Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-14 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що через непорозуміння та розбіжності з різних життєвих питань, між нею та відповідачем втрачено почуття любові й поваги один до одного, внаслідок чого вони припинили сумісне проживання і подружні відносини. Подальше збереження родини з урахуванням їх з відповідачем відносин, вважає неможливим, через що просить суд шлюб розірвати. В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги в повному обсязі та суду пояснила, що 18.12.2009 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб, від якого вони мають неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO]. З грудня 2010 року вони з відповідачем остаточно припинили шлюбні відносини й сумісне проживання. На теперішній час відповідач проживає окремо. Між ними вже втрачено почуття любові, тому примирення та подальше збереження родини є неможливим. Дитина після розірвання шлюбу буде проживати разом із нею. Відповідач проти позову заперечував та пояснив суду, що дійсно, з грудня 2010 року вони з позивачкою припинили шлюбні відносини й проживають окремо. Але, вважає, що ще можливо зберегти родину та відновити подружні відносини. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивачки є обґрунтованими та підлягають задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду, з урахуванням наданих сторонами доказів, було встановлено, що 18.12.2009 року між позивачкою та відповідачем зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Заводським відділом РАЦС Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 527. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Заводським відділом РАЦС Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 192. З грудня 2010 року сторони припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, мешкають окремо. Відповідно до ст.111 СК України, з урахуванням фактичних взаємин подружжя, судом вжито заходів щодо примирення подружжя, а саме визначено строк терміном в один місяць для примирення сторін, після закінчення якого позивачка наполягала на задоволенні своїх позовних вимог, відповідач проти позову не заперечував. Згідно ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Встановивши, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін;

Outcome: approved