overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому вказала, що їй на праві власності на підставі договору купівлі продажу від 05. 11. 1998 року належить 1\\2 частка домоволодіння № 45/38 по вул. Мічуріна в м. Бердянську Запорізької області. Інша 1\\2 частка належала її чоловікові [PERSON], який помер 09. 02. 2006 року, вона не отримала свідоцтво про прийняття спадщини, але фактично її прийняла, оскільки на момент смерті чоловіка мешкала разом з ним за вищевказаною адресою. В 2003 році вона зареєструвала в будинку відповідачів, однак вони ніколи не проживали в будинку, не сплачували за комунальні послуги, відразу виїхали на постійне місце проживання в Росію, але точної їх адреси вона не знає. Просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням. В судове засідання не явилась, в заяві просить розглянути справу за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає, проти заочного рішення не заперечує. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не явились, про день, час і місце слухання справи вважаються сповіщеними належним чином, і суд зі згоди позивача розглядає справу в заочному порядку на підставі ст. ст. 169,224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог [PERSON], виходячи з наступного. Як вбачається з копії договору купівлі продажу від 05. 11. 1998 року, посвідченого в приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу [PERSON], реєстр № 3024, власниками домоволодіння № 45\\38 по вул. Мічуріна Жуковського в м. Бердянську є в рівних частках [PERSON] і [PERSON]. Право власності зареєстровано у КП з технічної інвентаризації, про що свідчить інвентаризаційний напис. Згідно свідоцтва про смерть, 09 лютого 2006 року [PERSON] помер. Як вбачається з домової книги на вказане домоволодіння, 29. 07. 2003 році в будинку зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Позивачка зазначає, що відповідачі жодного дня в будинку не мешкали, за довідкою вуличного комітету № 28 дійсно не проживають за вищевказаною адресою більше, ніж один рік. Частина 2 ст. 405 ЦК України передбачає, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] з 2003 року в будинку не мешкають безпідставно, грошових коштів на оплату комунальних послуг не надають, свого майна не тримають, отже є підстави для визнання їх такими, що втратили право користування вказаним житловим приміщенням. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, вказавши, що відповідно до кредитного договору б/н від 15.02.2006р., укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк»та [PERSON], останній отримав кредит у розмірі 4500 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту, а також прийняв на себе зобовязання повернути кредит та сплачувати проценти за користуванням кредитом у розмірі 48 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. На теперішній час заборгованість за кредитом, відсотками та сума штрафу за несвоєчасно виконання грошових зобовязань за кредитним договором була не погашена, станом на 29.09.2011р. складає 16128,54 гривень, з них: 3097,59 гривень заборгованість за кредитом, 11786,73 гривень заборгованість за відсоткам за користування кредитом, 500 гривень штраф (фіксована частина), 744,22 штраф (відсоткова складова). Позивач просить стягнути цю суму з відповідача та понесені судові витрати по справі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі. Суд, приймаючи до уваги визнання відповідачем позову, на підставі ч.4 ст.174 ЦПК України вважає недоцільним досліджувати докази та задовольняє позов. Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) надає другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Суд встановив, що 15.02.2006 р. між ПАТ КБ «Приватбанк»та [PERSON] був укладений кредитний договір б/н від 15.02.2006р., відповідач отримав кредит у розмірі 4500 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту, а також прийняв на себе зобовязання повернути кредит та сплачувати проценти за користуванням кредитом у розмірі 48 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. На теперішній час заборгованість за кредитом, відсотками та сума штрафу за несвоєчасно виконання грошових зобовязань за кредитним договором не погашена, станом на 29.09.2011р. складає 16128,54 гривень. Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. До теперішнього часу відповідач зобов'язання по поверненню боргу не виконав. Суд вважає, що відповідач порушив майнові права позивача, тому стягує на користь позивача з відповідача суму боргу відповідно до наданого розрахунку заборгованості у розмірі 16 128 грн. 54 коп., а також судовий збір в розмірі 214,60 грн. Таким чином, загальна сума стягнення складає 16 343 грн. 14 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-12 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу, у якому вказала, що 19.10.1996 року між ними був зареєстрований шлюб. Від спільного життя мають неповнолітніх дітей, сина [PERSON], [INFO] та доньку Анастасію, [INFO], які мешкають з нею. З лютого 2012 року вони з чоловіком припинили шлюбно-сімейні відносини через несумісність характерів, різних поглядів на сімейне життя, що призвело до втрати почуття любові та поваги один до одного. Вважає, що родина розпалася остаточно й відновити шлюбні відносини неможливо. Відповідач в судове засідання не зявився, від нього надійшла заява з проханням розглянути справу в його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечував, на розірвання шлюбу згоден. Суд встановив, що сторони одружені з 19.10.1996 року (а.