Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, у якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь 174 000 грн. суму боргу за договором позики. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що, 27.12.2009р. між ним та відповідачкою [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого він передав відповідачці, а відповідачка отримала від нього 174 000 грн., про що відповідачка власноруч написала розписку, у якій зобовязалась повернути отримані від нього кошти до 27.12.2010р. У визначений у договорі термін відповідачка отримані у борг кошти не повернула, та взагалі відмовилась повернути борг, внаслідок чого він був змушений звернутися до суду для вирішення даного питання в судовому порядку. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надав суду письмову заяву, у якій зазначив, що підтримує позов у повному обсязі, та просить суд провести розгляд справи за його відсутності. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] позов визнала, та суду зазначила, що дійсно уклала з позивачем договір позики, але грошей на виплату боргу в неї на момент виконання договору позики не було. Вислухавши відповідача, вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до положення ст.ст.526, 527 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено судом в ході розгляду справи, на підтвердження укладання 27.12.2009р. між позивачем та відповідачкою [PERSON] договору позики, позивач надав суду розписку, згідно якої, відповідачка [PERSON] 27.12.2009р. отримала від позивача 174 000 грн., які зобовязалась повернути позивачу до 27.12.2010р. У зазначений у розписці термін отриману від позивача суму коштів відповідач позивачу не повернула, відмовившись таким чином виконати взяте на себе за договором позики зобовязання. Відповідно до ст.1050 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Письмових заперечень, а також будь-яких доказів тому, що, сума боргу була повернута позивачу, відповідач суду не надала. Таким чином, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що, позовні вимоги позивача є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved