Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-04 00:00:00

В травні 2011 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в якому вказував, що 26 квітня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є позивач) та відповідачкою був укладений кредитний договір №NKXRFB10200332, відповідно до якого банк надав останній кредитні кошти в розмірі 1 779 грн. на строк до 26 квітня 2010 року включно, а відповідачка зобовязалася вчасно повернути суму кредиту шляхом внесення щомісячних платежів, а також сплачувати проценти за користування ним в розмірі 5,04 % річних від суми залишку заборгованості та щомісячну комісію в розмірі 58,71 грн. від суми виданого кредиту. Наслідками порушення договору в частині своєчасного виконання зобовязань позичальником є право позивача стягувати з неї неустойку (штрафи та пеню). Проте позичальник умови договору в частині сплати процентів за користування кредитом та комісії виконувала не належним чином в звязку з чим станом на 22 лютого 2011 року виникла заборгованість по кредитному договору на загальну суму 6\~875,74 грн., в тому числі: - заборгованість по процентам 79,69 грн.; - заборгованість по комісії 586,57 грн.; - нарахованої пені в розмірі 5\~405,87 грн.; - нарахованих штрафів в загальному розмірі 803,61 грн. Вказану заборгованість позивач просив стягнути з [PERSON] в повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] зменшив розмір позовних вимог, просив про стягнення боргу за виключенням нарахованих штрафів, в іншій частині надав пояснення, аналогічні викладеним в позові. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, направивши на адресу суду письмову заяву про розгляд справи без її участі та часткове визнання позовних вимог. Суд вважає за необхідне розглянути справу без участі відповідачки, оскільки матеріали справи містять всі необхідні відомості про права та взаємовідносини сторін. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема судом встановлено, що 26 квітня 2008 року ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є позивач) уклав у письмовій формі з [PERSON] кредитний договір №NKXRFB10200332 в якому сторони узгодили всі його умови. Договір складається з письмової заяви позичальника з відмітками банку, а також Умов надання споживчого кредиту фізичним особам (далі Умов). Відповідно до договору банк зобовязався видати, а в подальшому видав позичальнику на споживчі потреби кредит в розмірі 1 779 гривень на строк до 26 квітня 2010 року включно. Зі своєї сторони позичальник зобовязалася щомісячно рівними частинами повертати отриманий кредит, сплачувати проценти за користування ним в розмірі 0,42 % на місяць від суми залишку заборгованості по кредиту, а також сплачувати щомісячну винагороду за надання фінансового інструменту (комісію) в розмірі 58,71 грн., а всього вносити 136,84 грн. щомісячно. Згідно заяви позичальника в разі порушення нею умов договору щодо своєчасного виконання зобовязань вона зобовязана сплатити банку пеню в розмірі, передбаченому п. 5.1 Умов, тобто 0,15 % від суми непогашеної заборгованості, але не менше 1 грн. за кожний день прострочення платежу. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1050 ЦК України позичальник зобовязаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обовязку виконання зобовязання та повинен сплатити суму боргу в розмірі, передбаченому договором. Крім цього, положення ст.ст. 546, 548-551 ЦК України вказують на те, що сторони зобовязання можуть домовитися про забезпечення його виконання. Виконання зобовязання забезпечується неустойкою (штрафом, пенею), порядок та форма забезпечення встановлюється в законі або договорі. З матеріалів справи вбачається те, що позичальник дійсно порушила умови договору в частині вчасного сплати відсотків за користування кредитом та внесення комісії. В звязку з цим на 22 лютого 2011 року виникла заборгованість по кредитному договору, зокрема: - заборгованість по процентам 79,69 грн.; - заборгованість по комісії 586,57 грн., що повністю визнавалося відповідачкою в поданій нею заяві та підтверджується наданим розрахунком боргу, а тому вказана сума на підставі ст.ст. 526, 530 ЦК України підлягає стягненню з [PERSON] в повному обсязі. Що стосується неустойки, то суд виходить з того, що банк безпідставно здійснював нарахування боржнику пені за ставкою 1,25 % за кожен день прострочення платежу (а.с. 3), а не 0,15 %, як передбачено умовами договору, що призвело до неправильного визначення її розміру. З врахуванням вищевказаних обставин, розміру боргу за кредитом, який є значно меншим за суму нарахованої пені, приймаючи до уваги положення ч. 3 ст. 551 ЦК України суд вважає за необхідне зменшити розмір пені до 600 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідачки (згідно розміру задоволених вимог) також підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду, а саме 22 грн. витрат з інформаційно технічного забезпечення розгляду справи, а також 12 грн. державного мита.

Outcome: partial