Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Універсал банк», третя особа: [PERSON] банк України про визнання про визнання недійсним кредитного договору від 08 жовтня 2008 року № 057-2008 -2890. Позивач зазначив, що 08 жовтня 2008 року між ним та Відкритим акціонерним товариством «Універсал банк» від імені якого діяв керуючий Київським відділенням № 23 [PERSON] був укладений кредитний договір № 057-2008 -2890, згідно з яким позивачу були надані кредитні кошти в іноземній валюті в сумі 37300 доларів США 00 центів. На день укладення кредитного договору еквівалент в українській гривні не визначався. Строк дії договору по 01 жовтня 2038 року зі сплатою відсотків в розмірі 13,95 %. Згідно п. 1.3 кредитного договору цільове призначення кредиту - для придбання майна, а саме трикімнатної квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Вказані кошти були витрачені на купівлю квартири за вказаною вище адресою, про що свідчить договір купівлі-продажу нерухомого майна укладений 08 жовтня 2008 року між [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Тобто ціна спірного кредитного договору повинна бути визначена у національній валюті України, і тільки грошовий еквівалент цієї суми може бути визначеним у доларах США. Ціна кредитного договору, всупереч діючим нормам права була виражена відповідачем в іноземній валюті, а саме доларах США. Згідно п.1.5 кредитного договору позивач повинен був здійснювати погашення платежів за кредитом у валюті кредиту, тобто у доларах США у касах банку. Плата за використання кредиту, у вигляді процентів, сплачувалась Позивачем на користь відповідача у іноземній валюті, а саме у доларах США. Отже іноземна валюта використовувалась позивачем, як засіб платежу' за кошти надані в кредит відповідачем. Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю передбачено, що валютні операції проводяться на підставі відповідної ліцензії [PERSON] банку України. Індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції. На час підписання кредитного договору, сторонами не було надано інформації, а відповідно і зазначено у договорі, про наявність у жодної зі сторін індивідуальної ліцензії для здійснення такої валютної операції та використання іноземної валюти, а саме доларів США, на території України як засобу платежу, тому сторони не мали законного права здійснювати таку валютну операцію. Посилаючись на викладене позивач просив суд визнати недійсним договір про надання кредиту від 08 жовтня 2008 року № 057-2008 -2890 укладений між ним та Відкритим акціонерним товариством «Універсал банк». В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила суд про задоволення позову. Позивач в судове засідання не зявився, про день час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. В судове засідання представник відповідача неодноразово повідомлявся, але в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Суд вислухавши представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 08 жовтня 2008 року між позивачем та Відкритим акціонерним товариством «Універсал банк» від імені якого діяв керуючий Київським відділенням № 23 [PERSON] був укладений кредитний договір № 057-2008 -2890 (надалі-договір), згідно з яким позивачу були надані кредитні кошти в іноземній валюті в сумі 37300 доларів США 00 центів. Згідно п.1.1. договору строк дії кредитування становить по 01 жовтня 2038 року зі сплатою відсотків в розмірі 13,95 %. Згідно п. 1.3 кредитного договору цільове призначення кредиту - для придбання майна, а саме трикімнатної квартири, що знаходиться за адресою: Київська область, Броварський район, с. Світильня, вул. Макаренка[ADDRESS]. Вказані кошти були витрачені на купівлю квартири за вказаною вище адресою, про що свідчить договір купівлі-продажу нерухомого майна укладений 08 жовтня 2008 року між [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Тобто ціна спірного кредитного договору повинна бути визначена у національній валюті України, і тільки грошовий еквівалент цієї суми може бути визначеним у доларах США. Ціна кредитного договору, всупереч діючим нормам права була виражена відповідачем в іноземній валюті, а саме доларах США. Згідно п.1.5 кредитного договору позивач повинен був здійснювати погашення платежів за кредитом у валюті кредиту, тобто у доларах США у касах банку, що також підтверджується наданими до суду заявами на переказ готівки за 08 жовтня 2008 року, 06 листопада 2008 року, 27 листопада 2008 року, 27 листопада 2008 року, 25 грудня 2008 року, 12 січня 2009 року, 18 лютого 2009 року, 18 лютого 2009 року, 16 березня 2009 року, 09 квітня 2009 року, 14 травня 2009 року, 10 червня 2009 року, 01 липня 2009 року, 13 липня 2009 року, 14 липня 2009 року, 11 серпня 2009 року, 31 серпня 2009 року, 17 вересня 2009 року, 11 вересня 2009 року, 23 жовтня 2009 року, 