1\~035\~236, 17 грн. Всього за Кредитними договорами № СL-502/004/2007 від 13.03.2007 року та №МL-502/036/2007 року від 12.10.2007 року заборгованість в загальній сумі складає 156801,67 доларів США та 700 гривень , що за курсом НБУ станом на 21.06.2010 року ( 1 долар США дорівнює 7,9119 грн.) становить 240\~599,13 грн. Що всього в сумі становить 1241299,13 грн. з яких: - основного боргу 118534,48 дол. США (20097,18 +98437,30) , що становить \~948927,78грн. (по курсу НБУ 7,9119 грн.); - заборгованості за відсотками 22777,76 дол. США (2669,83+20107,93), що становить 180215,36 грн. (по курсу НБУ 7,9119грн.); - пені 15489,43 дол. США (12252,83+3236,6), що становить 122550,83 грн. (по курсу НБУ 7,9119грн.); - штрафних санкцій 700, 00 грн.( 325+375).\~ Згідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. \~ Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова суму або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання (ст. 549 ЦК України). Таким чином, дослідивши наявні в справі докази, надав їм належну оцінку, суд вважає законними та обґрунтованими вимоги позивача щодо дострокового повернення суми кредиту, сплати процентів та пені за несвоєчасне виконання грошового зобовязання. Суд вважає за можливе стягнути з відповідача заборгованість в загальній сумі 1241299,13 грн. Заперечуючи проти позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна про стягнення заборгованості за договорами про надання споживчого кредиту, [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна про внесення змін до кредитного договору №МL 502/036/2007 від 12 жовтня 2007 року, посилаючись на те, що 13 березня 2007 року між Закритим акціонерним товариством ОТП Банкта нею був укладений кредитний договір № СL-502/004/2007, за умовами якого банк надав їй кредит у розмірі 25200,00 доларів США строком до 13.03.2013 року з фіксованою процентною ставкою за користування кредитними коштами, також 12 жовтня 2007 року між Закритим акціонерним товариством ОТП Банкта нею був укладений кредитний договір №МL-502/036/2007 року за умовами якого банк надав їй кредит у розмірі 99900,00 доларів США строком до 12.10. 2027 року з плаваючою процентною ставкою за користування кредитними коштами. [PERSON] вважає договір №МL-502/036/2007 недійсним через порушення вимог ст. 11 Закону України Про захист прав споживачів. Оскільки через неодержання необхідної інформації вона не зрозуміла умови виплати кредиту і відсотків за користування по кредиту, та посилається на відсутність у договорі ціни валютної цінності (доларів США), зокрема не зрозуміла значення зобовязання за договором. Суд вважає, що зустрічні позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, оскільки доводи позовної заяви не відповідають нормам законодавства. [PERSON] посилається на ст. 524 Цивільного кодексу України, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, але згідно ч. 2 ст. 524 сторони можуть визначити грошовій еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Також згідно ст. 533 ЦК України, якщо зобов'язання визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. [PERSON] сама звернулася до Банку з письмовими заявами (а.с.18,19), про надання їй кредиту у валюті долари США, в сумі 25\~200,00 дол. США та 99\~900,00 доларів США. На підставі цієї заяви та інших наданих документів у відповідності з умовами кредитування та вимогами цивільного законодавства між [PERSON] та Банком були укладені кредитні договори № СL-502/004/2007 від 13.03.2007р. та №МL-502/036/2007 року від 12.10.2007 року. При одержані кредиту, позивач [PERSON] усвідомлювала, що умови кредитного договору для нього зрозумілі, відповідають її інтересам, є розумними та справедливими. Було погоджено, що з укладанням кредитного договору Сторони досягли згоди з усіх його істотних умов та не існує будь-яких умов, які можуть бути істотними та необхідними за змістом договору. При укладені кредитного договору [PERSON] мала безпосередній вплив на основні умови кредиту, а саме: строк, валюту, суму, відсоткову ставку, вибір страхової компанії, форми погашення та забезпечення кредиту. Суттєві положення кредитного договору №МL-502/036/2007 року від 12.10.2007 року були визначені на підставі волевиявлення Позивача [PERSON]. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак у той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю є Декрет Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю(далі Декрет КМУ). Статтею 1054 ЦКУ передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому згідно зі ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу. Відповідно до ст. 5 Декрету КМУ операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 цього ж Декрету. Відповідно до п.2.3. Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, що затверджене Постановою Правління НБУ № 275 від 17.07.2001 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 21 серпня 2001 р. за № 730/5921) за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями, серед яких: - неторговельні операції з валютними цінностями; - операції з готівковою іноземною валютою (купівля, продаж, обмін), що здійснюються в пунктах обміну іноземної валюти, які працюють на підставі укладених банками агентських договорів з юридичними особами-резидентами; - ведення рахунків клієнтів (резидентів і нерезидентів) в іноземній валюті та клієнтів-нерезидентів у грошовій одиниці України; - залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України; - залучення та розміщення іноземної валюти на міжнародних ринках; - інші операції з валютними цінностями на валютному ринку України. З вищенаведеного вбачається, що уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті. Щодо вимог підпункту "в" п. 4 ст. 5 Декрету КМУ, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то на сьогодні законодавець не визначив межі термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті. Відповідно до п. 1.5 Положення про порядок видачі НБУ індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління НБУ від 14 жовтня 2004 р. № 483, використання іноземної валюти як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку на здійснення яких Національний банк видав банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями). Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій, єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами статті 5 Декрету КМУ є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку. Тому при розгляді спорів про визнання недійсними договорів про надання кредиту в іноземній валюті судам слід враховувати, що у випадку наявності у банку відповідної генеральної ліцензії та письмового дозволу Національного банку України, здійснення кредитних операцій у валюті не суперечить вимогам чинного законодавства України. Так, як вбачається з матеріалів справи Відповідачем , на той час ЗАТ ОТП БАНКбуло отримано генеральну банківську ліцензію за № 191 від 02.03.1998 року про право здійснення банківських операцій, визначених частиною першою та пунктами 5-11 ч.2 ст. 47 Закону України Про банки і банківську діяльність, серед яких передбачено здійснення операцій з валютними цінностями. Таким чином, правових перешкод для того, щоб відповідач мав право укладати кредитні договори, видачати кредити та відповідно, вимагати виконання зобовязання в іноземній валюті немає. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, надані докази, вважає первісний позов Товариства з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Українадо [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами підлягає задоволенню, а зустрічний позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Українапро внесення змін до кредитного договору № МL 502/036/2007 від 12 жовтня 2007 року не підлягає задоволенню. У зв`язку з розглядом справи позивач сплатив судовий збір у розмірі 1700,00 грн. та витрати на інформаційне-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн. В силу ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Суд вважає, що судові витрати, які витратив позивач мають бути відшкодовані позивачу за рахунок відповідача [PERSON] (1700 + 120 = 1820) у сумі 18200 гривень. \~ На підставі викладеного та

Outcome: approved