Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розподіл спільно нажитого майна подружжя. Позивачка в позові зазначає, що з 07 червня 2002 року по 21 червня 2011 року перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. З квітня 2010 року вона з відповідачем мешкають окремо. У звязку з тим, що життя не склалося, відповідач подав до суду позов про розірвання шлюбу. За час спільного проживання подружжґ придбали майно: трикімнатну квартиру [ADDRESS] та автомобіль ВАЗ Лада «Калина»держ.номер АР 0314 ВК. В добровільному порядку відповідач не бажає розділити спільно нажите майно, тому, з метою захисту майнових прав, позивачка змушена звернутись до суду. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала в повному обсязі та просила суд поділити майно, набуте нею за час шлюбу з [PERSON] виділивши їй Ѕ частку квартири [ADDRESS] та стягненні в рахунок компенсації з відповідача вартості Ѕ частини автомобілю ВАЗ 111740 Лада «Калина»держ.номер АР 0314 ВК, що складає 27046 грн., за наданим висновком експертного дослідження ринкової вартості автомобіля № 1420. Також позивачка у позові зазначила, що [PERSON] був зареєстрований як субєкт підприємницької діяльності, а вона працювала у нього бухгалтером. Відповідач [PERSON] проти позовних вимог заперечував в повному обсязі та надав суду заперечення, згідно яких зазначив, що спірна квартира була придбана за кредитним договором від 20 грудня 2006 року. У цей період він отримував незначний доход, а позивачка зовсім не працювала. Усі платежі вносили його батьки, які постійно допомагали грошима, з метою виходу з складного матеріального становища. Його батьки за договором купівлі-продажу від 04.04.2007 року продали квартиру [ADDRESS] та гроші внесли до того ж банку за договором депозитного вкладу, що, на думку позивача свідчить про те, що внесені кошти та майно не можуть бути таким, що придбано під час шлюбу. Факт внесення до банку 51000 доларів США підтверджується кредитними договорами. А факт перерахунку процентів за користування грошима банком на рахунок кредитного договору підтверджується заявою батьків на адміністрацію банка з відміткою про надходження. В подальшому за заявою його батьків та за його згодою депозитний вклад був повністю перерахований на рахунок кредитного договору та таким чином погашений. До усних пояснень відповідачем були додані копії наступних документів: заява [PERSON] про видачу готівки № 1006/270 від 30 березня 2009 року на суму 46067.16 грн.; заява [PERSON] про видачу готівки № 1006/309 від 7 березня 2009 р.; заява [PERSON] № 1006/271 від 30 березня 2009 р. про видачу готівки на суму 153557.25 грн.; заява [PERSON] про видачу готівки в розмірі 80338.72 грн.; заява [PERSON] про видачу готівки № 1006/177 від 13 липня 2007 року на суму 257550.00 грн; квитанції №№ 1006/221; 1006/365; 1006/364; 1006/90; 1006/281; 1006/51% - про внесення на депозитні рахунки гр.. [PERSON] та [PERSON] певних сум; квитанції №№ 000278 від 30 березня 2009 року та 000644 від 17 березня 2009 року про здійснення гр..[PERSON] та [PERSON] валюто-обмінних операцій; договір банківського вкладу від 17 квітня 2007 року відкритого на імя [PERSON]; договір банківського вкладу відкритого на імя [PERSON] від 14 січня 2009 року; договір банківського вкладу на імя [PERSON] 9 вересня 2008 року; договору банківського вкладу на імя [PERSON] від 11 листопада 2008 року; договір банківського вкладу на імя [PERSON] від 11 листопада 2008 року; договір банківського вкладу на імя [PERSON] від 13 липня 2011 року; договір банківського вкладу на імя [PERSON] від 13 квітня 2007 року.Також відповідач зазначив що на придбання автомобіля ВАЗ 111740 Лада «Калина»держ.номер АР 0314 ВК в грудні 2008 року грошові кошти надали його батьки тому грошові кошти отримані від відчуження автомобіля 15.10.2010 року він передав своїм батькам. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши сторони приходить до наступного. Позовні вимоги підтверджуються належними доказами і задоволенню підлягають з наступних підстав. Відповідно до вимог ч.2 ст.60 СК України вважається що кожна річ набута за час шлюбу крім речей індивідуального користування є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 61 Сімейного кодексу України бєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності , незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] з 2002 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. За час спільного проживання придбали: трикімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], автомобіль ВАЗ 111740 Лада «Калина»держ.номер АР 0314 ВК. Відповідно до вимог ст. 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 70 Сімейного кодексу України уразі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної влаcності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст. 71 Сімейного кодексу України майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Ч. 3 ст. 368 ЦК України передбачає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на спірне майно зареєстровано на імя відповідача належним чином, згідно відомостей ЗМБТІ, на час перебування в шлюбі за відповідачем також було зареєстровано транспортний засіб, а саме - ВАЗ 111740 Лада «Калина»держ.номер АР 0314 ВК 2008 року випуску, яким в подальшому він розпорядився на свій розсуд, без відома дружини.( л.д.41) Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Інших доказів, які б підтверджували належність спірного майна стороннім особам суду на дано не було, тому суд приходить до наступного висновку: На даний момент сторони мешкають окремо, внаслідок чого виникло питання щодо розподілу спільно нажитого майна подружжя, а саме: трикімнатної квартири за адресою [ADDRESS], яка є спільною сумісною власністю подружжя, а тому позивачка [PERSON] має право на 1\\2 частину вказаної трикімнатної квартири та зважаючи на відсутність на час розгляду автомобілю ВАЗ 111740 Лада «Калина»держ.номер АР 0314 ВК , що був придбаний за час шлюбу і є спільною власністю подружжя, яким відповідач розпорядився на свій розсуд відчуживши його без згоди позивачки, оскільки, за його поясненнями в ході судового слідства вважав автомобіль власністю батьків, так як вони нібито надали кошти на його придбання, стягнути грошову компенсацію в розмірі Ѕ вартості автомобілю - 27046.00 грн, згідно наданих позивачем доказів, оскільки відповідач проти визначеної вартості не заперечував. Посилання відповідача те, що кошти на погашення кредиту на придбання спірної квартири вносились виключно його батьками, про що свідчать договори на відкриття депозитних рахунків та квитанції про внесення коштів на зазначені рахунки та отримання готівкові грошові кошти і тому, позивачка не має права на спірну квартиру, є безпідставними. Ці договіри та квитанції не є належним доказом того, що спірна квартира була придбана за кошти, надані відповідачу його батьками. Відповідач не довів ті обставини, на які посилався, що давало б суду підстави вважати квартиру його особистим майном та не надав суду безспірних доказів того, що квартира була придбана за кошти, надані відповідачу його батьками. Будь яких позовів з боку батьків відповідача щодо визнання права власності на грошові кошти які вони надавали своєму синові для оплати по кредитному договору від 20.12.2006 року за придбану квартиру яка знаходиться за адресою [ADDRESS] та за придбаний автомобіль ВАЗ 111740 Лада «Калина»держ.номер АР 0314 ВК, які є предметом спору, ними не заявлені, а суд розглядає справу, відповідно до ст.11 ЦПК України, в межах заявлених вимог фізичних або юридичних осіб і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. Таким чином, відповідачем не надано доказів, що ці кошти були його особистим майном . Крім цього, на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача судові витрати, які поніс позивач по сплаті, державного мита та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Outcome: approved