Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-15 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з малолітнім [PERSON], [INFO], та визначити форми способи участі у вихованні малолітнього сина, а саме: встановити йому графік спілкування не менше чотирьох годин 4 будніх днів та одну вихідну добу на тиждень, та зобовязати [PERSON] не перешкоджати йому влаштувати малолітнього [PERSON] до Одеського навчально-виховного комплексу приватного типу Ступені. Представник позивача посилалася на те, що [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO]. Матірю [PERSON], [INFO] є [PERSON], яка останнім часом чинить [PERSON] перешкоди у спілкуванні з сином. Малолітній [PERSON] страждає затримкою психо-мовного розвитку, та потребує судинної терапії, занять з дефектологом та психологом, у звязку з чим [PERSON] звернувся до [PERSON] з пропозицією влаштувати малолітнього сина до Одеського навчально-виховного комплексу приватного типу Ступені, однак [PERSON] відмовилася від даної пропозиції. [PERSON] звернулася з зустрічним позовом до [PERSON], який неодноразово уточнювала та просила визначити місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO] разом з нею, визначити форми участі [PERSON] у спілкуванні та вихованні з малолітнім сином щовівторка та щочетверга з 16 години 00 хвилин до 20 години 00 хвилин, стягувати з [PERSON] додаткові витрати на утримання дитини у розмірі 1000 гривень щомісячно, заборонити [PERSON] без її згоди забирати малолітнього сина з дитячого садка. [PERSON] зустрічний позов не визнав, вважав, що визначений [PERSON] час для спілкування з сином не достатній для приділення уваги малолітньому сина, оскільки він має намір відвідувати з сином лікарів для проведення належного обстеження стану здоровя сина та його лікування. Представник Київського районної адміністрації Одеської міської ради підтримала висновок від 21 листопада 2011 року щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] з матірю [PERSON], інші питання залишила на розсуд суду. Вислухавши пояснення [PERSON], [PERSON] та їх представників, представника Київської районної адміністрації Одеської міської ради, вивчивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] підлягаючими частковому задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що 17 січня 2007 року народився [PERSON], його батьками є [PERSON] та [PERSON], які сумісно не проживають. Між батьками малолітнього [PERSON] не досягнута згоди щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON], визначення форми і способу участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином, спір щодо дитячого навчального закладу, та розміру додаткових витрат на дитину. Згідно з ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини. Частиною 1 ст. 161 СК України передбачено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення. Декларація прав дитини від 20 листопада 1959 року містить принцип 6, за яким дитина може бути розлучена з матірю, лише у винятковій ситуації. З метою дотримання прав та інтересів дитини, судом було доручено Київській районній адміністрації Одеської міської ради провести обстеження житлово-побутових умов батьків малолітнього, вивчити інші обставини та розглянути питання щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] на засіданні органу опіки та піклування. Згідно з висновком Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 21 листопада 2011 року орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] разом з матірю [PERSON]В, з чим погоджується й суд. Відповідно до ст. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування. Частиною 1,2,3 ст. 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь у її вихованні та має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. При визначенні способу участі одного з батьків суд повинен врахувати: вік та стан здоровя дитини, поведінку батьків, а також інші обставини, які мають значення. Так, у судовому засіданні встановлено, що батько малолітнього [PERSON] бажає приймати активну участь у вихованні свого сина, він стурбований долею та станом здоровя дитини, однак дійти згоди з даних питань [PERSON] та [PERSON] не можуть. Малолітній [PERSON] страждає затримкою психо-мовного розвитку, та потребує судинної терапії, занять з дефектологом та психологом, у звязку з чим [PERSON] звернувся до [PERSON] з пропозицією влаштувати малолітнього сина до Одеського навчально-виховного комплексу приватного типу Ступені, однак [PERSON] вважає не доцільне змінювати навчальних заклад. Відповідно до психо-педагогічної характеристики, складеної логопедом, вихователем, та психологом ОСДНЗ Ясла-садок № 193малолітній [PERSON] має проблеми емоційно- волевої сфери, когнітивних процесів поведінки, що потребує, підвищеної уваги корекційної роботи спеціалістів. Важливим є те, що рівень розуміння та сприйняття у малолітнього [PERSON] напряму залежить від його соматичного та нервового стану, від психічної активності, встановлення контакту з вчителями, у звязку з чим [PERSON] неможна змінювати вчителів. При викладених обставинах, суд вважає позов [PERSON] в частині зобовязання [PERSON] не чинити перешкод щодо влаштування малолітнього [PERSON] до Одеського навчально-виховного комплексу приватного типу Ступеніне підлягаючим задоволенню. Щодо позовних вимог [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з малолітнім [PERSON], [INFO], та визначення форми способи участі у вихованні малолітнього сина, а саме: встановлення йому графіку спілкування не менше чотирьох годин 4 будніх днів та одну вихідну добу на тиждень, суд вважає їх підлягаючими частковому задоволенню. Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради у висновку від 2 серпня 2011 року вважав за доцільне визначити способи участі [PERSON] у вихованні малолітнього сина [PERSON] шляхом встановлення систематичних побачень щовівторка та щочетверга з 16 години 00 хвилини до 20 години 00 хвилин, та щосуботи та щонеділі з 9 години 00 хвилини до 13 години 00 хвилин. Враховуючи вік малолітньої дитини та особливо стан її здоровя, а також готовність батька у визначені йому часи відвідувати медичних фахівців для поліпшення стану здоровя дитини, суд вважає за можливе визначити спосіб участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітнім [PERSON], [INFO], шляхом встановлення систематичних щотижневих зустрічей, а саме: щовівторка з 16 години 00 хвилин до 20 години 00 хвилин, щочетверга з 16 години 00 хвилин до 20 години 00 хвилин, щосуботи з 9 години 00 хвилини до 16 години 00 хвилин, щонеділі з 9 години 00 хвилин до 13 години 00 хвилин, без присутності [PERSON] та інших осіб. Щодо позовних вимог [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину, суд вважає їх не підлягаючими задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ним вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, зобовязані брати участь у додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами, (серед яких законодавцем зазначена й хвороба), додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно. У судовому засіданні встановлено, що до листопада 2011 року [PERSON] сплачував аліменти на утримання сина у розмірі 1700 гривень, щомісячно, тобто практично в два рази більше ніж встановлений Державою прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 16 листопада 2011 року був зменшений розмір аліментів з 1700 гривень на 1/3 частину доходів [PERSON], однак рішення не набрало чинності у звязку з його оскарженням [PERSON] У своїй позовній заяві [PERSON] посилалася на те, що вона ніде не працює, оскільки дитина постійно хворіє, та значну частину грошових коштів вона витрачає на купівлю ліків як для дитини так і для себе. Однак слід зазначити, що законодавець поклав в обовязок утримувати дитину як батьку так і матері. [PERSON] не працює, не має доходу, а тому матеріально не утримує свого сина. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. На думку суду, [PERSON] не представлено жодного доказу щодо її потреби у додаткових витрат на дитину.

Outcome: partial