Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-17 00:00:00

У червні 2011 року громадська організація «Садове товариство «Надія» звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа Управління Держкомзему в Києво-Святошинському районі Київської області, про звільнення самовільно зайнятої землі садового товариства. Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що згідно з Державним актом на право колективної власності на землю Серії ІІ-КВ № 000034 від 19 червня 1998 року, виданого Ходосівської сільською радою Києво-Святошинського району Київської області на підставі її рішення № 93 від 23 січня 1998\~року та зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 72, було передано громадській організації «Садове товариство «Надія» довічно у колективну власність колективні сади за межами села площею 3,724 га. Відповідно до плану забудови колективних садів, затвердженого від 02 вересня 1997 року Київською обласною державною адміністрацією, райвідділом земельних ресурсів, управлінням містобудування та архітектури, держуправлінням екологічної безпеки, земля колективної власності позивача використовується для загальних потреб товариства. Вздовж всієї межі товариства по периметру планом забудови передбачена санітарна зона. Відведена товариству з моменту його заснування земля площею 16,5 га була розділена між 125\~членами як приватна загальною площею 12,776 га та як колективна площею 3,724 га. Остання використовувалась позивачем для облаштування доріг, проїздів, санітарних зон, розміщення трансформаторної підстанції тощо. 14 лютого 2004 року протоколом загальних зборів садового товариства в порушення вимог Статуту садового товариства було прийнято до членів садового товариства відповідачку. Колишнім головою правління товариства їй було виділено земельну ділянку в садовому товаристві по вул.\~Калиновій, що є землею загального користування, та видано довідку, що відповідач є членом садового товариства, яке не заперечує проти приватизації даної земельної ділянки. Влітку 2006 року позивач побудувала на вказаній земельній ділянці будинок і допоміжні споруди. На прохання членів садового товариства [PERSON] відмовилась показати копію свого державного акта на землю. Згодом неодноразово змінювались голови правління садового товариства. У липні 2009 року останній голова [PERSON] провів інвентаризацію колективної землі й довідався, що земля, яку займає відповідач є землею колективної власності, за яку позивач сплачує податок на землю. Позивач звертався неодноразово до відповідачки з проханням звільнити колективну ділянку, проте остання не реагує ніяким чином. Посилаючись на викладене вище та норми закону, позивач просив суд зобовязати відповідача звільнити незаконно зайняту земельну ділянку, яка належить садовому товариству «Надія» шляхом приведення за власний рахунок земельної ділянки в попередній стан, а саме: знести самовільно збудовані споруди вздовж вулиці Калинова від першої земельної ділянки вулиці за номером 2, яка належить [PERSON] до зовнішньої огорожі садового товариства та вздовж паркану земельної ділянки гр. [PERSON] (від точки Г до точки А), який пролягає паралельно огорожі садового товариства до межі водного каналу садового товариства, а також поновити зруйнований рельєф звільненої земельної ділянки. В судове засідання зявилися представники позивача, позов підтримали, просили його задовольнити. Представник відповідача в судове засідання зявилась, проти позову заперечувала, просила суд відмовити у його задоволенні. Третя особа, Управління Держкомзему в Києво-Святошинському районі Київської області, в судове засідання свого представника не направила, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила. Заслухавши пояснення сторін у справі, дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до п. 1.2 Статуту позивач є правонаступником садово-городницького товариства «Надія», зареєстрованого Киво-Святошинською районною державною адміністрацією Київської області 05 травня 1997 року за № 1864. 23 жовтня 2004 року було проведено державну реєстрацію громадської організації «Садове товариство «Надія», що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи Серії А00 № 087350 від 23\~жовтня 2004 року. Відповідно до п. 1.5 Статуту позивача товариство здійснює свою діяльність на земельній ділянці на території Ходосівської сільської ради розміром 16,524 га, з яких 3,724 га надані у спільну власність для забезпечення життєдіяльності товариства (дороги, канал, сміттєзбірники), а 12,8 га приватизовані членами товариства. У відповідності до державного акту на право постійного користування землею Серії І-КВ №\~000479 від 03\~листопада 1997 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 151, Головному управлінню державної служби при Кабінеті Міністрів України надано у постійне користування 16,5 га землі на території Ходосівської сільської ради для розміщення садів. Згідно з державним актом на право колективної власності на землю Серії ІІ-КВ № 000034 від 19\~червня 1998 року, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 72, садово-городницькому товариству «Надія» передано у колективну власність 3,724 га земель на території Ходосівської сільської ради, цільове призначення не зазначене. Загальними зборами позивача 14 лютого 2004 року було прийнято у члени товариства відповідачку, що підтверджується протоколом. У червні 2004 року, 29 листопада 2008 року та 09 серпня 2009 року позивачем було видано [PERSON] довідки про те, що вона являється членом товариства і що правління не заперечує проти приватизації нею земельної ділянки площею 0,09 га по вул. Калиновій, 2-А, що знаходиться в садовому товаристві «Надія». Відповідно до Державного акта Серії ЯЛ № 020764 на право приватної власності на земельну ділянку від 03 вересня 2010 року, виданого на підставі розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області № 3213 від 08 липня 2010 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №\~011094702175, [PERSON] являється власником земельної ділянки площею 0,09 га, яка знаходиться: Київська обл., Києво-Святошинський район, Ходосівська сільська рада, СТ «Надія», вул. Калинова, 2-А, цільове призначення ведення садівництва. Вважаючи, що [PERSON] здійснила самовільне захоплення земель позивача, останнім було подано до органів внутрішніх справ заяву, проте постановою ДІМ Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України в Київській області молодшим сержантом міліції [PERSON] від 09 жовтня 2010 року було відмовлено у порушенні кримінальної справи за ст. 197-1 КК України. Також прокуратурою Києво-Святошинського району Київської області було проведено перевірку щодо законності приватизації земельної ділянки відповідачкою, в ході якої, як це розуміється з листа прокуратури №\~Ю30 вих. від 15 вересня 2010 року, при вивченні технічної документації із землеустрою щодо складання державного акта на право власності на земельну ділянку [PERSON] не було виявлено порушень. Виходячи зі змісту ст.ст. 3 та 4 ЦПК України, суд може захистити права, свободи або інтереси особи у разі їх порушення, невизнання або оспорення. Суду не було надано позивачем доказів того, що відповідачкою були порушені, невизнані або оспорені будь-які його права, свободи або інтереси щодо згаданих ним у позові земельних ділянок. Також згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязати довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В матеріалах справи відсутні докази того, що спірна земельна ділянка накладається на землі, які належать позивачу на праві колективної власності, що на даній земельній ділянці було зведено будівлі та споруди, а також докази її самовільного захоплення відповідачкою. Навпаки, судом встановлено, що [PERSON] являється власницею оспорюваної земельної ділянки на підставі державного акта, державна реєстрація якого проведена у встановленому законом порядку, а тому у відповідності до ст. 41 Конституції України, ст.ст. 319 та 373 ЦК України, ст.\~78 ЗК України має право користуватись, розпоряджатись та володіти нею на власний розсуд при дотриманні чинного законодавства, в тому числі й здійснювати зведення на ній обєктів нерухомого майна, як це передбачено ст. 375 ЦК України та ст. 90 ЗК України. До того ж, відповідно до ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується, а ст. 41 Конституції визначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. З урахуванням наведених обставин суд вважає позовні вимоги позивача такими, що не підлягають задоволенню. Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст.ст. 14, 41, 55 Конституції України, ст.ст. 319, 373, 375 ЦК України, ст.ст. 78, 90 ЗК України,

Outcome: dismissed