с.4). Від спільного життя мають неповнолітніх сина [PERSON], [INFO] та доньку Анастасію, [INFO], які мешкають з матірю. Судом також встановлено, що сторони дуже тривалий час не проживають разом, спільного господарства не ведуть, фактично припинили шлюбно-сімейні відносини через несумісність характерів. Таким чином, суд вважає, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені остаточно, тому суд розриває їхній шлюб. Спору про розділ майна та виховання дитини поки що не має.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-12 00:00:00

09.02.2012 року до суду з позовною заявою звернулася [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей. В своїй заяві вона вказала, що 02.11.2002 року вони з відповідачем уклали шлюб. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO], батьком яких в свідоцтві про народження записаний відповідач. В сімейному житті у них з відповідачем виникли складнощі, непорозуміння, в звязку з цими обставинами, вони близько півтора року проживають окремо. Відповідач добровільно не виконує свій батьківський обовязок не надає їй матеріальну допомогу на утримання їхніх неповнолітніх дітей, які знаходяться на її повному утриманні та вихованні, тому вона вимушена звернутися до суду. Вона працює, але коштів не вистачає. Відповідач їздить на заробітки за межі області, матеріально забезпечений, має можливість надавати допомогу на утримання дітей. Їй не відомо, чи доходи відповідача носять стабільний характер, тому просить стягувати кошти в твердій грошовій сумі. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити з мотивів викладених в позовній заяві. В судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнає, не заперечує проти задоволення позову. Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, вислухавши в судовому засіданні пояснення сторін, суд приходить до висновку, що відповідач дійсно являється батьком дітей, що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей ( а. с. 4, 5 ), згідно довідок виконкому Вовчоцької сільської ради за № 67 від 09.02.2012 року діти проживають з позивачкою та знаходиться на її утриманні ( а. с. 7). На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-12 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 02 вересня 2006 року. Від шлюбу сторони спільних дітей не мають. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Позивач просить суд розірвати шлюб з відповідачем, посилаючись на те, що з січня 2011 року проживають з відповідачем окремо, не ведуть спільно господарство, не підтримують шлюбних відносин. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив суд позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні підстави припинення шлюбу та позов визнала, до вказаних обставин суд застосовує вимоги ч.1 ст.61 ЦПК України. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. У судовому засіданні позивач наполягала на розірванні шлюбу, посилаючись на те, що примирення між нею та відповідачем не відбулося. Згідно до ч.2 ст.112 СК України, суд, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що причини, що спонукали сторони на розірвання шлюбу є обґрунтованими, оскільки судом достовірно встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження сім»ї не можливе, а тому позов підлягає задоволенню, сторони не підтримують шлюбних стосунків, не ведуть спільного господарства, позивач наполягає на розірванні шлюбу посилаючись на те, що примирення між ними не можливе.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-12 00:00:00

Позивач звернувсь до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що з 23 жовтня 2009 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, від якого мають неповнолітню доньку Кароліну, [INFO], сімейне життя з відповідачкою не склалося, оскільки в сім'ї відсутня взаємоповага та взаєморозуміння, постйно винокали сварки, втратив до відповідачки почуття любові та поваги, шлюбні відносини не підтрирмують, спільного господарства не ведукть, а тому вона вважає подальше збереження шлюбу неможливим і просить суд шлюб між ними розірвати. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просила суд позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнала проти розірвання шлюбу не заперечує. Так, відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як встановлено в судовому засіданні шлюб між сторонами був зареєстрований 23 жовтня 2009 року в відділі реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 1473. Дані обставини повністю підтверджуються поясненнями позивача, відповідачки, наданими копією свідоцтва про шлюб, копією свідоцтва про народження дитини. Також, судом встановлено, що сторони повністю припинили шлюбні відносини, між ними існують неприязні відносини. Так, позивач посилається на те, що вони втратили почуття любові та поваги один до одного. Тобто, судом встановлено, що шлюб між сторонами існує формально, а тому збереження сімї є не можливим. Так, згідно вимог ст. 110 Сімейного кодексу України право на предявлення позову про розірвання шлюбу належить одному з подружжя. Відповідно до вимог ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, суд вважає, що оскільки сторони повністю припинили подружні відносини, втратили повагу один до одного і продовження шлюбу буде суперечити їх інтересам, а тому позовні вимоги про розірвання шлюбу повністю обґрунтовані і підлягають до задоволення. Також, суд приймає до уваги визнання позову відповідачем, оскільки це не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], Дзержинський РВ ГУМВС України в Харківській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації, у якій зазначає, що позивач є власником квартири №21 по пр.. Леніна 39 в м. Харкові, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 18.11.1996 року № 1-96-69899, свідоцтво про право на спадщину за законом від 12.12.2010 року реєстр №5-8897, яке зареєстровано в КП Харківське БТІ, на нього відкритий особистий рахунок для сплати комунальних послуг. З відповідачкою з 03.03.1989 року позивач перебував у шлюбі, який розірвано 11.09.2007 року. Протягом останніх десяти років відповідачка з позивачем не проживає разом. Вона звільнила квартиру, зібрала усі свої речі, передала ключі від неї, однак не знялася з реєстраційного обліку, що порушує права позивача. У звязку з наведеним позивач просить позов задовольнити. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявилася. Про день та час розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, причин неявки суду не сповістила. За згодою позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та представлені докази приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що відповідачка не проживає у квартирі близько десяти років, квартира належить на праві власності позивачу, на підставі свідоцтва про право власності, місцезнаходження відповідачки позивачу не відоме. Відповідно до ст.. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його родини за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сімї були відсутніми з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжений наймачем, а в разі спору судом. Судом встановлено, що відповідачка відсутня у квартирі понад шість місяців, бажання вселитися у квартиру не висловлювала, питання про продовження строку не ставила, поважність причин відсутності суду не представила. За таких обставин суд визнає [PERSON] такою, що втратила право користування житловою площею в квартирі № 21 будинку № 39 по пр.. Леніна в м. Харкові та зобовязує Дзержинський РВ ХМУ ГУМВСУ в Харківській області анулювати реєстрацію відповідача в установленому законом порядку. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], Дзержинський РВ ГУМВС України в Харківській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації, у якій зазначає, що квартира № 55 в будинку 54-а по пр.. Перемоги в м. Харкові на праві власності належить позивачу на підставі договору дарування, посвідченого 13 березня 2006 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі № 363. Цей договір було зареєстровано в КП Харківське міське бюро технічної інвентаризації13.03.2006 року під реєстраційним № 13958887. Квартира №55 по пр.. Перемоги, 54-а в м. Харкові є двокімнатною, ізольованою, житловою площею 28,1 кв.м., загальною площею 47,2 кв.м., розташованою на пятому поверсі девятиповерхового будинку. Згідно довідки з місця мешкання № 75 від 01.06.2011 року, в суперечній квартирі зареєстровані два чоловіка: позивач та відповідач по справі. З відповідачем у них склалися стійкі неприязні стосунки, сторони не можуть знайти порозуміння. Відповідач неодноразово був судимий. На неодноразові прохання знятися з реєстрації відповідач відповідає відмовою. В квартирі не мешкає, нею не цікавиться, його речей в квартирі немає. У звязку з наведеним позивач просить позов задовольнити. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявиdся. Про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причин неявки суду не сповістив. За згодою позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та представлені докази приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що відповідач не проживає у квартирі більше шести місяців, квартира належить на праві власності позивачу, на підставі свідоцтва про право власності, місцезнаходження відповідача позивачу не відоме. Відповідно до ст.. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його родини за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сімї були відсутніми з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжений наймачем, а в разі спору судом. Судом встановлено, що відповідач відсутній у квартирі понад шість місяців, бажання вселитися у квартиру не висловлював, питання про продовження строку не ставив, поважність причин відсутності суду не представив. За таких обставин суд визнає [PERSON] таким, що втратив право користування житловою площею в квартирі № 55 будинку № 54-а по пр.. Перемоги в м. Харкові та зобовязує Дзержинський РВ ХМУ ГУМВСУ в Харківській області анулювати реєстрацію відповідача в установленому законом порядку. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позивач в обґрунтування своїх вимог за позовом зазначила, що вона перебуває з відповідачем у шлюб з 20 серпня 2004 року (свідоцтво про одруження 1-ВЛ № 063940, актовий запис № 680). Від сумісного життя сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем, та знаходиться на її утриманні. З грудня 2011 року відповідач пішов з сімї, і до теперішнього часу з сімєю не проживає, матеріальну допомогу на утримання та виховання дитини не надає. Відповідач офіційно не працює. У судове засідання позивач не зявилася, про дату та час слухання справи була повідомлена судом своєчасно та належним чином, в матеріалах справи є її заява в якій вона просить суд розглядати її позов у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить стягнути з відповідача аліменти у розмірі ј частки від доходу відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму мінімуму для дитини відповідного віку . Відповідач в судове засідання не зявився, про дату та час слухання справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином, заяви про розгляд справи за своєї відсутності до суду не надавав. Враховуючи, що розгляд справи відбувається у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 179 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають з відповідачем у шлюбі з 20 серпня 2004 року (свідоцтво про одруження 1-ВЛ № 063940, актовий запис № 680). Від сумісного життя сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем, та знаходиться на її утриманні. Відповідач є батьком дитини (свідоцтво про народження, видане відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову №2 Харківського міського управління юстиції, серії 1-ВЛ № 066743). З грудня 2011 року відповідач пішов з сімї, і до теперішнього часу з сімєю не проживає, матеріальну допомогу на утримання та виховання дитини не надає. З позову вбачається, що відповідач офіційно не працює. Згідно зі ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст.183 Сімейного Кодексу України частина заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Суд вважає необхідним визначити розмір аліментів у частці від доходу відповідача з урахуванням вимог позивача у розмірі 1/4 частки від доходу відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальний стан сторін, стан здоровя дитини, наявність на утриманні у платника аліментів інших неповнолітніх дітей. Згідно зі ст. 217 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах суми виплати за один місяць. На основі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-12 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~позивач звернулась до суду з позовом , в якому просить стягнути з відповідача невиплачену заробітну плату в сумі 37014,00 грн.. Оскільки відповідач добровільно її не сплачує, просить стягнути суму заборгованості в судовому порядку. В судовому засіданні позивач позовні вимоги уточнив, просить стягнути заборгованість по заробітній платі в сумі 35695,88 грн., пояснення дав аналогічні викладеним у позовній заяві. Просить уточнений позов задоволити. Представник відповідача в судовому засіданні уточнений позов визнала, пояснила, що заборгованість утворилася внаслідок важкого фінансового становища підприємства, згідний сплачувати борг. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що уточнений позов слід задоволити. Судом встановлено, що позивач з 1977 року працює у відповідача на посаді електромайстром звязку Згідно довідки №31 від 12.03.2012р., у відповідача утворилася перед позивачем заборгованість за період за 2010-2012р.р. сумі 35695,88 грн., яку слід з нього стягнути. Згідно ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно, в робочі дні, у строки передбачені колективним договором, але не більше двох разів на місяць, через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Оскільки відповідач порушив вимоги ст.115 КЗпП України, а тому уточнений позов підлягає задоволенню. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: approved