Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-13 00:00:00

\~\~\~\~\~ Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилалася на те, що 22 жовтня 1999 року між нею та відповідачем [PERSON] був зареєстрований шлюб. Від шлюбу мають неповнолітню доньку, [PERSON], [INFO]. Сумісне життя з відповідачем неможливе в силу частого фізичного та словесного насилля в родині. Починаючи з 2004 року відповідач поводить себе агресивно, постійно затіває скандали та сварки, ображає її, використовуючи нецензурну брань у присутності неповнолітньої доньки та сторонніх людей, часто ініціює бійки, що призводить до її частих звернень до міліції та лікарні. Приступи агресії у відповідача суперечать повноцінному її життю та життю дитини. Відповідач не реагує на попередження правоохоронних органів, у стані алкогольного спяніння наносить їй тілесні ушкодження у присутності доньки, чим викликає психологічний стрес у дитини, що відображається на її навчанні та спілкуванні з однолітками. Відносно родини відповідач не виконує жодних обовязків, не приймає участі у вихованні дитини. Фактично шлюбні відносини між ними припинені з листопада 2008 року. Вважає, що їх шлюб розпався остаточно, оскільки неодноразові спроби до примирення не давали позитивного результату, подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе і суперечитиме її інтересам. Просила суд розірвати шлюб. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі, та просила розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем. Пояснила, що вона неодноразово вибачала чоловіка, проте сварки, образи та насилля в родині продовжуються, у звязку з чим вона вимушена постійно звертатись до міліції, про що свідчать письмові відповіді, тому терпіти це надалі вона не має наміру. Збереження сімї вважає неможливим, оскільки наданий судом строк для примирення не дав позитивного результату, оскільки відповідач за цей час не утворював конфліктів, проте вони і надалі живуть кожен своїм життям. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, проти розірвання шлюбу заперечував. Просив суд повторно надати строк для примирення, оскільки він вживав заходів до примирення, але позивачка поки не йде на контакт. Факт фізичного насилля відносно позивачки, зокрема у присутності доньки, спростовував. Крім того, як на підставу збереження шлюбу посилався на наявність неповнолітньої дитини. Проте факт припинення шлюбних відносин не заперечував. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, та приймаючи до уваги той факт, що сторонам надавався строк для примирення, який не дав позитивного результату, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 22 жовтня 1999 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серія І-КИ № 075334, виданим Відділом РАГС Виконкому Марганецької міської ради Дніпропетровської області, актовий запис № 251. Згідно до свідоцтва про народження серія І-КИ № 126299, виданим Відділом РАГС міста Марганець Дніпропетровської області, [PERSON] народилася 15 липня 2001 року, актовий запис № 213, в графі «батьки» зазначені: батько [PERSON], та мати [PERSON]. Відповідно до ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України, один із подружжя має право на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. У судовому засіданні позивачка [PERSON] категорично наполягала на розірванні шлюбу, посилаючись на те, що вжиті ними заходи щодо порозуміння неспроможні виправити ситуацію яка склалася, це лише відтерміновуватиме розірвання шлюбу, крім того, залишаючись у шлюбі з відповідачем, вона боїться за своє життя та життя дитини, на підтвердження чого надала суду постанови про відмову у порушенні кримінальної справи від 30 листопада 2010 року, 09 січня 2012 року, 27 січня 2012 року за її заявами з приводу погроз та застосування насильства з боку відповідача [PERSON], та виписку з історії хвороби № 1316 з приводу струсу мозку [PERSON], який зі слів хворої вона отримала в результаті збиття її чоловіком. Заперечуючи проти розірвання шлюбу, відповідач наполягав на наданні повторного строку для примирення, не посилаючись на вжиття конкретних кроків до виправлення ситуації. За таких обставин, виходячи з того, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, порушене позивачкою питання про розірвання шлюбу відповідає її дійсному волевиявленню, суд приходить до висновку, що спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим і суперечить інтересам позивачки, тому він підлягає розірванню. Відповідно до ч.8 ст. 235 ЦПК України, після розірвання шлюбу, прізвище чоловіку та дружині залишити без змін. На підставі ст. ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved