Jurisdiction: civil
Date: 2012-02-15 00:00:00

06 червня 2011 року представник [PERSON] [PERSON], який діє на підставі довіреності, звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розподіл майна, набутого подружжя за час шлюбу, посилаючись на те, що [PERSON] з 12 серпня 1989 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] від даного шлюбу спільних дітей не мають. За час перебування у шлюбі у 1991 році [PERSON] на підставі договору дарування отримав у власність будинок, який розташований в с. Пасіки по вул. Синявіна, 1. В зазначеному будинку вони разом проживали та вели спільне господарство до 2011 року. За період їх спільного проживання вони здійснили суттєві поліпшення будинку, які були повязані із значними грошовими та трудовими затратами обох з подружжя на придбання будівельних матеріалів та добудову до будинку. Також за час спільного проживання ними був придбаний холодильник «Індезит», вартістю приблизно 2000 гривень, телевізор «Самсунг»-- 1000 гривень, гарнітур мякої меблі та палац 3000 гривень, у 2010 році придбали автомобіль марки [PERSON] [PERSON] 42 000 гривень. Крім того, у відділенні ВАТ «Ощадбанк», філії № 1020/0465, розташованого у с. Таранівка Зміївського району відкрито рахунок, на якому зберігаються та накопичуються їх спільні кошти. У звязку з тим, що [PERSON] негативно до неї відноситься вона змушена звернутися до суду та просить розділити майно, набуте за час шлюбу між нею та [PERSON], а саме: визнати за нею право власності на 1/2 частину будинковолодіння, що розташоване за адресою: вул. Синявіна, 1, с. Пасіки, Зміївського району, визнати за нею право власності на Ѕ частину автомобіля марки [PERSON] [PERSON], визнати право власності на Ѕ частину коштів, що знаходять на рахунку у відділенні ВАТ «Ощадбанк», філія №1020/0465, визнати за нею право власності на холодильник «Індезит»та телевізор «Самсунг». У подальшому представник позивача [PERSON] [PERSON], який діє на підставі довіреності, позовні вимоги уточнив в частині визнання права власності на холодильник «Індезит»та телевізор «Самсунг», а саме просив зобовязати [PERSON] передати [PERSON] холодильник «Індезит» та телевізор «Самсунг». 08 грудня 2011 року [PERSON] звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON] про розподіл майна, набутого подружжям за час шлюбу, а саме просить визнати за ним право власності на Ѕ частину квартири № 48, яка розташована по вул. Метробудівників, 11 в м. Харкові, оскільки зазначена квартира придбана у період шлюбу між ним та [PERSON] та є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Ухвалою суду від 08 грудня 2011 року вищезазначені позовні заяви обєднанні в одне провадження для спільного їх розгляду. 24 січня 2012 року [PERSON] змінив позовні вимоги за зустрічним позовом до [PERSON] та просив визнати за ним право власності на ј частину квартири № 48, яка розташована по вул. Метробудівників, 11 в м. Харкові, оскільки зазначена квартира належить на праві власності [PERSON] та [PERSON] У судовому засіданні представник позивача-відповідача [PERSON], який діє на підставі довіреності, підтримав позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та просив суд позов задовольнити, у задоволенні зустрічної позовної заяви [PERSON] відмовити, посилаючись на те, що Ѕ частина спірної квартири № 48, яка розташована по вул. Метробудівників, 11 в м. Харкові належить [PERSON] у наслідок приватизації державного житлового фонду, яка здійснена [PERSON] у 2007 році, коли норма ч. 5 ст. 61 СК України не діяла. У звязку з тим, що акти цивільного законодавства не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи, просив суд у задоволенні зустрічної позовної заяви [PERSON] відмовити. У судовому засіданні відповідач-позивач та його представник [PERSON], який діє на підставі довіреності, позов [PERSON] визнали частково, не заперечували щодо поділу автомобіля марки [PERSON] [PERSON]. Щодо іншого майна зазначили, що будинок, де він зараз проживає та в якому проживали вони з позивачкою до 20 квітня 2011 року, що розташований за адресою: вул. Синявіна, 1, с. Пасіки Зміївського району, був подарований йому його матірю [PERSON] і належить йому на праві власності на підставі договору дарування, а тому не є обєктом права спільної сумісної власності подружжя та не підлягає поділу. Також не є обєктом права спільної сумісної власності вклад у банку, оскільки це є його особистим пенсійним рахунком, а не накопичувальним. Крім того, не підлягає передачі у власність [PERSON] холодильник «Індезит»та телевізор «Самсунг»оскільки ці речі придбані за його особисті кошти, знаходяться у нього в будинку, він ними особисто користується. Відповідач-позивач та його представник [PERSON] зустрічну позовну заяву підтримали, з підстав викладених у останній та просили суд зустрічну позовну заяву задовольнити. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, дійшов до наступного: Виходячи з положень ст. ст. 