Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-02 00:00:00

У жовтні 2011 р. позивач звернувся до суду з позовом про визнання [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та її малолітньої дочки [PERSON] такими, що втратили право користування жилою площею квартири [ADDRESS] та зняття їх з реєстрації за вказаною адресою, мотивуючи свої вимоги тим, що 02.11.2010 р. між ним та відповідачами був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Відповідачі зобовязувалися знятись з реєстрації до 02.01.2011 р., що передбачено п. 9 договору купівлі-продажу. Але відповідачі умови договору не виконали та по теперішній час зареєстровані за вказаною адресою, хоча там не проживають з моменту укладення договору. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав суду заяву про підтримку позову, про розгляд справи у його та позивача відсутність, згоду на заочний розгляд справи. Відповідачі про час та місце судового засідання повідомлялися належним чином , про що свідчить довідка поштового відділення № 83 м. Кривого Рогу про закінчення терміну зберігання листа. Відповідно до абзаців 2, 4, 5 ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування , зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідач - відділ у справах громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Тернівського РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області надав суду заяву про те, що проти позову не заперечує і просить справу розглядати у відсутність його представника. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 7). Відповідачі, це колишні власники квартири [ADDRESS] ( а.с. 8-9). Відповідачі із листопада 2010 р., тобто понад шість місяців, на час звернення позивача до суду в жовтні 2011 р., без поважних причин, передбачених ст.71 ЖК України, не проживають на вказаній жилій площі, що слідує з акту від 19.10.2011 р. (а.с. 15). Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має право використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ч. 2 ст. 286 УК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Таким чином, відповідачі повинні бути визнані такими, що втратили право користування жилою площею, відповідно до ст.72 ЖК України.

Outcome: approved