Jurisdiction: civil
Date: 2011-08-17 00:00:00

20.07.2011 року позивачка [PERSON] звернулася з позовом про стягнення з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини від його доходів (заробітку) щомісячно, ален не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви і до повноліття дитини. Свої вимоги мотивує тим, що вона перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 21.11.2009 року, від якого в них народилася неповнолітня дитина син [PERSON], 01.11.2010 р. нар.., батьком якої в свідоцтві про народження значиться відповідач. Зазначає, що на протязі останнього часу вона з відповідачем практично припинили подружні відносини, останній не проявляє до неї поваги і тому вона втратила до нього почуття любові та поваги і стала проживати окремо від нього. Їй тяжко одній утримувати дитину, оскільки вона ніде не працює і не має ніяких доходіів. Відповідач в добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, хоча працює в Новоград-Волинському МВ УМВС, регулярно отримує доволі велику заробітну плату, а тому має можливість надавати матеріальну допомогу, в звязку з чим просить суд стягувати аліменти з відповідача в примусовому порядку. В судовому засіданні позивачка підтримала позов з підстав та в обсязі, зазначених у позовній заяві. Пояснила, що стягнень з відповідача по виконавчих листах на користь інших осіб з відповідача не проводиться. Відповідач в судовому засіданні визнав позов в повному обсязі, не заперечує проти задоволення позову в обсязі, який просить позивачка. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та давши їм належну оцінку, суд приходить до наступного висновку. З копії свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 5) вбачається, що 21.11.2009 року між сторонами міським відділом реєстрації актів цивільного стану Новоград-Волинського міськрайонного управління юстиції Житомирської області зареєстрований шлюб. Від цього шлюбу у них народилася неповнолітня дитина син [PERSON], 01.11.2010 р. нар., батьком якої записаний відповідач [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 4). Згідно ст. 51 ч. 2 Конституції України та ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач перестав надавати матеріальну допомогу на утримання дитини в добровільному порядку, син [PERSON] знаходиться на повному утриманні позивачки, що підтверджується довідкою комунального підприємства Новоград-Волинської міської ради «Новоград-Волинськжитлосервіс" № 3170 від 08.07.2011 року (а.с. 6) Судом встановлено, що відповідач є здоровим, працездатним, офіційно працює на посаді інспектора ПС в Новоград-Волинському МВ УМВС з 07.09.2009 року та щомісячно отримує там заробітню платню, що підтверджується довідкою про доходи (а.с. 15), а тому має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання свого неповнолітнього сина. При вирішення питання розміру частки аліментів, яка підлягає стягненню з відповідача, суд враховує, що дитина повністю знаходяться на утриманні позивачки; те, що відповідач може надавати матеріальну допомогу, оскільки офіційно працює, отримує заробітну плату, достатню для сплати аліментів в розмірі, який просить позивачка, однак не надає матеріальної допомоги в добровільному порядку; стягнення аліментів на користь інших осіб з відповідача не проводиться, а також той факт, що відповідач визнав заявлений до нього позов. Оцінюючи ці обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову, оскільки таке рішення відповідатиме фактичним обставинам справи, а отже вимогам розумності та справедливості. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судовий збір та збір за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Outcome: approved