Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-03 00:00:00

В липні 2011 року [PERSON] звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що на підставі рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 05.08.2010 року відповідач [PERSON] зобовязаний сплачувати їй аліменти на утримання повнолітньої дочки [PERSON], [INFO], в звязку з її навчанням, в розмірі 300 грн. щомісячно, проте він ухиляється від виконання свого обовязку, в результаті чого утворилась заборгованість по аліментам, а тому вона має право на одержання неустойки за прострочення їх сплати в сумі 6330 грн., яку позивачка і просила стягнути з відповідача на свою користь. Рішенням Бахмацького районного суду 01 вересня 2011 року позов [PERSON] задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] неустойку за прострочення сплати аліментів в розмірі 6330 грн., а також 63 грн. 30 коп. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати зазначене рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказує, що судом безпідставно стягнуто пеню за період з 01.09.2010 р. по 11.07.2011 р. і наполягає на тому, що його вина у несплаті аліментів відсутня, оскільки він кожного місяця сплачував певну суму, проте зазначені обставини залишились поза увагою суду. Вислухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що станом на 11.07.2011 року розмір заборгованості відповідача по сплаті аліментів складає 2300 грн., а розмір неустойки за розрахунком позивача 6330 грн., при цьому суд не знайшов підстав для зменшення розміру неустойки. Проте з даним висновком апеляційний суд погодитись не може з таких підстав. Судом встановлено, що рішенням Бахмацького районного суду від 09 вересня 2010 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання повнолітньої доньки [PERSON], [INFO], на період її навчання, в розмірі 300 грн. щомісячно, починаючи з 05.08.2010 р. і до закінчення навчання, до 05.07.2013 р. Відповідно до статті 195 СК України, який набув чинності з 1 січня 2004 року, заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається державним виконавцем виходячи з фактичного заробітку (доходу), одержаного боржником за час, протягом якого стягнення не провадилося, або одержуваного ним на момент визначення розміру заборгованості. Якщо боржник у цей період та на час визначення заборгованості не працював, така заборгованість визначається виходячи з середньої заробітної плати для даної місцевості. У разі спору розмір заборгованості визначається судом. \~Згідно статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Визначаючи розмір неустойки, суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість по аліментам виникла з вересня 2010 року і відповідачем повністю не погашена. Проте суду слід було зясувати, чи мало місце повідомлення державним виконавцем боржника про наявність заборгованості зі сплати аліментів та про строк її погашення, оскільки саме з цієї дати слід нараховувати пеню за кожен день прострочення виплати заборгованості до повного її погашення. Апеляційним судом встановлено, що державний виконавець повідомив боржника [PERSON] про наявність у нього заборгованості по сплаті аліментів не раніше серпня 2011 року, що підтверджується матеріалами справи. 05.09.2011 року заборгованість по аліментах [PERSON] була погашена у повному обсязі. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядує цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі заяв сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Зі змісту позовної заяви [PERSON] встановлено, що нею заявлені вимоги про стягнення неустойки (пені) по виплаті аліментів за період з 05.08.2010 р. по 11.07.2011 р. Враховуючи викладене вище, заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки відсутні законні підстави для нарахування неустойки (пені) за період з вересня 2010 року по серпень 2011 року.

Outcome: dismissed