Jurisdiction: civil
Date: 2011-08-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання заповіту недійсним. Вимоги позивача мотивовані тим, що 2 липня 2010 року померла його рідна сестра [PERSON], [INFO], якій на праві власності належала квартира [ADDRESS], в Петровському районі м. Донецька. Позивач є єдиним родичем померлої. Після смерті сестри позивач звернувся до нотаріальної контори де дізнався, що в день смерті його сестра склала заповіт, в якому заповіла спірну квартиру на ім’я відповідачки. Позивач вважає, що оскільки його сестра перебувала в тяжкому стані внаслідок хвороби, вона не могла керувати своїми діями, чим скористалася відповідачка, запросила нотаріуса, який належним чином не переконавшись у стані [PERSON] уклав заповіт, а тому позивач просить суд визнати заповіт недійсним. В судовому засіданні позивач підтвердив позовні вимоги, суду пояснив, що останній раз він бачив сестру 17-18 червня 2010 року, відвідував її в лікарні, вона жалувалась йому на постійні болі, та погіршення самопочуття., вона розмовляла з трудом, погано пересувалася. 21 червня 2010 року він поїхав у відрядження, та повернувся лише 22 липня 2010 року, саме тоді він дізнався про смерть сестри. До смерті сестра постійно казала йому, що відчуває, що скоро помре, та постійно казала, що оскільки він її єдиний рідний чоловік. В січні 2010 року сестра знаючи, що хворіє не виліковною хворобою віддала йому документи на квартиру, та постійно стверджувала, що після її смерті квартира повинна дістатися йому, оскільки він єдиний її рідний чоловік. Вважає, що відповідачка скористалася станом в якому перебувала його сестра, яка не усвідомлювала своїх дій та не могла керувати ними, запросила нотаріуса, який належним чином не переконавшись у стані [PERSON] уклав заповіт. Відповідачка в судовому засіданні позов не визнала, суду пояснила, що померла [PERSON] та позивач по справі її двоюрідні сестра та брат. З [PERSON] вони спілкувались на протязі всього життя. [PERSON] дійсно тяжко хворіла, оскільки у неї не було близьких родичів, крім брата –позивача, який не приділяв їй уваги, вона допомагала їй, як могла, [PERSON] мешкала у неї по декілька днів, вона навідувала її в лікарні. Останнім часом з 24 березня 2010 року, [PERSON] перебувала у тубдіспасері, вона постійна навідувала її, на вихідні іноді забирала до себе. В останні дні [PERSON] будучі у повній свідомості, неодноразово заводила розмови про заповіт на спірну квартиру. За її проханням вона їздила до квартири [PERSON], щоб знайти документи на квартиру, однак їх не знайшла, а тому [PERSON] особисто віддала їй паспорт та ідентифікаційний код, щоб можна було оформити заповіт та обіцяла видати доручення на відновлення документів. [PERSON] наполягала на тому, щоб вона привезла до лікарні нотаріуса, вона 2 липня 2010 року вона разом з нотаріусом приїхали в лікарню. Вона залишилась в коридорі, а нотаріус знаходився в палаті разом з [PERSON], яка була у повній свідомості. Після цього [PERSON] попросила її купити їй винограду та привезти до лікарні батюшку. В церкві батюшка відмовився їхати до лікарні тому вона поїхала до дому. В 16 год. їй подзвонили та повідомили про те, що [PERSON] померла. Вважає, що заповіт укладений згідно законодавства та волі померлої. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 16 грудня 2004 року, [PERSON], належала квартира [ADDRESS], в Петровському районі м. Донецька. (а.с. 11) Згідно свідоцтва про смерть [PERSON], померла 02 липня 2010 року (а.с. 8). Згідно заповіту від 02 липня 2010 року [PERSON] заповіла квартиру [ADDRESS], в Петровському районі м. Донецька відповідачу [PERSON].(а.с.56). До суду звернувся рідний брат померлої [PERSON], який наполягає на тому, що його сестра не мала наміру заповідати квартиру відповідачці, та останній місяць до смерті дуже хворіла, майже не спілкувалась, цей факт також підтверджують свідки допитані в судовому засіданні. Так свідок [PERSON] суду пояснив, що померла [PERSON] його кума, з якою він познайомився у 2004 році, з тих пір вони підтримували відносини. В березні 2010 року до нього звернулась [PERSON], пояснила, що погано себе відчуває, тоді він допоміг їй відвіз її спочатку в лікарню онкозахворювань, а потім в тубдиспансер, де вона пройшла обстеження, та оскільки стан її здоров’я погіршувався вона залишилась в даній лікарні на стаціонарі, проходити курс лікування. Він неодноразово навідувався до неї в лікарні, бачив там позивача, останній раз це було в червні 2010 року. 1 липня 2010 року до нього звернулась їх спільна знайома [PERSON], з проханням відвезти її до лікарні, де знаходиться [PERSON], однак оскільки було вже пізно, до лікарні вони вирішити поїхати 2.07.2010 року. 2 липня 2010 року в 7 год. вони приїхали до лікарні, де медсестра їм розповіла, що [PERSON] нікого не впізнає, та їй погано, що вона три дні нічого не їсть. Коли вони зайшли в палату, [PERSON] лежала на ліжку та хрипела, довго часу дивилась на них, оскільки не впізнавала, однак через декілька хвилин звернулась до [PERSON], та попросила її подивитись, який у неї пульс, оскільки вона відчуває себе мертвою, розмовляла вона з трудом, вони ледве розчули, що вона казала. Близько 11 год. вони поїхали, а у 16 год. йому подзвонили та розповіли, що [PERSON] померла. Свідок [PERSON] дала суду аналогічні пояснення. Свідок [PERSON], суду пояснила, що останній раз бачилась зі своєю знайомою [PERSON] в червні 2010 року, вона одразу побачила що вона скоро помре, оскільки вона виглядала дуже слабкою, сильно нервувала та дуже погано виглядала. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка лікар 1го відділення тубдиспансеру [PERSON] суду пояснив, що [PERSON] перебувала у нього у відділенні на лікуванні з 24 березня 2010 року по 2 липня 2010 року. До цього з 23 лютого 2010 року по 23 березня 2010 року вона перебувала в інфекційному відділенні МЛ № 14. Після обстеження їй було призначене лікування 5 антибіотиками, туберкульоз був ускладнений ВІЧ інфекцією. Лікували лише від туберкульозу, оскільки вона була дуже слабка, виснажена, пересувалась утримуючись за стінки. Дві хвороби посилювали течію друг-друга. Їі стан при поступленні у лікарню був середньої тяжкості, а з середини червня крайнє тяжкий. За три дні до смерті вона пила лише воду, нічого не їла. Поводилась не адекватно, погано розуміла, чого саме від неї вимагають, відповіді її були односкладовими|. 1 липня 2010 року у неї розпочалась затримка дихання, та загальна слабкість, посилились грудні хрипи, вона перестала впізнавати оточуючих, в тому числі і його, вона була настільки слабка, що не змогла би навіть утримати в руках ручку. Їй капали знеболюючі ліки «сербілакт»та «анальгін», щоб хоч якось зняти біль. 2 липня 2010 року черговий лікар о 16 год. зробив запис, що стан хворої різко погіршився, наростала сердечна недостатність та о 16 год. 30 хвил. констатували смерть. До нього зверталась відповідачка з проханням допомогти їй укласти договір дарування або заповіт на спадщину від імені [PERSON] однак він відмовився, після чого медсестра йому розповіла, що в день коли його не було на роботі відповідачки привозила до лікарні нотаріуса, та вони укладали якісь договори. Крім пояснень свідків, згідно акту посмертної судово-психіатричної експертизи № 631/40а/162а [PERSON], під час укладення юридичної угоди-підпису заповіту від 02.07.2010 року, виявляла розлад свідомості за типом оглушення внаслідок тяжкого соматичного стану, за своїм психічним станом не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними. (л.д. 70- 80). Відповідно до ч. 1 ст.. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі смерті –за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Таким чином в судовому засіданні встановлено, що під час укладання спірного заповіту, [PERSON] страждала ВІЧ інфекцією, пов’язаною з АДТП верхньої долі легені, лівобічний осумковатий плеврит; ускладнення –інтоксикація, під час укладення юридичної угоди-підпису заповіту від 02.07.2010 року, виявляла розлад свідомості за типом оглушення внаслідок тяжкого соматичного стану, за своїм психічним станом не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними, що є підставами для визнання заповіту укладеному 02 липня 2010 року, зареєстрований в реєстрі за № 810, посвідчений нотаріусом Донецького міського нотаріального округу –недійсним. Суд критично оцінює свідчення відповідачки, та свідків [PERSON], [PERSON], а також нотаріуса [PERSON] –допитаної в судовому засіданні в якості свідка, які стверджували, що померла до самої смерті почувалася нормально, перебувала в повній свідомості, та повністю віддавала звіт своїм діям, оскільки вони спростовуються поясненнями свідків [PERSON] Д, [PERSON], [PERSON], та лікаря [PERSON], які добре знали померлу, навідували її в лікарні, історіями хвороби [PERSON], та висновком посмертної судово-| психіатричної експертизи, а тому не бере їх до уваги. Крім цього згідно зі ст.. 88 ЦПК України, ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України "Про державне мито", з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору в розмірі 51 грн., 120 грн. 00 коп. –витрати по сплаті інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи, а також витрати понесені позивачем при проведенні експертизи в розмірі 2 961 грн., а всього - 3 132 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved