Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-26 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до Державного територіально галузевого обєднання „Львівська залізниця відокремлений підрозділ „Колійна машинна станція №125 про зміну формулювання причин звільнення. В обґрунтування позову посилається на те, що він з 30.04.2008 року відповідно до наказу № 54а був прийнятий по переводу машиністом залізнично-будівельних машин, по управлінню хопер - дозаторів, по пятому роз\-ряду у Відокремлений підрозділ колійна машинна станція № 125 ( далі - КМС № 125) державного територіально - галузевого об«єднання «Львівська залізниця", що стверджується записами у трудовій книжці. 11.03.2011 наказом колійної машинної станції № 125 № 23/ОС від 11.03.2011 «Про припинення трудового договору» за п. 7 ст. 40 КЗпП України, на підставі згоди профспілкового комітету колійної машинної станції № 125 (протокол № 3 від 11.03.2011). [PERSON], звільнено з роботи машиніста залізнично - будівельних машин (по управлінню хопер - дозаторів) 5 розряду. 10.03.2011 позивач звернувся із письмовою заявою, на імя начальника, про звільнення останнього з роботи за власним бажанням, але це враховано не було. На засіданні профспілкового комітету позивач поставив питання про від\-кладення засідання в звязку із зверненням до прокурора, з при\-воду фальсифікації даних про наявність, у нього алкогольного спяніння, для одержання результатів перевірки, однак вказане звернення колегіальним органом враховано не було. Таким чином адміністрація і профспілковий комітет відокремленого підрозділу, не дочекавшись результатів перевірки на звернення в прокуратуру, прийняло рішення, яке позивач вважає не обґрунтованим, поспішним і не законним. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просить суд позов задоволити з підстав вказаних в позовній заяві. Представник позивача в судовому засіданні позов просив задоволити, змінити формулювання, викладене в наказі Відокремленого підрозділу «колійна машинна станція № 125" Державного територіально - галузевого обєднання «Львівська залізниця»» №23/ОС від 11.03.2011 року із п.7 ст.40 КЗпП України на ст. 38 КЗпП, тобто на звільнення за власним бажанням. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд в задоволенні позову відмовити, оскільки позовна вимога є необґрунтованою та безпідставною, подав письмові заперечення. Суд розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 11.03.2011 наказом колійної машинної станції № 125 № 23/ОС від 11.03.2011 «Про припинення трудового договору» за п. 7 ст. 40 КЗпП України, на підставі згоди профспілкового комітету колійної машинної станції № 125 (протокол № З від 11.03.2011)., акту судово-медичного дослідження № 1771 від 24.12.2010, пояснення [PERSON] від 20.12.2010, звільнено з роботи машиніста залізнично - будівельних машин (по управлінню хопер - дозаторів), 5 розряду [PERSON] ( а.с. 4) У відповідності до п. 7 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння. Як роз'яснив Верховний Суд України у п. 25 Постанови Пленуму №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», вирішуючи позови поновлення на роботі осіб, трудовий договір з якими розірвано за п.7 ст.40 КЗпП. суди повинні мати на увазі, що з цих підстав можуть бути звільнені з роботи працівники за появу на роботі у нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння в будь-який час робочого дня, незалежно від того, чи були вони відсторонені від роботи, чи продовжували виконувати трудові обов'язки. Для працівника з ненормованим робочим днем час знаходження на роботі понад встановленої його загальну тривалість вважається робочим. Нетверезий стан працівника або наркотичне чи токсичне сп'яніння можуть бути підтверджені як медичним висновком, так і іншими видами доказів (ст.27 ЦПК), яким суд має дати відповідну оцінку. З наказу № 23/ОС від 11.03.2011 р. вбачається, що [PERSON] був звільнений з посади машиніста залізнично-будівельних машин, по управлінню хопер - дозаторів, по пятому роз\-ряду у Відокремленому підрозділі « Колійна машинна станція № 125» Державного територіально - галузевого об«єднання «Львівська залізниця", на підставі складеного акту судово- медичної дослідження № 1771 від 24.12.2010 року про знаходження на робочому місці у нетверезому стані (а.с.4 ). Даний наказ та акт [PERSON]К не оспорював і вони не скасовані, крім того, позивач зазначив, що з ними був ознайомлений. В судовому засіданні позивач не заперечив ту обставину, що 19 грудня 2010 року він вживав спиртні напої, однак на його думку, був тверезий. Факт перебування на робочому місці в стані алкогольного спяніння підтверджується: висновком експерта №1207 від 12.07.2011р. в якому вказано, що у взірцях крові [PERSON] відібраного в Теребовлянській ЦКЛ 19.12.2010р. о 18 год.00хв, виявлено етиловий спирт в кількості 2,82% проміллє. Вказаний висновок позивачем оскаржений не був ( а.с.42-44,45-48) Вказана обставина, перебування [PERSON] в стані алкогольного спяніння на робочому місці, підтверджує й постанова слідчого СВ ЛВ на ст. Тернопіль УМВС на Львівській залізниці про відмову в порушенні кримінальної справи від 31.03.2011р., в якій викладені обставини події 19.12.2010р. на ст. Микулиці Львівської залізниці. Таким чином, суд приходить до висновку про доведеність факту перебування позивача на роботі 19.12.2010 року у нетверезому стані. Відповідно до ч.1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктом 7 статті 40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. З дослідженого в судовому засіданні протоколу №3 від 11.03.2011р. профспілки залізничників і транспортних будівельників України первинна профспілкова організація КМС 125 вбачається, що профспілка надала згоду на звільнення [PERSON] за п.7 ст.40 КЗпП України, оскільки згідно акту судово-медичного дослідження № 1771 від 24.12.2010 виданого Тернопільським обласним бюро судово - медичної експертизи, вбачається, що при судово -медичному досліджені взірця крові громадянина [PERSON], який був узятий у нього під час госпіталізації його у Теребовлянську лікарню, після випадку пожежі в робочий час Позивача, який стався 19.12.2010 у службово - технічному вагоні № 00000042 (хопер -дозаторна вертушка № 7207), було виявлено наявність алкоголю в крові машиніста вищезазначеної хопер - дозаторної вертушки - [PERSON] Допитаний судом голова профкому КМС № 125 [PERSON] суду пояснив, що засідання профкому КМС «125», яке відбулось 11 березня 2011 року було легітимним, присутні були 8 членів профкому із 9, про засідання профкому [PERSON] був повідомлений під розписку 10.03.2011 року. Профком, розглянувши подання адміністрації КМС 125 про звільнення машиніста ХДВ [PERSON] з роботи за перебування на робочому місці в стані алкогольного сп»яніння 19.12.2010 року, надав свою згоду на звільнення [PERSON] за п.7 ст. 40 КЗпП України. З оголошеного та дослідженого судом пояснення [PERSON] на ім.»я Прокуратури Львівської Залізниці м.Львова вбачається, що останній зазначив, що 19.12.2010 року він перебуваючи на робочому місці, оскільки сильно перемерз, то випив 100 грам горілки ( розуміючи, що заборонено) ( а.с.6) На підставі п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" № 9 від 06.11.1992 р. звільнення погоджується з органом профспілки, яка утворена і діє на підприємстві, і членом якої є працівник. Згода профспілкового органу на звільнення не може бути визнана такою, що має юридичне значення, якщо не додержані вимоги про участь у засіданні цього органу більше половини його членів, або згода давалась на прохання службової особи, що не наділена правом прийняття і звільнення і не мала відповідного доручення правомочної особи, чи з ініціативи самого профспілкового органу або з інших підстав, ніж зазначалось у поданні власника чи уповноваженого ним органу, а потім і в наказі про звільнення. Суд прийшов до переконання, що згода на розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця профспілкового комітету на підставі п.7 ст.40 КЗпП України відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки отримана на обґрунтоване подання адміністрації КМС 125, при розгляді даного подання був присутній [PERSON], щодо якого запитувалась згода на звільнення. Вона була дана з підстав, зазначених у поданні, з проханням дати згоду на звільнення, з чим позивач був ознайомлений та оскаржена останнім у передбачений законом спосіб не була. Крім того, з дослідженої в судовому засіданні, заяви від 10.03.2011, яку позивач подав 10.03.2011р. на ім'я начальника колійної машинної станції № 125, вбачається, що позивач зазначив дві підстави розірвання трудового договору укладеного на невизначений строк, а саме за власним бажанням та за станом здоров'я, при цьому зазначивши причину свого звільнення за станом здоров'я. Позивач не подав відповідного медичного висновку та не вказав строку у який повинен бути розірваний трудовий договір, а відтак роботодавець не міг звільнити позивача 11.03.2011 на підставі поданої ним заяви від 10.03.2011. Щодо звільнення позивача за власним бажанням, то таке звільнення відповідно до ст. 38 КЗпП України, мало відбутись за два тижня після письмового попередження про це. Відповідно до пункту 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 № 9 (із змінами) у справах про звільнення за ст. 38 КЗпП України суди повинні перевіряти доводи працівника про те, що власник або уповноважений ним орган примусили його подати заяву про розірвання трудового договору; подача працівником заяви з метою уникнути відповідальності за винні дії не може розцінюватись як примус до цього і не позбавляє власника або уповноважений ним орган права звільнити його за винні дії з підстав, передбачених законом, до закінчення встановленого ст. 38 КЗпП України строку, а також застосувати до нього протягом цього строку в установленому порядку інше дисциплінарне стягнення. У судовому засіданні позивач [PERSON] не надав жодних доказів, крім своїх пояснень, які б свідчили про те, що він не перебував на робочому місці у стані сп'яніння, та які б підтверджували його твердження, про те, що в діях адміністрації та профспілкового комітету вбачаються порушення, щодо незаконного звільнення та невірного формулювання звільнення за п.7 ст.40 КЗпП України, а навпаки документи надані суду та свідчення свідків у судовому засіданні свідчать про протилежне. \~ На підставі п. 7 ст. 40 КЗпП України, суд дійшов висновку про законність звільнення [PERSON] з роботи на підставі п. 7 ст. 40 КЗпП України та відсутність правових підстав для зміни формулювання причин звільнення, з огляду на вищенаведене, суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог. \~ На підставі викладеного,

Outcome: dismissed