Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що від шлюбу із відповідачем має дітей, у тому числі неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], яка проживає разом із матірю та перебуває переважно на її утриманні та вихованні. Як зазначається позивачем при зверненні до суду, відповідач мешкає окремо та має іншу сімю, до даного часу в добровільному порядку сплачував на утримання доньки 400,00 грн., однак даної сум недостатньо, оскільки витрати на утримання, навчання та лікування значно більші, тому у позові й заявлено вимогу про стягнення з відповідача на корить позивача аліментів в розмірі ј частини заробітку (доходу) [PERSON], [INFO], але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також на покриття понесених позивачем додаткових витрат, повязаних із навчанням неповнолітньої доньки у навчальному закладі, позивач й заявила вимогу у позові, спираючись на приписи ч. 1 ст. 185 СК України, про стягнення з відповідача на користь позивача 5 2550,00 грн. половини грошової суми, витраченої нею у звязку з оплатою навчання доньки на контрактній основі у Державному навчальному закладі «Дніпропетровський технолого економічний коледж», за договором про навчання в якому позивач повинна вносити плату за кожний семестр в розмірі 1 750,00 грн. У судовому засіданні позивач підтримала вимоги позову повністю, надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, та просила суд повністю задовольнити поданий позов. Відповідач позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що він у розмірі 400,00 грн. щомісяця сплачує аліменти позивачеві, а також несе інші витрати (придбав для доньки компютер вартістю 5 000,00 грн.), за умови настання необхідності забезпечив проходження донькою компютерної діагностики, і це, не зважаючи на той факт, що його вигнали з дому, у звязку з чим він вимушений мешкати окремо та наймати житло). Відповідно до пояснень відповідача він не має змоги сплачувати більше 400,00 грн., оскільки самому необхідно та більше не має змоги віддавати. Заслухав пояснення сторін та дослідив докази в межах заявлених вимог відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для ухвалення про задоволення позову частково, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 р. та яка набула чинності для України 27.09.1991 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та за ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Як було встановлено судом, [PERSON] народилася 22.08.1994 року, про що Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Амур-Нижньодніпровської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська у Книзі записів громадянського стану про народження був зроблений відповідний запис та видано свідоцтво; відповідно до цього свідоцтва [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої [PERSON] Оскільки обовязок по утриманню дитини є безумовним, виникає в результаті народження дитини з моменту її народження та покладається законом рівною мірою на обох батьків, не пов'язаний із матеріальним становищем особи, до якої заявлено матеріально-правову вимогу про стягнення аліментів, вбачаються усі підстави для присудження до стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини в заявленому у позові розмірі. Разом з тим, при вирішенні питання щодо присудження до сплати аліментів, про яке позивачем було заявлено відповідне прохання, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, яка є малолітньою, мешкає разом із матірю (позивачем), потребує піклування та утримання. Водночас, при прийнятті даного рішення враховується те, що за ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Утім, відповідач не виконав обовязок доказування, не скористався в повному обсязі процесуальними правами, визначеними ЦПК України, не клопотав про забезпечення доказів шляхом їх витребування задля підтвердження обставин, повідомлених суду (зокрема, про сплату ним щомісяця 400,00 грн. аліментів на утримання неповнолітньої доньки), у звязку з чим для суду вбачалися би підстави для прийняття іншого висновку у справі. Разом з тим, відповідач надав доказ про сплату ним аліментів у грудні 2011 р. в розмірі 400,00 грн. та у січні 2012 р. в розмірі 400,00 грн., про що [PERSON] надала розписку; дана обставина не заперечувалася позивачем, через що на виконання ч. 1 ст. 61 ЦПК України є обставиною, яка не потребує доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Щодо вимоги позову про стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрат, обумовлених розвитком здібностей дитини, в якості яких позивачем була порахована половина вартості навчання неповнолітньої у Державному навчальному закладі «Дніпропетровський технолого економічний коледж», то, відмовляючи в її задоволенні, суд виходить з того, що чинним законодавством оплата за навчання доньки (сина) не віднесена до додаткових витрат, обовязок брати участь у яких покладений на того з батьків, з кого присуджені аліменти, у розумінні ч. 1 ст. 185 СК України. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що на виконання п. 5 ч. 1 ст. 4 Декрету КМУ «Про державне мито»позивача було звільнено від сплати судового збору та не підлягали оплаті при зверненні до суду витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи (п. 4 ч. 3 ст. 81 ЦПК України), утім, на виконання ч. 3 ст. 88 зазначеного кодексу, згідно зі змістом якої якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, з відповідача в дохід держави підлягає присудженню до сплати судовий збір, розмір якого визначений відповідно до Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial