Jurisdiction: civil
Date: 2012-02-28 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з названим позовом, мотивуючи тим, що між ними та відповідачем, який працював водієм автонавантажувача було укладено договір про повну матеріальну відповідальність. Відповідач [PERSON] працював у позивача в період з 24.05.2010 року по 14.09.2010 року, коли був звільнений за систематичне невиконання умов трудового договору згідно ст.40 КЗпП України та під час роботи повністю привів у негідність автонавантажувач, чим завдав збитків позивачам на суму 9600 грн., які просять стягнути з відповідача на свою користь. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] позов підтримала та суду показала, що відповідач безвідповідально відносився до виконання своїх трудових обов»язків, не слідкував за технічним станом автонавантажувача, рівнем масла в двигуні, що привело до пошкодження, фактично знищення автонавантажувача. Зазначене було встановлено комісією, яка склала акт огляду навантажувача та виявила те, що в паливному баці автонавантажувача сміття, пісок, паливні трубки забиті, клеми акумулятора зношені, підгорілі, що приводило до перегріву проводів. Під час роботи відповідач замовляв різні запчастини до навантажувача, які купувались позивачами, а всього запчастини та коробка передач коштували 9600 грн.. Просить позов задовольнити, так як названі збитки спричинені з вини відповідача. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав у повному обсязі та суду показав, що він працював на підприємстві позивача всього 3 місяці, перший місяць з випробувальним терміном та весь час тільки і займався ремонтами трьох автонавантажувачів, які був у дуже поганому технічному стані. Заяву про звільнення він подав за власним бажанням, а тому позивач звільнив його з помсти за те, що він пішов з роботи та намагається перекласти на нього відповідальність за непридатність автонавантажувача, що є на його думку безпідставним, а тому просить відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог та суду пояснив, що відповідач є його сином та дуже відповідальною людиною. Договір про повну матеріальну відповідальність він підписав, бо був змушений до цього роботодавцем під час прийняття його на роботу. Син розуміється на техніці, а тому всю увагу приділяв автонавантажувачу, який був взагалі непридатний до експлуатації. Син постійно ремонтував навантажувачі та не зміг працювати на підприємстві в силу свого захворювання, отриманої черепно-мозкової травми, тоді як на підприємстві платили незначну заробітну плату, а тому він звільнився, після чого позивачі вирішили нагріти на йому руки, безпідставно звернулись до суду з позовом про відшкодування збитків, які син не спричиняв. Представник відповідача за угодою адвокат [PERSON] в судовому засіданні заперечила щодо задоволення позову, вважає позов безпідставним та необґрунтованим, суду показала, що відповідач відпрацював на підприємстві три місяці, під час чого тільки і займався ремонтом автонавантажувача, якого йому під звіт як матеріально-відповідальній особі не передавали. Угода про повну матеріальну відповідальність відповідача та трудовий договір позивачем не підписані, а тому є недійсними, крім цього водій автонавантажувача не відноситься до переліку професій, з якими укладаються договори про повну матеріальну відповідальність за законом, вина відповідача в тому, що навантажувач вийшов з ладу, не доведена позивачами та всі їх звинувачення безпідставні, а тому просить відмовити позивачам у задоволенні позову. Суд, заслухавши сторони та представників, оглянувши та дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, прийшов до висновку щодо необґрунтованості позовних вимог, необхідності відмови в задоволенні позову по таким підставам. Як встановлено в судовому засіданні, не заперечується сторонами, наказом генерального директора ТОВ ХМК «Укрцинк» №18-к від 24.05.2010 року відповідача [PERSON] було прийнято на роботу до позивача на посаду водія автокара з 24.05.2010 року з випробувальним терміном 1 місяць. Під час працевлаштування відповідач [PERSON] підписав трудовий договір, договір про повну матеріальну відповідальність, тоді як роботодавцем названі документи підписані не були, а тому в силу ст. 639 ч.3 ЦК України щодо форми письмового договору є неукладеними. На протязі роботи відповідача на посаді водія автонавантажувача на підприємстві позивача, до 14.09.2010 року [PERSON] виконувались роботи як за його посадою так і ремонтні роботи автонавантажувачів, які були у незадовільному стані, а тому позивачами як і до прийняття на роботу відповідача так і під час роботи, після звільнення відповідача, проводились ремонтні роботи навантажувачів, внаслідок чого придбавались різні деталі та запчастини, акумулятор, коробка передач до автонавантажувача, а всього придбали автозапчастин на загальну суму 9600грн., а тому звернулись до суду з позовом до відповідача, вважаючи, що саме з його вини спричинено їм матеріальної шкоди через ремонти автонавантажувача. Свої вимоги про необхідність стягнення з відповідача матеріальної шкоди позивачі обгрунтовують тим, що в діях відповідача наявна вина щодо пошкодження автонавантажувача, так як відповідач безвідповідально ставився до своїх обов»язків, не доглядав за автонавантажувачем, не перевіряв рівня масла в двигуні, що привело до передчасного виходу з ладу двигуна автонавантажувача, в паливному баку виявлено пісок, сміття, паливні трубки забиті, що підтверджують актом огляду транспортного засобу від 14.09.2010 року, який складений комісійно посадовими особами позивачів, та який відмовився підписати відповідач, не погоджуючись з ним. Суд вважає названий акт неналежним доказом, який складений без відповідних підстав, а названі посилання позивачів безпідставними та необґрунтованими, так як позивачами не надано суду будь яких доказів щодо їх посилань на безвідповідальне ставлення відповідача до своїх обов»язків водія, навпаки, позивачами надано до суду журнал обліку роботи та ремонту автопогрузчика, з якого вбачається, що відповідачем постійно та систематично як експлуатувався так і ремонтувався автонавантажувач. Ремонт навантажувача не входить в посадові обов»язки водія, названа робота свідчить про належне та відповідальне ставлення відповідача до своїх обов»язків, бажання працювати на підприємстві. Крім цього суд відносить несправності автонавантажувача до категорії нормального виробничо-господарського риску, так як автонавантажувачі на підприємстві не нові, проводився капітальний ремонт автонавантажувача, замінювалась коробка передач, яка зі слів представника позивача знову стала непридатною для експлуатації, однак доказів непридатності коробки передач до експлуатації суду не надано. Судом не приймаються до уваги посилання позивачів на те, що наявність в паливному баку сміття, піску свідчить про безвідповідальне ставлення відповідача до своїх обов»язків, так як суду позивачами не надано будь яких доказів щодо відсутності піску та сміття в баку на час прийняття на роботу відповідача, відомостей щодо промивки паливного баку, якості палива, умов зберігання автонавантажувача, забезпечення яких покладено саме на позивачів. Крім цього, наявність на акумуляторі автонавантажувача зношених та підгорілих клем свідчить про посилену експлуатацію навантажувача, новий акумулятор був придбаний 21.09.2010 року, що підтверджується видатковою накладною № ВВ-0004070, тобто після звільнення відповідача з роботи, доказів того, що на автонавантажувач при прийнятті на роботу відповідача було встановлено новий акумулятор, який прийшов у негідність за час роботи відповідача та з його вини, суду не надано, а тому зношеність клем та акумулятора слід віднести до нормального виробичо-господарського риску. Вищенаведене підтверджується також наказом про звільнення відповідача від 14.09.2010 року № 40-к, з якого вбачається, що відповідач звільнений з роботи з посади водія автонавантажувача з 14.09.2010 року за ст.40п.2 КЗпП України за невідповідність працівника займаній посаді) за його власною заявою, що заперечується відповідачем, який подавав заяву про звільнення за власним бажанням з роботи. Позивачами надано суду в підтвердження розміру спричинених збитків розрахункові документи, видаткові накладні про придбання позивачами деталей та запчастин для ремонту автонавантажувача, що свідчать про те, що позивачами купувались запчастини для ремонту автонавантажувачів. Судом не приймаються названі докази як належні в доказуванні вини відповідача щодо розміру спричинених збитків, так як суду не надано доказів того, що саме дії відповідача спричиняли виход з ладу окремих запчастин чи механізмів автонавантажувача, запчастини придбавались протягом всього часу роботи відповідача а також і до прийняття на роботу, після звільнення з роботи [PERSON], що сприймається судом як нормальний виробничо-господарський ризик та затрати на утримання автонавантажувача. Позивачі як на підставу обґрунтування своїх вимог посилаються на ст.ст.130, 134,135-1,136 КЗпП України. Суд вважає названі посилання безпідставними по таким причинам. Позов не підлягає задоволенню відповідно до вимог ст.130 ч.4КЗпП України, згідно якої на працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського риску. Відповідно до ст.134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність відповідно до законодавства у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, коли між працівником і підприємством відповідно до ст.135-1 КЗпП укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або інших цілей. Відповідно до вимог ст.135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність можуть бути укладеними з працівниками, які займають посади, або виконують роботи, безпосередньо зв»язані із зберіганням, обробкою, продажем(відпуском) перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджується в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. [PERSON] Міністерства праці та соціальної політики№146/06/186-88 від 27.05.2008 року перелік посад і робіт, що заміщуються чи виконуються працівниками, з якими можуть укладатись письмові договори про повну матеріальну відповідальність затверджений постановою Державного комітету Ради міністрів СРСР з праці та соціальних питань і секретаріатом Всесоюзної центральної ради професійних спілок від 28.12.1977 року, діє до цього часу. Переліком № 447/24 не передбачено посаду водія автонавантажувача як матеріально-відповідальну особу, а тому укладення з відповідачем договору про повну матеріальну відповідальність вважається судом таким, що суперечить вимогам діючого законодавства. Крім цього, відповідачу не передавався під відповідальне збереження та відповідальність ні за договором, ні за одноразовою довіреністю будь який автонавантажувач, а тому суд не приймає до уваги посилань представника позивача на те, що відповідач був матеріально-відповідальною особою. [PERSON] ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. [PERSON] ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, аналізуючи наведені норми закону та наявні в справі докази, суд прийшов до висновку щодо відсутності вини відповідача [PERSON] у виході з ладу автонавантажувача позивача, договір про повну матеріальну відповідальність відповідача є таким, що суперечить вимогам закону та є неукладеним, тобто таким, що не створює ніяких юридичних наслідків для відповідача, а тому правові підстави для стягнення з відповідача матеріальної шкоди, покладення на відповідача матеріальної відповідальності за шкоду, заподіяну підприємству, відсутні, в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed