Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-11 00:00:00

14.04.2009 року Публічне Акціонерне Товариство «Приватбанк» в особі Житомирського Регіонального Управління Публічного Акціонерного Товариства «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення відповідача зі зняттям з реєстраційного обліку. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що на підставі кредитного договору від 07.02.2008 року відповідач отримала в банку кредит в розмірі 57600 доларів США з сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 06.02.2028 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань за даним кредитним договором 07.02.2008 року між банком та відповідачем укладено договір іпотеки, за якими останній передав банку в іпотеку належну йому на підставі договору купівлі-продажу квартиру за адресою: [ADDRESS]. Посилаючись на те, що позичальник порушив взяті на себе за кредитним договором зобов'язання та допустив заборгованість по сумі основного боргу станом на 11.03.2009 року в розмірі 66876, 12 доларів США, позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру 109 по провулку 2-му Чехова, 16 шляхом продажу вказаного предмету іпотеки з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою -покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПриватБанку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу, а також виселити відповідача зі зняттям з реєстраційного обліку. Сторони в судове засідання не з'явились. Представник позивача надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явилась, належним чином повідомлялась про час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи у її відсутності суду не надала. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача та представника позивача, що відповідає положенню ст. 224 та ч. 2 ст. 158 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено обставини, що підтверджуються письмовими доказами по справі. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного Кодексу. Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов'язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 33 Закону України "Про Іпотеку" у разі невиконаннія або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно ст. 12 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавцем обовязків встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокове виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до положень ст. ст. 33, 35 Закону України «Про Іпотеку», згідно з якими у разі порушення основного зобов'язання та /або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення у не менш ніж тридцятиденний строк. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. За ч. 1 ст. 590 ЦК України - звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Зважаючи на той факт, що позивач порушив умови зобов'язання, вимогу іпотекодержателя про усунення цих порушень не виконав, суд приходить до висновку про задоволення позови вимог. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішення суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленою ч.І ст. 38 Закону, яка передбачає право іпотекодержателя на продаж іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Згідно ч.2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення щодо виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Згідно ч.І ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок або житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок чи \\ житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх І примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду (ч.2 ст.40 Закону). Вказані норми врегульовані й ч.З ст.109 Житлового Кодексу України. Законодавець визначив порядок виселення мешканців з житлового будинку, який передано в Іпотеку. Зокрема, примусовому виселенню з житлового будинку, переданого в іпотеку, передує рішення про звернення стягнення на предмет Іпотеки, а в послідуючому письмова вимога Іпотекодержателя або нового власника про добровільне звільнення житлового будинку протягом одного місяця або строку, який буде визначено сторонами. Та лише в разі не виконання вказаної вимоги - примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Отже, вимога про виселення є передчасною та такою, що порушує встановлений чинним законодавством порядок про звернення до суду з вимогою про примусове виселення. На підставі викладеного, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Встановлені судом обставини є підставою для відмови у задоволенні позову щодо виселення відповідача та всіх осіб, які зареєстровані та проживають у квартирі зі зняттям з реєстраційного обліку за безпідставністю, оскільки відповідно до ст. 109 ЖК України, виселення з переданого в іпотеку жилого приміщення відбувається на письмову вимогу кредитора або новогс власника житлового приміщення, у добровільному порядку протягом одного місяця з дш отримання цієї вимоги. В разі відмови у звільненні приміщення, виселення здійснюється на підставі рішення суду. Однак, доказів того, що відповідачу надсилалась претензія щодо звільнення житла позивачем суду не надано. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи покладаються на відповідача.

Outcome: partial