Jurisdiction: civil
Date: 2012-01-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою в якій він вказав, що його дід та бабця проживали спільно в м. Білицьке Добропільського району Донецької області у належній їм квартирі [ADDRESS]. Квартира належала їм на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 14.07.1994 року виданого Бюро по приватизації житла при Добропільському управлінні житло-комунального господарства п/о „Добропіллявугілля. 17 квітня 2001 року у віці 69 років помер дід позивача - [PERSON], що підтверджується виданим Свідоцтвом про смерть. 3і слів позивача, після смерті діда відкрилася спадщина у вигляді 'А частини квартири, але його бабуся - [PERSON] не встигла оформити спадщину після смерті чоловіка, оскільки через місяць потому померла 31.05.2001 року про що було видано свідоцтво про смерть та вчинений актовий запис в книзі реєстрації актів цивільного стану під номером 92. Після смерті родичів позивача, залишилося майно, зокрема квартира за адресою вул. Соцпраці 28/2 у м. Білицьке Донецької області, в якій [PERSON] з 01.06.2001 року самостійно проживає. [PERSON] наполягає на тому, що він доводиться померлим [PERSON] та [PERSON] онуком, що підтверджується Актом від 22.12.2011 року, складеним депутатом Білицької міської ради [PERSON]. яким засвідчується вищезазначений факт. 9 Згідно наданого позивачем [PERSON] від 22.12.2011 року, на даний час він постійно проживає за адресою: [INFO], проводить поточний ремонт та сплачує комунальні платежі га підтримує квартиру у задовільному стані. На підтвердження своїх доводів про те, що позивач проживає в квартирі вже більше 10 років вільно і безперешкодно користуюся спірною квартирою, [PERSON], представлений Акт від 22.12.2011 року, в якому депутат Білицької міської ради надає свідчення, що підтверджують позицію позивача. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі і просив їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] міської ради в судове засідання не з'явився надавши до суду заяву в якій просив справу розглянути без участі представника, по суті позовних вимог заперечень не має. Вислухавши доводи позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Суд вважає, що спірні відносини є цивільними правовідносинами і регулюються нормами цивільного законодавства ст. 47 Конституції України; ст.ст. 328, 344, 392 ЦК України, відповідно до яких кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Предметом спору є визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено Цивільним Кодексом України. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Перебіг строку набувальної давності починається від моменту виникнення володіння. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини справи на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. Так, як встановлено в судовому засіданні та не оспорюється сторонами, дід та бабця позивача проживали спільно в м. Білицьке Добропільського району Донецької області у належній їм квартирі [ADDRESS]. Право власності на квартиру підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 14.07.1994 року виданого Бюро по приватизації житла при Добропільському управлінні житло- комунального господарства п/о „Добропіллявугілля. Матеріалами справи доведено, що від17 квітня 2001 року у віці 69 років помер дід позивача - [PERSON], про що було видано Свідоцтво про смерть. Після смерті діда відкрилася спадщина у вигляді 1/4 частини квартири, але його бабуся - [PERSON] не встигла оформити спадщину після смерті чоловіка, оскільки через місяць потому померла 31.05.2001 року про що було видано свідоцтво про смерть та вчинений актовий запис в книзі реєстрації актів цивільного стану під номером 92. Після смерті родичів позивача, залишилося майно, зокрема квартира за адресою вул. Соцпраці 28/2 у м. Білицьке Донецької області, в якій [PERSON] з 01.06.2001 року самостійно проживає. В судовому засіданні на підтвердження доводів про те, що [PERSON], проживає в квартирі вже більше 10 років вільно і безперешкодно користуюся спірною квартирою, позивачем був представлений Акт від 22.12.2011 року, в якому депутат Білицької міської ради надає свідчення, що підтверджують те, що [PERSON] дійсно проживає в спірній квартирі вже більше 10 років, доглядає за нею та проводить поточний ремонт і сплату комунальних витрат. Відповідно до положень абзацу 3 пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду У країни № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Відповідач без застережень визнав позов в повному обсязі. Оцінивши представлені докази, суд приходить до висновку, що визнання позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому суд приймає визнання відповідачем позову та задовольняє позов. Враховуючи наведене,

Outcome: approved