Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про припинення права власності на 1/3 частку в квартирі. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що йому на праві приватної власності належить 2/3 частини квартири, що розташована в [ADDRESS]. Вказана частка в квартирі належить йому на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 12.05.1995 року, виданим виконкомом Львівської міської Ради народних депутатів, № ЛО1493 та договору дарування 1/3 частини квартири від 25.06.1996 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованим в реєстрі за №696. Відповідно відповідачці –[PERSON] належить 1/3 частина вказаної квартири. Позивач вказує на те, що відповідачка своїми протиправними діями створює йому перешкоди у користуванні квартирою у вигляді заміни замків та не допуску його до квартири. Внаслідок вказаних дій відповідачки, він будучи співвласником квартири фактично позбавлений можливості користуватись такою. В зв’язку з неправомірними діями відповідачки та неможливістю поділу вказаної квартири а також тим, що частка відповідачки є незначною просить припинити право власності останньої з виплатою їй компенсації. В ході судового розгляду позивачем було збільшено позовні вимоги, в результаті чого він просив визнати за ним право власності на 4/5 частин спірної квартири в зв’язку з тим, що ним було здійснено ремонт в такій, та визнати за відповідачкою право власності на 1/5 частину квартири та припинити право власності [PERSON] на 1/5 частку. Відповідачка звернулась до суду із зустрічним позовом, та просить в задоволенні первісного позову відмовити та визнати за нею право власності на 1/3 частку квартири, а відповідно за [PERSON] на 2/3 частин квартири, що розташована в [ADDRESS] та складається з наступних приміщень: коридору позначеного в поверховому плані цифрою коридору «15-1»площею 18,1 м. кв., кімнати позначеної в поверховому плані цифрою «15-2»площею 17,0 м. кв., кімнати позначеної в поверховому плані цифрою «15-3»площею 26,0 м. кв., гардеробу позначеного в поверховому плані цифрою «15-4» площею 9,3 м. кв., вбиральні позначеної в поверховому плані цифрою «15-5»площею 5,4 м. кв., душової позначеної в поверховому плані цифрою «15-6»площею 1,1 м. кв., кухні позначеної в поверховому плані цифрою «15-7»площею 17,6 м. кв., коридору позначеного в поверховому плані цифрою «15-8»площею 0,9 м. кв., балкону позначеного в поверховому плані цифрою «15-9»площею 0,6 м. кв., комірки позначеної в поверховому плані цифрою «15-10»площею 0,6 м. кв., кімнати позначеної в поверховому плані цифрою «15-11»площею 22,2 м. кв., коридору позначеного в поверховому плані цифрою «15-12»площею 11,4 м. кв., тераси позначеної в поверховому плані цифрою «15-13»площею 4,6 м. кв., суміщеного санвузла позначеного в поверховому плані цифрою «15-14»площею 6,9 м. кв., сауни позначеної в поверховому плані цифрою «15-15»площею 2,2 м. кв., кімнати позначеної в поверховому плані цифрою «15-16»площею 16,8 м. кв. Зустрічні позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона являється власником 1/3 частини спірної квартири. Оскільки, позивачем не доведено відсутності можливості поділу в натурі спірної квартири, не надано жодних належних та допустимих доказів щодо того, що спільне володіння та користування майном є неможливим та таке припинення не завдасть істотної шкоди її інтересам просить в задоволенні первісного позову відмовити, задовольнивши зустрічний. У судовому засіданні представник [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти задоволення зустрічних позовних вимог заперечувала. Представник [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти задоволення первісного позову та просив в задоволенні такого відмовити, задовольнивши зустрічний. Також, вказав на тому, що в силу вимог ч. 2 ст. 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а позивачем вказані вимоги не виконані. Заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд встановив наступне: З Свідоцтва про право власності на квартиру від 12 травня 1995 року, №ЛО1493, виданого виконкомом Львівської міської ради народних депутатів вбачається, що власниками квартири, що знаходиться за адресою: вул. Конопницької 12/15 у м. Львові зазначено [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. 25 червня 1999 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було укладено угоду про виділення часток в спільній сумісній власності та про зміну форми власності, посвідчену приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] Відповідно до якої сторони домовилися змінити право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: вул. Конопницької 12/15 у м. Львові з спільної сумісної власності на спільну часткову власність, та визнали за кожним по 1/3 ідеальній частині. З договору дарування 1/3 частини квартири, який було посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованим в реєстрі за №2396, вбачається, що [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняв у дар 1/3 частину квартири [ADDRESS]. Судом встановлено, що на даний час співвласниками спірної квартири являються [PERSON], частка якого становить 2/3 частини, та [PERSON] частка якої становить 1/3 частину. Як встановлено судом, що на початку 1997 року, з метою покращення житлових умов та збільшення житлової площі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було здійснено реконструкцію вказаної квартири з розширенням за рахунок горища. Згідно ст. 357 ЦК України співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. З проектних пропозицій перепланування квартири №15 з влаштуванням житлових приміщень в об’ємі горища на вул. Конопницької №12 у м. Львові від 2000 року вбачається, що такі були виготовлені на замовлення [PERSON]. З погодження управління охорони історичного середовища від 19.05.2003 року № 06/657 вбачається, що [PERSON] було погоджено проектні пропозиції щодо перепланування квартири №15 з влаштуванням мансардних приміщень у будинку №12 на вул. Конопницької. А отже, як вбачається з наведеного позивачем не надано належних доказів на підтвердження його покликань щодо того, що вказана реконструкція була здійснена ним особисто, та за його кошти, в той час відповідачкою надано докази того, що така також приймала участь в проведенні реконструкції, оскільки, вона виступала замовником відповідної технічної документації та здійснювала погодження такої. Стаття 365 ЦК України визначає, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. А отже, як вбачається з наведеного позивач вправі ставити вимоги про припинення права власності на частку [PERSON] в спірній квартирі лише за умови дотримання вимог, визначених у ч. 1 ст. 365 ЦК України. Крім того, згідно ч. 2 ст. 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Позивачем, на час розгляду справи судом, не надано доказів про відсутність можливості поділу в натурі спірної квартири, доказів того, що спільне володіння і користування майном є неможливим і таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам відповідачки, а також позивачем не виконано вимоги щодо внесення на депозитний рахунок суду вартості частки. Стаття 383 ЦК України визначає, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Згідно технічного висновку про стан конструкції житлового будинку №12 та влаштованого мансардного поверху в об’ємі існуючого горища для квартири №15 на вул. Конопницької у м. Львові від 2012 року, складеного ФОП [PERSON] (ліцензія АВ №391057 від 28 грудня 2007 року) – будинок №12 на вул. Конопницької у м. Львові знаходиться у задовільному технічному стані. Влаштований мансардний поверх в об’ємі горища для спірної квартири відповідає діючим вимогам ДБН та не погіршує несучої здатності основних конструктивних елементів (фундаментів, стін, перекриття) житлового будинку, а вище вказана квартира придатна до експлуатації. З заяв сусідів –жильців будинку №12 по вул. Конопницької в м. Львові від 24 лютого 2012 року вбачається, що такі не заперечують про проведення [PERSON] реконструкції належної їй квартири за рахунок горища даного будинку та проведена реконструкція жодним чином не порушує їхні права. Стаття 331 ЦК України визначає, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Стаття 328 ЦК України визначає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Доказів порушення реконструкцією та розширенням спірної квартири в багатоквартирному житловому будинку прав будь - яких осіб чи наявності звернень третіх осіб щодо порушення їх прав будівництвом, суду не надано. Сторони цю обставину не заперечили. Крім того, відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Так як ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 р., норми ст. 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 р., а отже визнання права власності за набувальною давністю на підставі рішення суду стало можливим лише з 1 січня 2011 р. Судом встановлено, що сторони починаючи з часу набуття права власності на спірну квартиру та здійснення реконструкції відкрито користуються такою починаючи з 1997 року, а отже у загальний термін відкритого володіння становить понад 10-ть років. Стаття 328 ЦК України визначає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В силу положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 57 ЦПК України визначає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 2 статті 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Позивачем [PERSON] не надано суду належних та допустимих доказів тих обставин на які він покликається в своїх позовних вимогах, а тому такі судом до уваги не приймаються. В свою чергу відповідачкою [PERSON] надано належні докази правомірності її права власності на 1/3 частину переобладнаної квартири, яка знаходиться на вул. Конопницької, 12/15 у м. Львові, та позивачем, шляхом звернення до суду оспорюється її право власності. Враховуючи те, що проведена реконструкція та розширення квартири не порушує права третіх осіб, така здійснена у відповідності вимогам ДБН, давність та відкритість володіння спірною квартирою, а тому суд вважає за можливе в задоволенні первісного позову відмовити, та задовільнити зустрічний.

Outcome: approved