Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-17 00:00:00

16.05.2011 року позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, компенсацію за затримку виплати грошових коштів та моральної шкоди, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що він працював на підприємстві відповідача з 23.10.2009 року по 05.04.2011 року та був звільнений з роботи за п.1 ст.36 КЗпП України, однак остаточний розрахунок при звільненні не проведений. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Представник відповідача позовні вимоги не визнав. Пояснив, що дійсно малася заборгованість по виплаті заробітної плати, однак 20.04.2011 року позивач її отримав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач працював на підприємстві відповідача старшого охоронця з 23.10.2009 року по 05.04.2011 року. 05.04.2011 року позивач згідно наказу № 61-к від 05.04.2011 року був звільнений з роботи за згодою сторін (ст.36 п.1 КЗпП України), про що мається відповідний запис в трудовій книжці ( а.с.5). При звільненні відповідач з позивачем розрахунок не провів, в звязку з чим виникла заборгованість по заробітній платі, повний розрахунок по заробітній платі був проведений 20.04.20011 року. Посилання позивача на тє, що позивач отримував значно більшу заробітну платню чим, вказано в відомості на виплату заробітної плати, та про стягнення штрафу в розмірі 1480 грн. підтвержень не знайшло. Згідно довідки наданой відповідачем, позивач отримав повний розрахунок за лікарняним листом. Свідок [PERSON] під присягою дав свідчення, що був звільнений так само як позивач за згодою сторін та що йому так само виплатили меньшу суму коштів ніж він отримував раніше. Відповідно до ст.115 КЗпП України та ст. 24 Закону України "Про оплату праці", заробітна плата працівнику виплачується регулярно. Згідно ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата усіх належних йому сум проводиться у день звільнення. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Однак, в судовому засіданні позивач не довів, що заробітна плата була значно більшою ніж зазначено у відомості на виплату заробітної плати та що на нього було накладено штраф в розмірі 1480 грн. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст.237-1 Кодексу законів про працю України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи те, що відповідач в звязку затримкою виплати заробітною плати завдав позивачу втрат немайнового характеру у вигляді стресу, моральних страждань. Беручи до уваги вищезазначені характер і спосіб завданих страждань, виходячи з засад розумності, виваженості і справедливості, розмір відшкодування моральної шкоди позивачу належить визначити у сумі 200 грн. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову.

Outcome: partial