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Відповідно до ч. 2 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Відповідно до ч. 5 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації. Відповідно до ч. 1 ст. 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 2 ст. 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. В судовому засіданні встановлено та не заперечується учасниками процесу, сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 1989 року та по теперішній час. Під час шлюбу на підставі договору дарування від 05 лютого1990 року [PERSON] став власником будинку № 1 по вул. Сенявіна в сел. Пасіки Зміївського району на підставі договору дарування /а.с. 32, 49-50/. Дана обставина свідчить, що зазначений будинок не є обєктом права спільної сумісної власності та не може бути поділений між подружжям. Доводи позивача-відповідача та його представника щодо суттєвих поліпшень зазначеного будинку, які були зроблені подружжям спільно за час сумісного проживання у судовому засіданні не знайшли свого підтвердження, хоча суд неодноразово розяснював учасникам процесу про необхідність надання належних та допустимих доказів на підтвердження кожної обставини своїх позовних вимог у порядку ст. 131 ЦПК України. За таких обставин позовні вимоги в частині визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку № 1 по вул. Сенявіна в сел. Пасіки Зміївського району за [PERSON] не підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про визнання права власності на Ѕ частину автомобіля марки [PERSON] [PERSON] реєстраційний номер [NUMBER] за [PERSON] підлягають задоволенню, оскільки відповідач-позивач [PERSON] та його представник в цій частині позовні вимоги визнали та не заперечували проти їх задоволення. Належність зазначеного автомобілю [PERSON] та факт придбання його у період шлюбу підтверджується належними доказами /а.с. 36/. Далі, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується учасниками процесу, на імя [PERSON] в ТВБВ № 10020/0465 філії-ХОУ АТ «Ощадбанк»в с. Таранівка знаходиться рахунок № 11421 (відкритий 20 травня 2008р) на суму 7,90 гривень та є пенсійним вкладом [PERSON] /а.с. 34, 67/. Дана обставина свідчить, що зазначені кошти є обєктом права спільної сумісної власності подружжя відповідно до положень ч. 2 ст. 61 СУ України та можуть бути розподілені. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на Ѕ частину коштів, які знаходяться на рахунку № 11421 в ТВБВ № 10020/0465 підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог в частині зобовязання [PERSON] передати холодильник «Індезит»та телевізор «Самсунг»[PERSON], суд зазначає наступне: Встановлено, що холодильник «Індезит»та телевізор «Самсунг»знаходяться у відповідача по справі [PERSON] за його місцем мешкання та він цими речами постійно користується про що свідчить надані ним у судовому засіданні копії технічних паспортів зазначених речей /а.с. 82,83/. Спірний холодильник є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, але є річчю неподільною у розумінні ст. 183 ЦК України, тому суд вважає за можливим стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] Ѕ частину вартості холодильника в рахунок компенсації, що складає 942 гривні, а холодильник залишити у власності [PERSON] Позивачем-відповідачем та його представником належних та допустимих доказів на підтвердження вартості спірного телевізора до суду не надано, хоча суд неодноразово розяснював учасникам процесу про необхідність надання таких доказів. За таких суд дійшов висновку що вимоги в частині зобовязання передати [PERSON] телевізор теж не знайшли свого підтвердження. Доводи відповідача-позивача та його представника щодо придбання холодильника за особисті кошти, а також щодо неможливості поділу грошового вкладу в банку, так як це його особистий накопичувальний рахунок, в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження. Зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на ј частину квартири [ADDRESS] підлягає задоволенню. Приймаючи таке рішення суд виходив з того, що зазначена квартира є обєктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] у розумінні ст. 60 СК України, оскільки придбана у період шлюбу та не є особистою власністю [PERSON] у розумінні ст. 57 СК України /а.с. 84/. Доводи представника позивача-відповідача [PERSON] стосовно неможливості поділу нерухомого майна, яке придбане у порядку приватизації [PERSON] у 2007 році, так як норма ч. 5 ст. 61 СК України на той час не діяла є надуманими, оскільки правовідносини сторін щодо поділу майна, набутого подружжям за час шлюбу виникли 06 червня 2011 року, тобто на момент чинності ч. 5 ст. 61 СК України. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Зустрічні позовні вимоги [PERSON] задоволенню у повному обсязі. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial