Jurisdiction: civil
Date: 2012-01-29 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення з нього заборгованості за договором позики та стягнення моральної шкоди. У підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що 29.03.2008 року, між нею та відповідачем, був укладений договір позики. Відповідно до п. 1 зазначеного договору, позикодавець (позивач) передала відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 75 000 гривень, що є еквівалентом 14851,50 доларів. Зазначену вище суму позики, відповідно до умов п. 2 договору відповідач зобов'язався повернути позивачу в строк до 29.03.2009 року. На час подання позову, відповідач суму позики, проценти, суму інфляційних не повернув, від виконання умов договору безпідставно ухиляється. Просить стягнути з відповідача на її користь 75000 грн. за договором позики, інфляційні збитки у розмірі 1388,53 грн., 3% річних в розмірі 3575,34 грн., моральну шкоду в розмірі 1700 грн., а також судові витрати по справі. Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі та надали суду пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Не заперечували проти того, що відповідач частково погасив заборгованість у розмірі, зазначеному в розписках. Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково, не заперечував факт укладання договору позики, проте наполягав на частковому погашенні боргу та що сума заборгованості складає 59000 грн. Вислухавши пояснення позивача та його представника, відповідача, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги позивача підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 29 березня 2008 року позивач та відповідач уклали між собою договір про надання позики у сумі 75000 грн. Відповідно до п. 1 зазначеного договору, позикодавець (позивач) передає у власність позичальнику (відповідачу) 75 000 гривень. Також відповідно до п. 5 договору, у разі якщо відповідач своєчасно не поверне суму позики, він зобовязаний сплатити суму боргу з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотки річних від простроченої суми. Як було встановлено судом, кошти в сумі 75000 грн. відповідачем були отримані, утім, при цьому останній порушив взяті на себе зобовязання, щодо повернення взятих коштів в строк до 29.03.2009 року їх позивачу в повному обсязі не повернув, а повернув лише 16\~000 грн., та від виконання обовязку в іншій частині ухиляється. Зазначені обставини визнаються сторонами та не підлягають доказуванню відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України), та ці підстави зазначені в ст. ст. 599, 600, 601, 604 - 609 ЦК України, та за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Згідно зі змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту (ст. 527 ЦК). Як передбачено ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У зв'язку з тим, що відповідач до тепер не повернув позивачу позичені в нього гроші, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 59\~000 гривні основного боргу, 3% річних в розмірі 2812,60 грн., а також судові витрати по справі, що складаються з судового збору в розмірі 618,13 грн. та витрат на інформаційно-технічний розгляд справи в розмірі 120 грн. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки позивачем суду належними та допустимими доказами відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України не підтверджені інфляційні процеси в Україні за спірний період. В частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в сумі 1700 грн. позовні вимоги задоволенню також не підлягають, оскільки дані правовідносини відповідно до діючого законодавства не передбачають стягнення моральної шкоди.

Outcome: partial