Jurisdiction: civil
Date: 2012-02-06 00:00:00

У листопаді 2011 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування заявлених вимог послався на те, що 23.05.2006 р. між ним та відповідачем був укладений кредитний договір № DNP0GK00000031, за яким він отримав споживчий кредит у розмірі 25.000, 00 доларів США на строк до 20.05.2021 р. на споживчі цілі –придбання квартири [ADDRESS]. У забезпечення виконання зобов’язань позичальника за даним кредитним договором у той же день між тими ж сторонами був укладений договір іпотеки № DNP0GK00000031, предметом якого була вищезазначена квартира. Згаданий кредитний договір позивач вважає таким, що суперечить вимогам закону, оскільки він передбачає видачу кредиту в іноземній валюті для розрахунку між резидентами України за придбання нерухомого майна на території України, що суперечить вимогам закону, оскільки згідно ст. ст. 3, 5 п.4 пп. «г»Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», п. 1.11 Положення «Про порядок видачі Національним Банком України резидентам і нерезидентам індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу»для здійснення такого розрахунку позивачеві була потрібна індивідуальна ліцензія НБУ, якої він завідомо для банку не мав. Виходячи з наведеного позивач вважає, що йому була надана послуга неналежної якості, що на його думку тягне визнання кредитного договору від 23.05.2006 р. № DNP0GK00000031 недійсним згідно ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів»як здійсненого з використанням нечесної підприємницької практики, а також визнання недійсним договору іпотеки від 23.05.2006 р. № DNP0GK00000031 як акцесорного зобов’язання, що наслідую юридичну долю основного. У судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав, на їх задоволенні наполягав. Представник відповідача проти позову заперечував, посилаючись на його безпідставність. Вислухавши пояснення осіб, що брали участь у справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 23.05.2006 р. між відповідачем та позивачем був укладений кредитний договір № DNP0GK00000031, за яким останній отримав кредит у розмірі 25.000, 00 доларів США на строк до 20.05.2021 р. для придбання нерухомого майна та оплату страхових платежів (а.с. 6, 7). У той же день згідно договору купівлі-продажу, укладеному з продавцем [PERSON], позивач набув за ціну у розмірі 158.065, 00 грн. за кредитні кошти, отримані від відповідача, що прямо зазначено у п. 2.1. цього договору, квартиру [ADDRESS] (а.с. 11, 12). У забезпечення виконання зобов’язань позичальника за вищезазначеним кредитним договором у той же день між позивачем та відповідачем був укладений договір іпотеки № DNP0GK00000031, предметом якого була придбана позивачем квартира [ADDRESS] (а.с. 8-10). Аналізуючи спірні правовідносини, суд приходить до наступного. Так, обґрунтовуючи свої вимоги щодо визнання спірного кредитного договору недійсним в цілому, позивач зазначив, що останній був укладений з застосуванням нечесної підприємницької практики. Згідно ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів»такою практикою вважаються дії, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції, а також будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Разом з тим у спірних правовідносинах не вбачається ознак нечесної підприємницької практики відповідача, укладений між сторонами кредитний договір закону не суперечить, його положення є зрозумілими, відсутні підстави вважати, що вони вводять позивача в оману, а висновки останнього щодо порушення його права мають суб’єктивний характер та не випливають з фактичних обставин відносин сторін та змісту договору. Посилання позивача на те, що він завідомо не міг використати отримані від відповідача кредитні кошти з метою, на яку вони видавалися, суд оцінює критично, оскільки необхідність додаткової конвертації зазначених коштів у національну валюту України для здійснення розрахунку за придбане нерухоме майно не впливає на сутність спірних кредитних правовідносин. Крім того, доводи позивача у цій частині спростовуються фактом досягнення ним за допомогою отриманих коштів мети, для якої вони були видані, –придбання квартири [ADDRESS]. Виходячи з наведеного суд вважає позовні вимоги в частині визнання недійсним спірного кредитного договору від 23.05.2006 р. № DNP0GK00000031–безпідставними та вважає за необхідне в їх задоволенні –відмовити. При цьому решта позовних вимог задоволенню не підлягає як така, що ґрунтувалася на задоволенні даної вимоги. Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати у справі покладаються на сторону, проти якої ухвалене рішення, а саме не відшкодовуються позивачеві. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed