Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-26 00:00:00

Позивач просить визнати частково недійсним кредитний договір № SUH0AE00004493 від 08.07.2005 року а саме п.1.1 в частині визначення розміру щомісячної комісії в розмірі 0,18%, пункти 3.2 та 3.9 повністю, розірвати кредитний договір, зобовязати відповідача прийняти від позивача 13964,71 грн. в рахунок погашення тіла кредиту, 2832,98 грн. в рахунок погашення відсотків та 2000,00 грн. в рахунок погашення неустойки, зобовязати позивача зменшити розмір неустойки до 2000,00 грн. Позовні вимоги про визнання недійсними пунктів 1.1 та 3.9 мотивує тим, що згідно вимог чинного законодавства комісія - це плата за певні банківські операції в той час як згідно кредитного договору банк здійснив разову виплату кредитних коштів та позичальник їх використовує впродовж тривалого терміну та фактично не відбувається жодної банківської операції, за яку можна передбачити сплату комісії, тобто вважає що кредитним договором передбачено сплату комісії за неіснуючі (мнимі) банківські послуги та зазначені пункти кредитного договору суперечать ст.ст. 627, 1054 ЦК України, ст.ст. 53 і 55 Закону України „Про банки і банківську діяльність, ст.ст. 1, 9 Закону України „Про захист від недобросовісної конкуренції і тому на підставі ст. 203 ЦК України повинні бути визнані недійсними. Позовну вимогу про визнання недійсним п.3.2 кредитного договору мотивує тим, що умовами кредитному договору, зокрема пунктами 3.2 та 4.1 передбачена подвійна відповідальність позичальника за невиконання зобовязання, що не допускається згідно ст. 61 Конституції України, а тому вважає, що на підставі ст. 203 ЦК України цей пункт також повинен бути визнаний недійсним. Вимогу про розірвання кредитного договору мотивує тим, що істотно змінилися обставини, якими сторони керувалися при укладенні договору, а саме розгорнулася світова фінансово-економічна криза, значно зріс індекс інфляції та курс долара а тому просить розірвати кредитний договір на підставі ст. 652 ЦК України. Вимоги про зменшення неустойки до 2000,00 грн. та спонукання відповідача до отримання коштів за кредитним договором мотивує тим, що має заборгованість перед банком за кредитним договором по пені станом на 14.06.2011 року в розмірі 8826,505 грн. а строк позовної давності для стягнення неустойки згідно ст. 258 ЦК України складає 1 рік а тому просить застосувати строки позовної давності та зменшити розмір неустойки. Крім того просить зменшити розмір неустойки до 2000,00 грн. на підставі ст. 551 ЦК України в звязку з його сімейним станом. Також вважає, що відповідач в звязку з світовою кризою повинен реструктуризувати заборгованість за кредитним договором. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав. Представник відповідача позов не визнав, вважає що відсутні правові підстави для задоволення позову. Суд, вислухавши сторін, що зявилися, та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов необґрунтований і не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 08.07.2005 року між сторонами був укладений кредитний договір № SUH0AE00004493 в іноземній валюті (а.с.6-7). Позивач своєчасно не сплачував кошти гзідно графіка в звязку з чим утворилась заборгованість за кредитним договором, що визнається сторонами по справі. Посилання позивача на те, що виплата комісійної винагороди передбаченої кредитним договором суперечить законодавству, суд вважає необгрунтованим, оскільки комісійна винагорода за своєю природою є неустойкою, що передбачено ст. 549 ЦК України. Також є безпідставними посилання на відсутність банківських послуг так як відповідачем щомісячно проводяться розрахунки заборгованості позивача та крім того позивач щомісячно повинен сплачувати заборгованість за кредитним договором. Посилання позивача на незаконність подвійної відповідальності позичальника за невиконання зобовязання суд також вважає безпідставним, оскільки це не забороняється нормами цивільного законодавства та крім того види і розмір неустойки були узгоджені при підписанні сторонами кредитного договору. Зазначена позивачем ст. 61 Конституції України не підлягає застосуванню до виниклих правовідносин між сторонами. Доказів в обґрунтування вимоги про розірвання кредитного договору позивачем також не подано а тому в задоволенні цієї вимоги також слід відмовити. Вимога позивача про застосування позовної давності до розміру неустойки за кредитним договором є безпідставною так як ПАТ „Приват Банк не звертався не звертався до позивача з позовом про стягнення заборгованості. Вимога про зменшення розміру неустойки на підставі ч.3 ст. 551 ЦК України також задоволенню не підлягає, оскільки ПАТ „Приват Банк не звертався не звертався до позивача з позовом про стягнення заборгованості, позивачем не надано доказів того, що розмір неустойки значно перевищує розмір збитків та наведені позивачем обставини не дають підстав для зменшення розміру неустойки. Доказів того, що відповідач відмовляється прийняти кошти в оплату за кредитним договором позивачем також не подано. Порядок зарахування коштів отриманих в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором обумовлено п.3.3 кредитного договору. Крім того зазначені позивачем норми законодавства не накладають на відповідача обовязок провести реструктуризацію кредитного договору а є його правом. Зважаючи на викладене суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed