Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-23 00:00:00

У березні 2011 року КС «Дніпропетровська Ощадна Кредитна Спілка» звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором посилаючись на те, що відповідач 22 серпня 2005 року відповідно до кредитного договору № 3380-Д одержала кредит в сумі 6000,00 грн. терміном на 12 місяців по 22 серпня 2005 року з виплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 40 % річних та зобов'язалася повертати кредит та відсотки за користування кредитом в строки та на умовах, передбачених цим договором. У звязку з тим, що боржник не здійснив жодної проплати по поверненню кредиту, відсотків за користування кредитом та грубо порушив взяті на себе зобов'язання, що призвело до утворення заборгованості, яка, не зважаючи на направлення на адресу відповідача листів з прохання погашення заборгованості, яка сплачена не була, позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованості в розмірі 90480,00 грн. (а.с.2-3,47а-47б). Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 лютого 2011 року позовні вимоги КС «Дніпропетровська Ощадна Кредитна Спілка» задоволено частково, з [PERSON] на користь позивача стягнуто 6000,00 грн. заборгованості за кредитним договором та судові витрати по справі, в позові про стягнення відсотків - відмовлено (а.с.51-52). В апеляційній скарзі (а.с.53-54) КС «Дніпропетровська Ощадна Кредитна Спілка» просить скасувати рішення суду в частині ввідмови у задоволенні позову, як не ухвалене з порушенням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі: - суд не придав значення тому, що згідно ч.ч.1,2 ст.34 ЗУ «Про фінансових послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» обовязковому ліцензуванню підлягає діяльність надання фінансових послуг, яка проводиться за рахунок залучених коштів або фінансових активів фізичних осіб; - законність провадження діяльності позивача підтверджується свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи; - відповідно ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга є необґрунтованою і не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відмовляючи в задоволенні позову про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором в частині стягнення відсотків за користування кредитом за період з 22 серпня 2006 року по 22 лютого 2011 року в розмірі 13223,00 грн. та додаткових відсотків за користування неповернутою сумою в розмірі 71257,00 грн. станом на 10 червня 2009 року, суд першої інстанції встановив, що суду не надано доказів наявності підстав для здійснення діяльності з надання фінансових кредитів, а до вимог про стягнення пені застосовується строк позовної давності один рік. Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вимогам закону та матеріалам справи. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичаль-никові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'я-зується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з матеріалів справи, кредитна спілька здійснює свою діяльність на підставі ліцензії по залученню внесків (вкладів), яка була пердметом дослідження у суді першої інстанції (а.с.47-в), та на підставі ліцензії з надання кредитів (а.с.84), що була надана позивачем у суді апеляційної інстанції. З огляду на це рішення суду першої інстанції про відмову у позові про стягнення відсотків за користування кредитом підлягає скасуванню у зв'язку з неповним врахуванням обставин, що мають значення для справи, та порушенням норм матеріального праваю. Відповідно до умов кредитного договору № 3380-Д віл 22 серпня 2005 року відповідач [PERSON] одержала кредит в сумі 6000,00 грн. терміном на 12 місяців по 22 серпня 2005 року з виплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 40 % річних (а.с.8). Згідно розрахунку кредитної спілки (а.с.12,47-г) заборгованість [PERSON] по відсоткам за користування кредитом за період з 22 серпня 2006 року по 22 лютого 2011 року становить 10823,00 грн. Як вбачається зі справи, 18 вересня 2007 року позивачем отриманий судовий наказ про стягнення з [PERSON] 16718,00 грн. (а.с.22). Доводи позивача на не набрання судовим наказом чинності не можуть бути прийняті до уваги, оскільки нічим не підтверджені. З огляду на це колегія суддів вважає, що позовні вимоги про стягнення відсотків за користування кредитом підлягають задоволенню частково за період з 18 вересня 2007 року по 22 лютого 2011 року тобто 3 роки 5 місяців та 4 дні у розмірі 8226,28 грн. з розрахунку відсотків: за 1 рік 2400,00 грн., за 3 роки - 7200,00 грн., за 1 місяць 200,00 грн., за 5 місяців 1000,00 грн., за 1 день - 6,57 грн., за 4 дня 26,28 грн. Що ж стосується доводів апеляційної скарги щодо додаткових відсотків за користування неповернутою сумою, то в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на те, що такі виплати не передбачені положеннями Параграфу-1 «Позика» та Параграфу-2 «Кредит» Глави-71 Цивільного кодексу України. З огляду на часткове задоволення позовних вимог про стягнення відсоткіів за користування кредитом з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 82,26 грн. У зв'язку з викладеним і

Outcome: partial