Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що з 17.03.1979 року по 27.09.2011 року він перебував з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі, за час шлюбу за спільні кошти ними було придбано квартиру [ADDRESS], яку було оформлено на відповідачку на підставі договору купівлі-продажу, після розлучення відповідачка не визнає його прав на квартиру, а тому між ними виник спір, позивач просив суд поділити майно, що є їхньою спільною сумісною власністю, визнавши за ним право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги. Відповідач, її представник не заперечували щодо задоволення основного позову, звернулися до суду з зустрічним позовом про поділ спільного майна подружжя посилаючись на те, що за час перебування в шлюбі сторони придбали за спільні кошти наступне майно: квартиру [ADDRESS], автомобіль RENAULT LOGAN 2010 року випуску реєстраційний номер [NUMBER] вартістю 80 000 грн., який зареєстровано на імя [PERSON], також нею було внесено на депозит банку кошти в сумі 5000 дол.США, що по курсу НБУ становить 40 000 грн., які вона зняла з банківського рахунку і ці кошти зберігалися вдома, без її згоди [PERSON] забрав вказані кошти і відмовляється повернути. А тому відповідач просила суд поділити між ними спільне майно подружжя, стягнувши на її користь вартість Ѕ частини автомобіля в сумі 40 000 грн. та Ѕ частину коштів в сумі 20 000 грн. За ухвалою суду від 22.12.2011 року зустрічний позов [PERSON] було прийнято до спільного розгляду з первісним позовом. В суді позивач [PERSON] зустрічний позов визнав частково, пояснив, що кошти, на які вказує відповідачка, він не привласнював, куди відповідачка витратила ці кошти, він не знає. Заслухавши пояснення сторін, представника відповідачки, оглянувши матеріали справи, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає до задоволення, а зустрічний позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Так, по справі встановлено, що позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з 17.03.1979 року по 27.09.2011 року, що стверджується копіями свідоцтв про шлюб та про розірвання шлюбу. З матеріалів справи вбачається, що на імя відповідачки зареєстровано квартиру [INFO] на підставі договору купівлі-продажу від 05.10.2007 року. Наведені обставини стверджуються копією договору купівлі-продажу від 05.10.2007 року, який було посвідчено приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу [PERSON], копією технічного паспорта МБТІ, витягом з реєстру про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Сторони в суді не заперечували того, що вказану квартиру вони придбали в період шлюбу за 33 000 дол.США. Судом також встановлено, що в період перебування сторін в зареєстрованому шлюбі ними придбано автомобіль RENAULT LOGAN 2010 року випуску реєстраційний номер [NUMBER], який зареєстровано на імя позивача [PERSON], що стверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, сторони погодили в суді вартість вказаного автомобіля в сумі 76 000 грн. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку /доходу/. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. За ч.1 ст.61 СК України, обєктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Як розяснено в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки, земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби, грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі, грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобовязальними правовідносинами, тощо. Згідно зі ст.63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором /ст.70 СК України/. Як вказано вище в рішенні, за ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Отже, вказана стаття встановлює презумпцію права спільної сумісної власності подружжя щодо майна, набутого за час шлюбу. Крім того, для визнання речей, набутих під час шлюбу, обєктами спільної сумісної власності подружжя не має значення, на імя кого з них оформлено це майно. Отже, вказана вище в рішенні квартира та автомобіль, які придбані в період перебування сторін в зареєстрованому шлюбі, є обєктами права спільної сумісної власності подружжя, чого сторони не оспорювали. За ст.71 СК України майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Відповідачка сама просила суд стягнути на її користь з позивача вартість Ѕ частини автомобіля в сумі 38000 грн., оскільки автомобіль є річчю неподільною, зареєстрований на імя позивача, який ним і користується. Щодо задоволення зустрічного позову в цій частині [PERSON] не заперечував. А виходячи з рівності часток подружжя, суд вважає за можливе позов задовольнити та визнати за позивачем право власності на Ѕ частину вищенаведеної квартири, право власності на яку зареєстровано на імя відповідачки. Суд також вважає за можливе зазначений автомобіль залишити у власності [PERSON] та стягнути з нього на користь [PERSON] половину вартості автомобіля в сумі 38 000 грн. Щодо вимог відповідачки за її зустрічним позовом про стягнення з позивача половини суми банківського вкладу, що становить 20 000 грн., то суд виходить з наступного. Так, в обґрунтування своїх вимог за зустрічним позовом відповідачкою надано копію договору банківського строкового вкладу, відповідно до якого нею внесено на депозит грошові кошти в сумі 5000 дол.США строком на шість місяців. Жодних доказів стосовно того, що позивач привласнив без згоди відповідачки ці кошти, суду не було надано, тоді як згідно ст..ст.10,60 ЦПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. А тому суд відмовляє в задоволенні зустрічного позову в цій частині за його необґрунтованості.

Outcome: partial