Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-20 00:00:00

В березні 2011 року позивач подав до суду позов до [PERSON], в якому просить звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру [ADDRESS] буд в м. Запоріжжі - в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, укладеним 5 березня 2008 року між закритим акціонерним товариством комерційним банком Приватбанк, правонаступником якого є позивач, та [PERSON] В позові зазначає, що відповідно до договору кредиту № ZPC0G40000003877 від 05.03.2008 року [PERSON] отримала кредит в сумі 189375 грн. 00 коп., заборгованість за яким у сумі 188722 грн. 86 коп. відповідно до додаткової угоди між сторонами від 12.11.2008 року конвертовано в долари США у сумі 33225,86 доларів США. Згідно з умовами договору кредиту позичальник зобовязалася до 5 березня 2023 року повернути отриману суму кредиту та проценти за користування кредитними коштами, а також винагороду (комісію) за резервування ресурсів у розмірі 3 % річних від суми зарезервованих коштів відповідно до графіку погашення кредиту, встановленого додатком № 1 до додаткової угоди до договору про іпотечний кредит. В забезпечення виконання зобовязань за договором кредитування позивач, з однієї сторони, та [PERSON], - з другої, уклали договір іпотеки № ZPC0G40000003877, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, згідно із яким в іпотеку ЗАТ КБ Приватбанкпередано квартиру [ADDRESS], яка належить відповідачці. Оскільки позичальник виконувала свої зобовязання за кредитним договором неналежним чином, станом на 10 лютого 2011 року утворилася заборгованість в сумі 417737 грн. 78 коп., яка еквівалентна 52591,94 доларів США, з яких 263913 грн. 01 коп., що еквівалентні 33225, 86 доларів США, складає заборгованість за кредитом, 79974 грн. 41 коп., еквівалентні 10068,54 доларів США, заборгованість по простроченим процентам за користування кредитом. Заборгованість з комісії обчислюється сумою 17489 грн. 77 коп., еквівалентних 2201,91 доларів США, пеня становить 56360 грн. 59 коп., еквівалентні 7095,63 доларів США. Відповідно до п. 5.3 кредитного договору у випадку порушення позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених договором, вона зобовязана сплатити штраф у розмірі 250 грн. + 5 % від суми позову, який становить 21136 грн. 89 коп. (250 грн. + 5 % від заборгованості у сумі 417737 грн. 78 коп.) і який позивач просить стягнути на його користь, крім зазначених сум. Так як позичальник належним чином не виконувала свої зобовязання, банк направив їй вимогу про усунення порушення умов договору впродовж 30 днів, яка була отримана іпотекодавцем 6 січня 2011 року, але залишається без задоволення, у звязку з чим позивач був змушений звернутися до суду з зазначеним позовом. На підставі викладеного представник позивача в судовому засіданні просить звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу з укладенням від імені відповідачки договору купівлі-продажу, а також стягнути з відповідачки видатки по сплаті судового збору в сумі 1700 грн. та збору на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн. Відповідач позов не визнала. Представник відповідачки підтримав позицію своєї довірительки. Пояснив, що додаткова угода до договору іпотечного кредитування від 12.11.2008 року, відповідно до якої заборгованість за кредитним договором було конвертовано у долари США, змінила основне зобовязання, оскільки предметом первинного зобовязання за договорами кредитування та іпотеки була гривня України. Так як в силу закону зобовязання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобовязання новим зобовязанням між тими ж сторонами, зобовязання за кредитним договором із зміною зобовязання є припиненим, з припиненням основного зобовязання припиняється і зобовязання, прийняте в забезпечення основного зобовязання. Оскільки зобовязання за іпотечним договором є припиненим, позов про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволенню не підлягає. Третя особа вважає, що позов повинен бути залишеним без задоволення, оскільки він як учасник права спільної власності на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, не був проінформований про конвертування валюти зобовязання в долари США, яке відбулося в силу додаткової угоди, а також не був проінформований про підвищення відсоткової ставки за кредитним договором, яке в односторонньому порядку провів позивач у серпні 2008 року. Відповідач звернулася до суду із зустрічним позовом про визнання зобовязань за договором іпотеки припиненими, який в судовому засіданні обґрунтовувала тими й самими доводами, що і заперечення проти первісного позову. Представник [PERSON] підтримав вимоги своєї довірительки. Представник банку зустрічний позов не визнав, пояснивши, що із заміною валюти зобовязання не змінився його зміст, тому немає підстав вважати, що проведено новацію зобовязання. Оскільки основне зобовязання є дійсним, тому відповідно до закону та умов договору воно повинно виконуватись, а тому дійсним є і зобовязання за договором застави нерухомого майна. Третя особа подав позов до сторін про визнання недійсним іпотечного договору, в якому зазначив, що він як учасник права спільної сумісної власності на заставлену нерухомість є майновим поручителем за договором кредитування. Договір іпотеки в силу ст. 18 Закону України Про іпотекуповинен містити такі істотні умови, як зміст та розмір основного зобовязання, порядок і строки його виконання, а у разі відсутності однієї із вказаних істотних умов він може бути визнаний недійсним на підставі рішення суду. Між тим із зміною основного зобовязання шляхом конвертування заборгованості за кредитним договором в іноземну валюту не внесено зміни до договору іпотеки, згідно із яким зобовязанням іпотекодавця є обовязок повернути кредит у сумі 189375 грн. у строки та на умовах, зазначених в договорі кредитування. На підставі викладеного просить про визнання договору іпотеки недійсним як такого, що суперечить вимогам закону. Відповідач [PERSON] позов визнала. Представник позивача позов не визнав, оскільки, по-перше, висновок третьої особи про те, що він є майновим поручителем, є хибним, так як за договором іпотеки саме відповідач [PERSON] передала в іпотеку належну їй квартиру, хоча б і зі згоди свого чоловіка - третьої особи, у звязку із чим у нього відсутнє право предявляти вимоги про визнання правочину недійсним. По-друге, неспроможними є твердження третьої особи про відсутність у договорі іпотеки змісту та розміру основного зобовязання, так як відповідно до змісту іпотечного договору основне зобовязання це зобовязання іпотекодавця, що випливають з договору про іпотечний кредит. На підставі викладеного просить про відмову у задоволенні позову. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить первісний позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, і не вбачає підстав для задоволення зустрічного позову та позову третьої особи, виходячи з наступних міркувань. Судом встановлено, щодо 5 березня 2008 року між закритим акціонерним товариством комерційним банком Приватбанк, правонаступником якого є публічне акціонерне товариство комерційний банк Приватбанк, та [PERSON] укладений договір кредиту № ZPC0G40000003877, відповідно до якого [PERSON] отримала кредит в сумі 189375 грн. 00 коп., заборгованість за яким у сумі 188722 грн. 86 коп. відповідно до додаткової угоди між сторонами від 12.11.2008 року конвертовано в долари США у сумі 33225,86 доларів США (а. с. 9-25). Згідно з умовами договору кредиту позичальник зобовязалася до 5 березня 2023 року повернути отриману суму кредиту та проценти за користування кредитними коштами відповідно до графіку погашення кредиту, встановленого додатком № 1 до додаткової угоди до кредитного договору. В забезпечення виконання зобовязань за договором кредитування позивач, з одного боку, та [PERSON], з іншого, уклали договір іпотеки № ZPC0G40000003877, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, згідно із яким в іпотеку ЗАТ КБ Приватбанкпередано квартиру [ADDRESS], яка належить відповідачці (а. с. 26-30). Станом на 10 лютого 2011 року утворилася заборгованість за кредитним договором в сумі 438874 грн. 67 коп. Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору, а згідно із ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання не допускається. За змістом ст. 1050 ЦК України в разі прострочення повернення чергової частини позики позичальником позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Із змісту ст. 611 ЦК України випливає, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. За змістом ст. 33 Закону України Про іпотекуу разі невиконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Зазначені положення узгоджуються з правилами ст. 589 ЦК України, відповідно до якої за рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобовязання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у звязку із предявленням вимог, якщо інше не встановлено договором. Таке право заставодержателя закріплено в п. п. 2.1.5, 3.3, 4. 1. договору іпотеки між сторонами (а. с. 26-30). В силу ст. 35 Закону України Про іпотекуу разі порушення основного зобовязання іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки. Надані суду письмові докази, а саме: письмова вимога, адресована відповідачці 4 січня 2011, яка отримана відповідачкою, підтверджують дотримання позивачем порядку врегулювання спору перед початком процедури звернення стягнення на предмет іпотеки (а. с. 38-39). З огляду на встановлені судом обставини, суд знаходить, що право звернення стягнення на предмет іпотеки зумовлене невиконанням зобовязань за основним договором. За умови невиконання позичальником своїх обовязків банк у відповідності до положень кредитного договору визнав термін повернення кредиту таким, що настав, згідно із положеннями законодавства про іпотеку та умовами договору попередив іпотекодавця про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання вимоги про погашення заборгованості, розмір заборгованості є співмірним із вартістю предмета іпотеки, зазначеною в договорі, тому суд вважає, що вимога про стягнення за рахунок предмету іпотеки ґрунтується на законі та умовах договору, який є дійсним і підлягає виконанню. В силу ст. 604 ЦК України зобовязання припиняється за домовленістю сторін. Зобовязання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобовязання новим зобовязанням між тими ж сторонами (новація). Відповідно до ст. 593 ЦК України право застави припиняється у разі припинення зобовязання, забезпеченого заставою. Вирішуючи зустрічний позов на користь банківської установи, суд виходить з того, що із зміною валюти зобовязання відповідно до додаткової угоди між сторонами від 12.11.2008 року не змінився зміст зобовязання, тобто не відбулося заміни зобовязання на нове, тому не знаходить підстав для визнання припиненим у відповідності до ст. 604 ЦК України як основного зобовязання, так і того, що прийнято в його забезпечення. При вирішенні вимог третьої особи, суд виходить з того, що в силу ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно із ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсність договору іпотеки, за твердженнями третьої особи, полягає у невідображенні в ньому змісту та розміру основного зобовязання. Між тим суд знаходить неспроможними зазначені умовивіди третьої особи, оскільки, як випливає із змісту іпотечного договору (п. 2 розділу Терміни та Тлумачення), основне зобовязання це зобовязання іпотекодавця, що випливають з договору про іпотечний кредит, а також з договору іпотеки, а в силу п. 1 розділу Терміни та Тлумаченнядоговір про іпотечний кредит це договір про іпотечний кредит № ZPC0G40000003877 від 05.03.2008 року, укладений між іпотекодержателем та іпотекодавцем, а також усі додаткові угоди, додатки, зміни та доповнення до нього, які чинні та можуть бути укладені після його укладання. Оскільки додаткова угода між сторонами про зміну валюти кредитування є невідємною частиною кредитного договору, укладена за обопільною згодою сторін, є дійсною, а договір іпотеки містить посилання на зміст основного зобовязання відповідно до договору кредитування та всіх його складових, суд знаходить твердження третьої особи про недійсність договору з зазначених підстав неспроможними, що виключає задоволення її позову. Крім наведених міркувань, ухвалюючи про залишення вимог третьої особи без задоволення, суд не погоджується з його твердженнями про те, що він є майновим поручителем за кредитним договором, оскільки він не є стороною оспорюваного правочину, тому не має права висувати вимогу про визнання його недійсним.

Outcome: approved