24 листопада 2009 року, 23 грудня 2009 року, 28 січня 2010 року, 03 вересня 2010 року, 21 квітня 2010 року, 26 вересня 2010 року. Відповідно ст. 524 Цивільного кодексу України передбачено, що зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті. Згідно статті 533 Цивільного кодексу України грошове забовязання повинно бути виконано у гривнях. Пункт 3 цієї статті зазначає, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за забовязаннями дозволяється у випадках, порядку та на умовах визначених законом. Відповідно до ст. 35 Закону України Про [PERSON] банк України гривня (банкноти і монети), як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, який приймається усіма фізичними і юридичними особами без будь-яких обмежень на всій території України за всіма видами платежів, а також для зарахування на рахунки, вклади, акредитиви та для переказів. Таким чином, єдиним законним засобом платежу, який застосовується при проведенні розрахунків між резидентами на території України є гривня. Ст. 32 Закону України Про [PERSON] банк України встановлює, що обіг і використання, як засобу платежу, на території України інших грошових одиниць, окрім національної, забороняються. П.1 ст. З розділу другого Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю №15-93 від 19.02.1993 р. передбачає, що валюта України є єдиним законним засобом платежу на території України, який приймається без обмежень для оплати будь-яких вимог та забовязань, якщо інше не передбачено цим декретом, іншими актами валютного законодавства України. Відповідно до ст. З Закону України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні гривня як грошова одиниця України (національна валюта) є єдиним законним платіжним засобом в Україні, приймається усіма фізичними і юридичними особами без будь-яких обмежень на всій території України. Режим здійснення валютних операцій на території України, загальні принципи валютного регулювання, повноваження державних органів і функції банків та інших фінансових установ України в регулюванні валютних операцій, права та обов'язки субєктів валютних відносин, порядок здійснення валютного контролю, відповідальність за порушення валютного законодавства передбачені Декретом Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю. Під валютними операціями у вказаному Декреті Кабінету Міністрів України розуміються операції, повязані з переходом праве власності на валютні цінності, за винятком: операцій, що здійснюються між резидентами у валюті України; операцій, повязаних з використанням валютних цінностей в міжнародному обігу як засобу платежу, з передаванням заборгованостей та інших зобовязань, предметом яких є валютні цінності; операцій, повязаних з ввезенням, переказуванням і пересиланням на територію України та вивезенням, переказуванням і пересиланням за її межі валютних цінностей. Надання відповідачем позивачу грошових коштів (кредиту) в іноземній валюті та проведення позивачем дій відносно виконання своїх обовязків в іноземній валюті (в тому числі, оплата процентів за користування кредитом, різного роду комісій) за своєю правовою природою є валютною операцією. Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю передбачено, що валютні операції проводяться на підставі відповідної ліцензії [PERSON] банку України. П.2 та п.З ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю передбачено, що генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового звязку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання, а саме на здійснення операцій, повязаних з торгівлею іноземною валютою, з правом відкривати на території України пункти обміну іноземних валют, у тому числі на підставі агентських угод з іншими юридичними особами - резидентами. Індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції. Згідно із пунктами в), г) ч.4 ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю індивідуальної ліцензії потребують, в тому числі, операції щодо: надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі; використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави. Таким чином, враховуючи вищевикладене, надання відповідачем та одержання позивачем кредиту в іноземній валюті, використання іноземної валюти, як засобу платежу за користування кредитними коштами, можливо при дотриманні сторонами правочину імперативних вимог законодавства, щодо одержання відповідної індивідуальної ліцензії. Відповідно до частини 5 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю, пункту 1.10 Положення Про порядок видачі [PERSON] банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу № 483, одержання індивідуальної ліцензії однією зі сторін валютної операції, означає також дозвіл на її здійснення іншою стороною або третьою особою, яка має відношення до цієї операції, якщо інше не передбачено умовами індивідуальної ліцензії. Відповіднно до п.1.5 цього Положення, використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Нацбанк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями), у випадках передбачених законами України. Як вбачається з кредитного договору, саме позивач звернувся до банку з заявою про видачу кредиту, надав до банку усю необхідну інформацію про свій фінансовий стан, анкетні дані тощо. Тобто ініціатором отримання кредиту був саме позивач. До того ж, як свідчить Кредитний договір отримувачем за валютною операцією (за кредитним договором в іноземній валюті) був теж позивач. На час підписання кредитного договору, сторонами не було надано інформації, а відповідно і зазначено у договорі, про наявність у жодної зі сторін індивідуальної ліцензії для здійснення такої валютної операції та використання іноземної валюти, а саме доларів США, на території України як засобу платежу Кредитний договір між позивачем та відповідачем забезпечений договором іпотеки. Згідно розділу 1 статті 2 ЗУ Про іпотечне кредитування, операціі з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати, основні економічні та правові вимоги виникнення іпотечного боргу мають бути розкриті до укладення договору про іпотечний борг. Ця інформація має бути оприлюднена кредитодавцем у письмовій формі і містити: -опис усіх грошових зборів і витрат, повязаних з установленням іпотеки; -принципи визначення плати за договором про іпотечний борг; -положення про інфляційне застереження; -порядок дострокового виконання основного зобовязання у разі неплатоспроможності боржника або невиконання боржником своїх зобовязань за договором та юридичні наслідки цього невиконання; -право боржника попереджати кредитодавця про можливе невиконання основного зобовязання; -реквізити, ліцензіі та/або свідоцтва про внесення кредитодавця до Державного реєстру фінансових установ чи Державного реєстру банків; -інші умови за рішенням кредитодавця. Ця інформація відповідачем не була надана належним чином, Таким чином, надання і отримання кредиту в іноземній валюті, використання іноземної валюти як засобу платежу є можливим при дотриманні імперативних вимог законодавства щодо одержання відповідної індивідуальної ліцензії. Відсутність такої ліцензії при укладенні договору є порушенням вимог Закону, зокрема ст.ст.227, 524, 533 ЦК України, п. г ч.4 ст.5 Декрету КМУ Про систему валютного регулювання і валютного контролю та Положення Про порядок видачі НБУ індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України, як засобу платежу. Крім того, відповідно до ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією із сторін має бути досягнуто згоди. Оскільки згідно з ст. 1054 ЦК України надання грошових коштів (кредит) є предметом кредитного договору, а отже, істотною умовою цього договору , то недотримання вимог закону щодо даної умови має наслідком визнання такого договору недійсним на підставі ч.І ст. 215 та ч.І ст. 203 ЦК України. Отримання індивідуальної ліцензії є необхідною умовою для правомірності видачі та одержання кредиту незалежно від суми грошових коштів, які надаються банком, та строку їх повернення позичальником. Наявність генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій (дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями) не звільняє сторони від обовязку, отримати індивідуальну ліцензію відповідно до приписів п. г ч. 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання та валютного контролю. Відповідно до статті 236 Цивільного кодексу України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Згідно ст. 548 ЦК України недійсне зобовязання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобовязання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. За таких обставин, договір іпотеки нерухомого майна, зареєстрований' в реєстрі за № 3887 іпотек теж підлягає визнанню судом недійсними на підставі ч. 2 ст. 548 ЦК України, що в свою чергу має наслідком вилучення запису про реєстрацію заставленого майна з Державного реєстру обтяжень нерухомого майна. У п.1 ст. 593 Цивільного кодексу України зазначено, що право застави припиняється при припиненні зобовязання, забезпеченого заставою. П.2 ст.593 зазначає, що при припиненні права застави на нерухоме майно, в державний реєстр вносяться відповідні дані. За таких обставин суд приходить до висновку, що позов в частині вимог про визнання недійсним договору про надання кредиту від 08 жовтня 2008 року № 057-2008 -2890 укладений між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством «Універсал банк» від імені якого діяв керуючий Київським відділенням № 23 [PERSON] був укладений кредитний договір № 057-2008 -2890, згідно з яким позивачу були надані кредитні кошти в іноземній валюті в сумі 37300 доларів США 00 центів підлягає задоволенню.

Outcome: partial