Jurisdiction: civil
Date: 2012-01-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищеназваним позовом, посилаючись на те, що 01 жовтня 1991 року відповідач без її згоди уклав з [PERSON] згоду про розірвання договору купівлі-продажу №1-2579, відповідно до якого [PERSON] продала їм 3/4 частину житлового будинку, розташованого за адресою: м. Лисичанськ, вул.. Зємнухова, 164. Згода про розірвання договору купівлі-продажу зареєстрована Лисичанським державним нотаріусом державної нотаріальної контори [PERSON] в реєстрі №2-5055. Гроші, які вони з відповідачем заплатили [PERSON], вона не повернула. 01 жовтня 1991 року відповідач та [PERSON] уклали між собою договір дарування №2-5053, згідно якого [PERSON] подарувала відповідачу 3/4 частини житлового будинку і господарських пристроїв, розташованих за адресою: м. Лисичанськ, вул.. Зємнухова, 164. Таким чином, відповідач оманним шляхом розпорядився їх спільним нерухомим майном і заволодів частиною житлового будинку та господарських споруд, які належать їм на праві сумісної приватної власності. Просила визнати договір дарування недійсним. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав надав пояснення аналогічні обставинам, викладеним в позові. Відповідач у судовому засіданні позов визнав, не заперечував проти визнання договору дарування недійсним. Представник третьої особи, ЛКП "БТІ" [PERSON] у судове засідання не з'явилася, до суду надала заяву, в якій просила справу розглядати без її участі, не заперечувала проти задоволення позову. Представник третьої особи - Лисичанської нотаріальної контора №1 у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся, причини неявки невідомі. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що 01 жовтня 1991 року відповідач без згоди позивача уклав з [PERSON] згоду про розірвання договору купівлі-продажу №1-2579, відповідно до якого [PERSON] продала сторонам 3/4 частину житлового будинку, розташованого за адресою: м. Лисичанськ, вул. Зємнухова, 164. Згода про розірвання договору купівлі-продажу зареєстрована Лисичанським державним нотаріусом державної нотаріальної контори [PERSON] в реєстрі №2-5055. 01 жовтня 1991 року відповідач та [PERSON] уклали між собою договір дарування №2-5053, згідно якого [PERSON] подарувала відповідачу 3/4 частини житлового будинку і господарських пристроїв, розташованих за адресою: м. Лисичанськ, вул. Зємнухова, 164. Таким чином, відповідач розпорядився їх спільним нерухомим майном і заволодів частиною житлового будинку та господарських споруд, які належать їм на праві сумісної приватної власності без згоди позивача. Відповідно до ч.1,2 ст.65 СК України дружина та чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя за взаємною згодою. Відсутність такої згоди з боку одного із подружжя при укладені правочину є підставою для визнання його згідно з ч.1,5 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України недійсним. Суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, інтереси інших осіб, є підстави для визнання договору дарування недійсним, тому визнання позову відповідачем слід прийняти. Тому, позовні вимоги позивача щодо визнання договору дарування від 01 жовтня 1991 року недійсним, підлягають задоволенню. На підставі викладеного, ст..65 СК України, ст. ст.203,215 ЦК України,

Outcome: approved