Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-01 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до відповідача [PERSON] сортонасінницького підприємства с.Володимирівка Томаківського району Дніпропетровської області про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю. Позивачі обґрунтовують свої вимоги тим, що вони з 15 жовтня 1993 року перебувають в шлюбі, зареєстрованому в міському відділі ЗАГС м.Мелітополя Запорізької області /актовий запис № 1278/ та з грудня 1999 року вони фактично проживають в [INFO], але до цього часу вони не мають правовстановлюючих документів на неї, а тому виникла необхідність в судовому порядку вирішити питання про визнання за ними права власності на квартиру. Квартира, в якій проживає їх сім'я, до їх заселення в неї, належала колишньому [PERSON] міжгосподарському сортонасінницькому підприємству /ТМГСП/, правонаступником якого являється відповідач у справі - Томаківське сортонасінницьке підприємство. Позивачі зазначають, що у липні 1999 року на спільному засіданні адміністрації і профсоюзного комітету ТМГСП було прийнято рішення щодо продажу у приватну власність саме позивачу [PERSON] квартири № 1 за вищевказаною адресою, вартість якої була визначена у сумі 10000 грн. Як фактичні власники квартири вони підтримують її в належному технічному стані, проводять поточні ремонти свого житла та оплачують житлово-комунальні послуги, пов'язані з проживанням в квартирі. Договори про надання послуг з водопостачання, газопостачання та електроенергії укладені надавачами послуг саме з ними, як з власниками квартири. Незважаючи на те, що вони виплатили вартість квартири відповідачу, але договір купівлі-продажу між ними та підприємством укладений не був. Укласти такий договір в теперішній час є неможливим внаслідок того, що вказана квартира підприємством знята з бухгалтерського обліку і за ним не обліковується. За час їх проживання ніяких вимог щодо їх проживання в квартирі відповідач до них не пред'являв і не пред'являє. У судовому засіданні позивачі позов підтримали в повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову не заперечує та повністю згоден з ним. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши позивачів та представника відповідача, дослідивши матеріали справи та письмові докази, приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Під час розгляду справи судом встановлено, що квартира, в якій проживає сім'я позивачів, до їх заселення в неї, дійсно належала колишньому [PERSON] міжгосподарському сортонасінницькому підприємству /ТМГСП/, правонаступником якого являється відповідач у справі - Томаківське сортонасінницьке підприємство. У липні 1999 року на спільному засіданні адміністрації і профсоюзного комітету ТМГСП було прийнято рішення про затвердження акту оцінки квартири та про продаж у приватну власність позивачу [PERSON] квартири № 1 про провулку Заводському № 1 в с.Володимирівка Томаківського району Дніпропетровської області, що підтверджується витягом з протоколу вказаного засідання та Актом оцінки від 20 липня 1999 року. 30 серпня 1999 року позивачі дійсно перерахували вартість квартири на розрахунковий рахунок відповідача, що підтверджується відповідною довідкою підприємства. 28 грудня 1999 року підприємством була видана відповідна накладна за якою позивачам фактично була передана квартира, і з того часу вони відкрито, безперервно та добросовісно володіють квартирою та проживають в ній. Згідно зі статтею 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито та безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років набуває право власності на це майно за набувальною давністю. Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила статті 344 про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим кодексом. У відповідності до частини 4 статті 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Як вбачається із письмових доказів, що додаються до цієї заяви, позивачі по справі, з 1999 року добросовісно, відкрито та безперервно володіють нерухомим майном, власником якого являвся відповідач у справі. Володіння ними цим майном є добросовісним, бо свого часу позивачі заселились в квартиру зі згоди її власника. Відповідно до статті 22 КПШС України, який діяв станом на 1999 рік, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю, а тому квартира, в якій вони проживають як набута ними в період зареєстрованого шлюбу має належати їм, позивачам у справі, на праві спільної сумісної власності. Вищезгадані письмові докази та відповідні документи, що додані позивачами до позовної заяви підтверджують факт набуття ними права власності на квартиру за набувальною давністю, оскільки вони добросовісно, безперервно і відкрито користуються нерухомим майном більше 10 років /з 1999 року/. Технічний паспорт на квартиру [PERSON] БТІ виготовлений на ім'я одного з позивачів, а саме на позивача [PERSON], як добросовісного користувача квартири та належних до неї господарчих будівель та споруд. Визнання за позивачами права власності на квартиру за набувальною давністю не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. На підставі викладеного та

Outcome: approved