Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-11 00:00:00

В проваджені вказаного складу суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу і визначення місця проживання дітей, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради. Обґрунтовуючи предявлений позов, [PERSON] посилалась на ті обставини, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 10 серпня 2001 року Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Одеського обласного управління юстиції, актовий запис №692. В період перебування у шлюбі у осіб народились діти [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. В теперішній час між подружжям припинені шлюбні відносини, спільного господарства сторони не ведуть, на підставі різних поглядів на сумісне життя позивач втратила до відповідача почуття кохання і поваги, шлюб носить формальний характер. У звязку із викладеними обставинами, [PERSON] звернулась в суд з даним позовом про розірвання шлюбу та визначення місця проживання спільних дітей. Позивач [PERSON] разом із повноважним представником у судове засідання зявилась, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання зявився, позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечував проти задоволення позову, про що склав письмову заяву, яка була приєднана до матеріалів справи. Повноважний представник Органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради у відкрите судове засідання не зявився, установа повідомлялась судом про розгляд даної цивільної справи, причини неявки представника суду не відомі. Згідно ст. 130 ч.4 ЦПК України, ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 174 і 175 цього Кодексу. Як передбачає ст. 174 ч.4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У звязку з викладеним, з огляду на той факт, що позивач від позову не відмовилась, а відповідач вимоги визнав у повному обсязі, суд вважає можливим прийняти визнання відповідачем даного позову та ухвалити рішення про його задоволення у попередньому судовому засіданні. Під час розгляду справи судом було встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 10 серпня 2001 року Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Одеського обласного управління юстиції, актовий запис №692, що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-ЖД №309790, яке було видане 10 серпня 2001 року Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Одеського обласного управління юстиції. В період перебування у шлюбі 11 березня 2003 року у сторін народилась донька [PERSON], про що свідчить Свідоцтво про народження серії І-ЖД №168282, видане 21 травня 2003 року Другим відділом реєстрації актів громадянського стану Малиновського районного управління юстиції міста Одеси, актовий запис №341 від 21 травня 2003 року; а 23 січня 2007 року у сторін народився син [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії 1-ЖД №076401, виданим 30 січня 2007 року Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Малиновського районного управління юстиції міста Одеси, актовий запис №60 від 30 січня 2007 року. Втім, позивач просить суд розірвати шлюб посилаючись на те, що на теперішній час між подружжям припинені шлюбні відносини, спільного господарства сторони не ведуть, шлюб носить формальний характер. Разом з тим, спільні діти сторін проживають з матірю [PERSON], спір між батьками щодо місця проживання дітей відсутній. В силу ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сімю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Сімя є природним і основним осередком суспільства і має право на захист з боку суспільства та держави. Як регламентує ст. 1 ч.2 СК України, регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сімї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обовязку перед батьками, дітьми та іншими членами сімї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. При цьому, згідно ст. 24 ч.1 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 110 ч.1 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно же ст. 112 СК України, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як передбачає ст. 160 ч.1 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, тому що подальше сумісне життя подружжя та збереження сімї і шлюбу неможливе, суперечить інтересам подружжя та малолітніх дітей. При цьому, з огляду на визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку про наявність згоди між сторонами щодо подальшого місця проживання спільних дітей та вбачає обґрунтованим визначити місце їх проживання з матірю. Відповідно до ст. 88 ч.ч.1,2,3 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Але якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно ст. 79 ч.ч.1,3 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать: 1) витрати на інформаційно-технічне забезпечення; 2) витрати на правову допомогу; 3) витрати сторін та їх представників, що повязані з явкою до суду; 4) витрати, повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; 5) витрати, повязані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; 6) витрати, повязані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Таким чином, суд вважає обґрунтованим стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені судові витрати, а саме: суму оплаченого судового збору (державного мита) у розмірі 08,50 гривень, а також суму понесених витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 30,00 гривень.

Outcome: approved