Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-18 00:00:00

В серпні 2010 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на автомобіль. В позовній заяві зазначено, що на початку 2003 р. між позивачем [PERSON] та [PERSON] була досягнута домовленість щодо купівлі-продажу автомобіля марки ВАЗ 21061, 1983 року випуску, державний номер 3851 98 НІ, який належав останній на праві власності на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, виданого та зареєстрованого Вознесенським МРЕВ УДАІ УМВС України в Миколаївській області 18 грудня 2003 р. Умови договору сторонами повністю виконанні, покупець передав продавцю гроші, а останній передав покупцю автомобіль та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Разом з тим, письмовий договір купівлі - продажу автомобіля сторони не укладали, а оформили передачу автомобіля шляхом видачі на імя позивача [PERSON] довіреності на право керування легковим автомобілем із правом розпорядження ним від імені [PERSON] Вказана довіреність була посвідчена [PERSON], приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області 11 березня 2004 р. та зареєстрована в реєстрі за №331. В подальшому [PERSON] видала позивачу наступну довіреність від 16 лютого 2007 р. на право керування та розпорядження вищевказаним автомобілем. На теперішній час, вирішити питання щодо оформлення угоди купівлі-продажу автомобіля неможливо, оскільки продавець обумовленого автомобіля померла. Посилаючись на вказані обставини, позивач [PERSON] просив позов задовольнити та визнати за ним право власності на вищевказане рухоме майно. Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від ЗО травня 2011 р. залучено до участі у справі [PERSON], в якості правонаступника [PERSON], який помер 11 вересня 2010 р. в місті Вознесенськ Миколаївської області. В судове засідання позивач [PERSON] не зявися, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, направив на адресу суду заяву від 19 травня 2011 р., відповідно до якої позовні вимоги підтримав та просив розглянути справу у його відсутність. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, згідно поданої до суду письмової заяви від 13 липня 2011 р. просила розглянути справу у її відсутність. Ухвалою суду справа розглянута у відсутність учасників процесу, які не зявились у судове засідання, оскільки в справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши та оцінивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, відповідно до вимог ст.11 ЦПК України, судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. * Так, згідно довідки Вознесенського відділення реєстраційно - екзаменаційної роботи УДАІ УМВС України в Миколаївській області за №924 від 24 листопада 2010 р., автомобіль марки ВАЗ 21061,1983 року випуску, реєстраційний номер 3 851 98 НІ, зареєстрований на праві власності за [PERSON] на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, виданого та зареєстрованого Вознесенським МРЕВ УДАІ УМВС України в Миколаївській З матеріалів справи судом встановлено, що 11 березня 2004 р. [PERSON] видала нотаріально посвідчену довіреність на ім'я [PERSON], якою уповноважила останнього користуватись та розпоряджатися від її імені вищевказаним автомобілем (у тому числі керувати, продавати, обміняти, здати в оренду, тощо). Довіреність видана терміном на три роки та була дійсна до 11 березня 2007 р. 16 лютого 2007 р. [PERSON] повторно видала нотаріальну посвідчену довіреність, відповідно до якої остання уповноважила [PERSON] бути її представником в усіх установах, в тому числі у відповідних органах Державтоінспекції України, при вирішенні питань, повязаних з керуванням та продажем належного їй автомобіля. При цьому, позивач [PERSON] отримав тимчасовий реєстраційний талон на право керування вказаним транспортним засобом за вищевказаною довіреністю, що була дійсна до 16 лютого 2010 р. З копії актового запису про смерть №555 від 18 вересня 2009 р., складеного Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Вознесенську Вознесенського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області, вбачається, що 15 вересня 2009 р. в місті Вознесенськ Миколаївської області померла [PERSON]. Відповідно довідки Першої Вознесенської державної нотаріальної контори Миколаївської області №1268/01-14 від 23 листопада 2010 р. та довідки Другої Вознесенської державної нотаріальної контори Миколаївської області №1251/01-14 від 19 листопада 2010 р., судом встановлено, що спадкова справа після смерті [PERSON], померлої 15 вересня 2009 р. не заводилась. З заявами про прийняття спадщини та/або відмову від спадщини ніхто не звертався. За даними Спадкового реєстру (заповіти І спадкові договори), спадкодавець [PERSON] заповіт на випадок своєї смерті не складала. В позовній заяві позивач [PERSON] посилається на те, що на початку 2003 р. він домовився з [PERSON] про укладення договору купівлі - продажу рухомого майна - спірного автомобіля та за яким сплатив обумовлену вартість машини. На підтвердження такої домовленості власник машини передала її позивачу та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Договір купівлі - продажу вони не укладали, а 15 вересня 2009 р. [PERSON] померла. Відповідно до ст.ст.204,227 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно ст.ст.655, 632 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає у власність другій стороні (покупцеві) майно чи товар, а покупець зобов'язаний прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму, а ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. За змістом ст.ст. 328,334 та 655 ЦК України власником майна за договором купівлі-продажу стає покупець за цим договором, який прийняв майно і сплатив за нього обумовлену договором грошову суму. Згідно з п.З,4 ч.1 ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб на суму, що перевищує у 20 і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а також інші правочини, щодо яких законом передбачена письмова форма. Крім того, законодавчими актами України може бути встановлено спеціальний порядок набуття права власності громадянами на окремі види майна. Пунктами 7,8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1388 від 7 вересня 1998 р. (з наступними змінами та доповненнями), передбачено, що власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію* України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини). Реєстрація транспортних засобів здійснюється на підставі заяви власника, поданої особисто, і документів, що посвідчують його особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортного засобу, оцінку його вартості. Документи, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, підтверджується документами, скріпленими підписом відповідної посадової особи і печаткою, виданими суб'єктами підприємницької діяльності, які реалізують транспортні засоби та видають довідки-рахунки, митними органами, судами, нотаріусами, органами соціального захисту населення, підприємствами - виробниками транспортних засобів та підрозділами ДАІ, а також угодами, укладеними на товарних біржах. Для реєстрації транспортних засобів, що перебували в експлуатації і зареєстровані в підрозділах ДАІ, крім названих документів, додається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) з відміткою підрозділу ДАІ про зняття транспортного засобу з обліку. Перед відчуженням, передачею такий транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ. Відчуження, передача власником придбаних транспортних засобів, не зареєстрованих у підрозділах ДАІ, не проводиться. Окрім того, факт домовленості щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу має бути підтверджений письмовими доказами. За правилами ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Відповідно до ст.ст. 10,11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст.61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Ст.60 ЦПК України однозначно визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, в матеріалах справи взагалі відсутні докази на підтвердження факту домовленості між сторонами щодо укладення договору купівлі - продажу та його істотних умов (позивач не надав доказів на підтвердження, що власником спірного автомобіля вчинялися будь- які дії, спрямовані на його продаж та що було проведено повний розрахунок з власником автомобілю). Окрім того, позивач [PERSON] не скористався правом на звернення до суду з вимогою щодо визнання договору купівлі - продажу транспортного засобу дійсним. При цьому, вирішуючи даний спір, суд виходить з того, що відповідно до ч.З ст.244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Але, згідно ст.ст.238, 244 ЦК України довіреність не є правовим оформленням переходу права власності на автомобіль. За таких обставин, суд виходить з того, що одержавши довіреність, позивач не набув права власності на спірний автомобіль, оскільки його власником залишалася на той час [PERSON] Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що сторонами відповідно до вимог закону не було дотримано порядок відчуження транспортного засобу, не вчинено договір купівлі - продажу автомобіля, а відповідно позивач не набув право власності на нього, а тому не має і підстав для визнання за останнім права власності на спірне рухоме майно. За таких обставин в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на автомобіль, слід відмовити.

Outcome: dismissed