Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-24 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та кредит» (далі ПАТ «Банк «Фінанси та кредит») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Зазначало, що 5 вересня 2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 50-22/08-ДД. Відповідно до умов зазначеного договору банк надав [PERSON] кредит у розмірі 5 000 грн., з оплатою процентів за користування кредитними ресурсами в розмірі процентної ставки, передбаченої п.п. 4.1, п. 1.1, п. 1.2 кредитного договору, з кінцевим терміном повернення до 4 вересня 2009 року. Посилаючись на те, що [PERSON] свої зобовязання за кредитним договором не виконує, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі: 6\~699 грн. 29 коп., з яких: 3 992 грн. 39 коп. заборгованість за основним боргом, 2 486 грн. 76 коп. заборгованість по відсоткам, 35 грн. заборгованість по нарахованій щомісячній комісії, а також судові витрати. У судовому засіданні представник позивача підтримав позов з викладених у ньому підстав та просив позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач своє право на участь у судовому засіданні не використала, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Повідомлення про причини неявки до суду не надходило. Відповідно до ч. 4 ст. 169 та ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заочний розгляд справи відбувається за відсутності відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, на підставі ухвали про заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши письмові докази в справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що 5 вересня 2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», та [PERSON] було укладено кредитний договір № 50-22/08-ДД (а.с. 6-7). Відповідно до умов зазначеного договору банк надав кредит у розмірі 5\~000 грн. з оплатою процентів за користування кредитними ресурсами в розмірі процентних ставок, передбачених п.п. 4.1, 4.1.1, 4.1.2 цього договору, а позичальник зобовязується повністю повернути отримані в рамках відновлювальної кредитної лінії кредитні ресурси в строк до 4 вересня 2009 року та сплатити проценти за користування кредитними ресурсами в розмірі, порядку та в строки, обумовлені цим договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Позичальник свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконує. Згідно з розрахунками, наданими позивачем, заборгованість відповідача за кредитним договором по тілу кредиту складає 3 992 грн. 39 коп., по відсотках 2\~486 грн. 76 коп. (а.с. 14). Виходячи з наведеного сума заборгованості по тілу кредиту та по відсоткам підлягає стягненню у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Частиною 1 ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивач просить стягнути з відповідача 35 грн. комісії, однак у порушення зазначених норм закону та умов договору, суду не надано доказів того, що нарахування щомісячної комісії було передбачено кредитним договором, а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем у вигляді судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи підлягають стягненню з відповідача на користь позивача: 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та 64 грн. 79 коп. судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial