Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-06 00:00:00

У серпні 2010 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про розірвання трудового договору, про стягнення не виплаченої заробітної плати, про відповідальність за затримку розрахунку, про відшкодування моральної шкоди, який в подальшому був уточнений . В обґрунтування своїх позовних вимог позивач в позовній заяві, уточненій позовній заяві посилаючись на те, що відповідачка є приватним підприємцем . 06 березня 2008 року між ним та [PERSON] був укладений трудовий договір №8827, згідно до якого відповідачка прийняла його до себе на роботу на посаду водія. Даний договір був зареєстрований у державній службі зайнятості Індустріального району. Також в трудовій книжці був зроблений запис про прийняття його на роботу. Відповідно до п.3 вищевказаного договору відповідачка повинна була виплачувати заробітну плату на місяць у розмірі мінімальної, а фактично у декілька разів більшу. Але відповідачка жодного разу не виконала свого зобовязання. На його прохання оплатити заробітну плату [PERSON] просила почекати, пояснюючи що в неї не має грошей. Так він відпрацював до 01.01.2010 року, а з 02.01.2010 року відповідачка без попередження виїхала за межі міста, так він залишився без роботи, без грошей, та без звільнення з місця роботи. В січні 2010 року він звернувся до державного центру зайнятості Індустріального району, щоб йому допомогли звільнитися та отримати заробітну плату. Коли відповідачка обявилася він запропонував їй розірвати договір та написав заяву про звільнення за власним бажанням, по ст.38 КЗпП України, але вона відмовила і роботу також не надає. Заборгованість по невиплаченій заробітній платі становить за 2008 рік -5282 грн. 75 коп., а саме з розрахунку мінімальної заробітної плати: березень 515 : 20 =25 грн. 75 коп. х17 = 437 грн.75 коп.; квітень -525 грн.; травень -525 грн.; червень -525 грн.; липень -525 грн.; серпень 525 грн.; вересень -525 грн.; жовтень 545 грн.; листопада -545 грн.; грудень -605 грн. Заборгованість по невиплаченій заробітній платі за 2009 рік становить 7718 грн., а саме січень -605 грн.; лютий -605 грн.; березень -605 грн.; квітень -625 грн.; травень -625 грн.; червень -625 грн.; липень -630 грн.; серпень -630 грн.; вересень -630 грн.; жовтень 650 грн.; листопад -744 грн.; грудень -744 грн. Загальна сума невиплаченої йому відповідачкою заробітної плати складає 13000 грн. 75 коп. Діями відповідачки йому спричинено моральну шкоду, яка ним оцінена в розмірі в розмірі 5000 грн. Просив суд: визнати що він працював по трудовому договору з 06.03.2008 року по 31.12.2009 року за №8827 укладеного з [PERSON] на посаді водія, зобовязати [PERSON] звільнити його з роботи з 31 грудня 2009 року по ст.38 КЗпП України та зробити запис у трудову книжку; стягнути із [PERSON] на його користь 13000 грн. 75 коп. заборгованості по заробітній платі; стягнути із [PERSON] на його користь 10933 грн. 89 коп. за затримку розрахунку при звільненні; стягнути з відповідачки кошти на його користь за невикористану відпустку в розмірі 13000 грн. 75 коп. ; стягнути з [PERSON] на його користь 5000 грн. за відшкодування моральної шкоди. Позивач та його представник у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали та просили суд позов задовольнити. Відповідачка у судове засідання не зявилася. Про час і місце слухання справи повідомлялась належним чином, про що свідчить підпис в повідомлені про вручення. Позивач та його представник не заперечували, щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до трудового договору №8827 від 06 березня 2008 року укладеним між приватним підприємцем [PERSON] та [PERSON], останній був прийнятий на роботу з 06 березня 2008 року на посаду водія із мінімальною заробітною платою ( а.с. 8). Договір зареєстровано в Державній службі зайнятості Індустріального району м. Дніпропетровська. Як вбачається із податкових розрахунків сум доходу, нарахованого ( сплаченого) на користь платників податків, і сум утриманого з них податку фізичної особи- субєкта підприємницької діяльності [PERSON], в штаті працювало в першому кварталі 2008 року 3 особи, в другому кварталі -4 особи, в третьому кварталі -3 особи, в четвертому кварталі 2008 року 3( а.19 -21), в першому кварталі 2009 року 3 особи, в другому кварталі 2009 року -3 особи, третьому кварталі -3 особи, четвертому кварталі 3 особи і відповідно до ідентифікаційного номеру позивача [NUMBER] [PERSON] надавався податковий звіт по працюючим, де вказувався і [PERSON] з мінімальною заробітною платою ( а.с.22,23,24,25,26). Що також підтверджується Розрахунками суми страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування ( а.с.27-49). Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобовязується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобовязується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до ст. 241 КЗпП України у разі укладання трудового договору між працівником і фізичною особою фізична особа повинна у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи зареєструвати укладений у письмовій формі трудовий договір у державній службі зайнятості за місцем проживання у порядку, визначеному Міністерством праці та соціальної політики України. Відповідно до ч. 3 ст. 24 КЗпП України укладання трудового договору оформлюється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівників на роботу. Відповідно до ч. 4 ст. 24 КЗпП України трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи. Згідно п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику розгляду судами трудових спорів № 9 від 06.11.1992 року зі змінами, фактичний допуск до роботи вважається укладанням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття належним чином оформлене, якщо робота провадилася за розпорядженням чи з відома власника або уповноваженого ним органу. В судовому засіданні встановлено, що між сторонами було укладено саме трудовий договір, який був зареєстрований у центрі зайнятості, приватним підприємцем [PERSON] здавалася звітність щодо [PERSON], як в податкову інспекцію так і в Управління Пенсійного фонду, однак в трудову книжку відповідачка не внесла відомості щодо договору та не бажає його розірвувати. Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині зобовязання [PERSON] внести запис в трудовому книжку [PERSON] про період його роботи на посаді водія з 06.03.2008 року по 31.12.2009 року на підставі трудовому договору від 06.03.2008 року за №8827 та звільнення за ст.38 КЗпП України законні та підлягають задоволенню. Відповідно до ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівнику регулярно в встановлені договором строки, але не рідше двох разів на місяць. Оскільки відповідачкою не надано суду жодних доказів щодо виплати заробітної плати позивачу за період з 06.03.2008 року по 31.12.2009 року, то із розрахунку мінімальної заробітної плати заборгованість по невиплаченій заробітній платі складає - 13000 грн. 75 коп., а саме за 2008 рік -5282 грн. 75 коп. - березень 515 : 20 =25 грн. 75 коп. х17 = 437 грн.75 коп.; квітень -525 грн.; травень -525 грн.; червень -525 грн.; липень -525 грн.; серпень 525 грн.; вересень -525 грн.; жовтень 545 грн.; листопада -545 грн.; грудень -605 грн.; заборгованість по невиплаченій заробітній платі за 2009 рік становить 7718 грн. - січень -605 грн.; лютий -605 грн.; березень -605 грн.; квітень -625 грн.; травень -625 грн.; червень -625 грн.; липень -630 грн.; серпень -630 грн.; вересень -630 грн.; жовтень 650 грн.; листопад -744 грн.; грудень -744 грн. , то суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги в цій частині законні та такі, що підлягають задоволенню. Середній заробіток за час роботи [PERSON] становить : 643 грн.17 коп. ( 7718 грн.: 12 місяців ). Затримка розрахунку при звільненні позивачем визначена в розмірі 10933 грн.89 коп. ( 643,17х17 місяців). Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Оскільки [PERSON] фактично не був звільнений , тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог цій частині позовних вимог. В частині позовних вимог [PERSON] відносно невикористаної відпустки, суд вважає за необхідне відмовити, оскільки позивачем не надано розрахунку компенсації за невикористану відпустку. Позивачем заявлені позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000 грн. Відповідно до ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного ( міського) суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Відповідно до ст.234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 суд може поновити ці строки. Згідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України Про практику розгляду судами трудових спорів від 06 листопада 1992 року №9 встановлені статтями 228,233 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобовязаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести в рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити пропущений строк. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України , відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як вбачається із матеріалів справи в січні 2010 року [PERSON] залишився без роботи і лише в серпні 2010 року він звернувся до суду з даною позовною заявою . [PERSON] не надано суду доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду, тому суд відмовляє в задоволені позову за спливом часу на звернення до суду. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.88 ЦПК України стягнути з [PERSON] на користь держави судовий збір в розмірі 188 грн. 20 коп.

Outcome: partial