Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-06 00:00:00

[PERSON], діючи за дорученням в інтересах [PERSON] звернувся через Рахівський районний суд Закарпатської області із позовом до [PERSON] про визнання права власності на спільне сумісне майно та розподіл майна, що являється спільною сумісною власністю подружжя. Із позовної заяви вбачається, що із громадянином [PERSON], [INFO]., позивачка перебуває у зареєстрованому шлюбі, який ними було укладено у виконкомі Косівськополянської сільської ради Рахівського району, Закарпатської області, про що вчинено відповідний запис акта про одруження за № 5 від 30.01.1987 року. На вихованні та утриманні подружжя знаходиться малолітній син, [PERSON], [INFO]., який проживає разом із позивачкою. Із-за певних причин сторони припинили спільне проживання у шлюбі, не ведуть спільне господарство, внаслідок чого на даний час виникла потреба розподілу спільного сумісного майна, нажитого подружжям за час спільного проживання в шлюбі. Предметом судового розподілу на день розгляду справи у суді являється рухоме майно, набуте сторонами за час їхнього проживання у шлюбі, яким є легковий автомобіль DAI TUCSON»2008 року випуску та легковий автомобіль BENC»1999 року випуску, вартість яких у відповідності до висновків/досліджень вартості транспортних засобів, виданих ПП [PERSON], становить 245.486,40 (двісті сорок п'ять тисяч чотириста вісімдесят шість грн. 40 коп.), з яких 147.737,60 (сто сорок сім тисяч сімсот тридцять сім грн. 60 коп.) становить вартість легкового автомобіля UNDAI TUCSON»2008 року випуску, 97.748,80 (дев'яносто сім тисяч сімсот сорок вісім грн. 70 коп.) - легкового автомобіля EDES-BENC»1999 року випуску. Оскільки, як зазначено у позовній заяві, відповідно до положень статті 22 Кодексу про шлюб та сім'ю УРСР (в редакції 1969 р.), ст.60, ч.1 ст.70 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності і у разі його поділу частки дружини та чоловіка є рівними, але відповідно до положень частини 3 статті 70 Сімейного кодексу України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, позивачка, посилаючись на те, що рухоме майно, яке є предметом даного судового розподілу, в цілій частині зареєстровано за відповідачем, гр-ном [PERSON], вважає, що його діями порушується її право приватної спільної сумісної власності на дане рухоме майно, що набуте ними, як подружжям, за час спільного проживання у зареєстрованому шлюбі, у зв'язку із чим просила у формі представництва визнати за право спільної сумісної власності на легковий автомобіль «HYUNDAI TUCSON»2008 року випуску, номер кузова [NUMBER], номер двигуна [NUMBER], легковий автомобіль BENC»1999 року випуску, номер кузова [NUMBER], д.н.[NUMBER] та винести судове рішення, за яким розділити рухоме майно, що являється спільною сумісною власністю, залишивши у її користуванні та володінні легковий автомобіль YUNDAI TUCSON»2008 року випуску, номер кузова [NUMBER], номер двигуна [NUMBER], залишивши у користуванні та володінні відповідача легковий автомобіль EDES-BENC»1999 року випуску, номер кузова [NUMBER], д.н.[NUMBER]. Просила стягнути із відповідача на її користь судові витрати. В ході судового розгляду справи представник позивачки, [PERSON], подав заяву про збільшення позовних вимог та залучення до участі у розгляді справи співвідповідачів, мотивуючи дані дії наступними обставинами. Також, в ході досудового розгляду справи позивачці стало відомо про те, що виконавчим комітетом Косівськополянської сільської ради Рахівського району, Закарпатської області у 2007 році винесено рішення «Про оформлення права власності на житловий будинок», за яким за відповідачем у с. Косівська Поляна, Рахівського району, Закарпатської області зареєстровано житловий будинок [NUMBER] в цілій частині та видано відповідне свідоцтво. Враховуючи наведене, позивачкою з поважних причин пропущено строк звернення до суду за захистом порушеного права, оскільки, з відповідачем вона не проживає вже тривалий час, внаслідок чого в судах першої інстанції ними, сторонами, почергово закладалися позови про розірвання шлюбу, рішення, яке піддається судовому оскарженню, являється правовим актом індивідуальної дії, винесено за одноособовою заявою відповідача, позивачці органом місцевого самоврядування не надавалося, у зв'язку із чим позивачка не знала та не могла знати про існування такого рішення. Крім того, як заявлено у позовній заяві, у відповідності до положень частини 5 статті 267 ЦК України, заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності, а якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту, а позовна давність відповідно до положень пункту 4 частини 1 статті 268 ЦК України не поширюється на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право. Представник збільшив позовні вимоги в частині скасування рішення органу місцевого самоврядування та свідоцтва про право власності на нерухоме майно, просив залучити до участі у розгляді справи у якості співвідповідача -виконавчий комітет Косівськополянської сільської ради Рахівського району, Закарпатської області та КП «БТІ»Рахівської районної ради Закарпатської області, оскільки рішення, яке буде прийнято судом при вирішенні даного спору, може вплинути на права та обов'язки зазначених вище юридичних осіб. Остаточними позовними вимогами згідно заяви про збільшення позовних вимог являлася вимога про поновлення строку звернення до суду за захистом порушеного права, скасування в частині Ѕ рішення виконавчого комітету Косівськополянської сільської ради Рахівського району, Закарпатської області № 165 від 26.10.2007 року «Про оформлення права власності на житловий будинок», за яким за гр-ном [PERSON] у с. Косівська Поляна у цілій частині зареєстровано житловий будинок [NUMBER], скасування в частині Ѕ свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Косівськополянської сільської ради Рахівського району, Закарпатської області у 2007 році, за яким за гр-ном [PERSON] у с. Косівська Поляна зареєстровано житловий будинок [NUMBER], визнання за громадянкою [PERSON], [INFO]., мешканкою [ADDRESS], права спільної сумісної власності на легковий автомобіль TUCSON»2008 року випуску, номер кузова [NUMBER], номер двигуна [NUMBER], на легковий автомобіль BENC»1999 року випуску, номер кузова [NUMBER], д.н.[NUMBER], на житловий будинок [NUMBER], що розташований у [ADDRESS] та розподілу рухомого майна, що являється спільною сумісною власністю, шляхом залишення її у користуванні та володінні легковий автомобіль AI TUCSON»2008 року випуску, номер кузова [NUMBER], номер двигуна [NUMBER] та залишення у користуванні та володінні відповідача, громадянина [PERSON], [INFO]., мешканця [ADDRESS] - легковий автомобіль BENC»1999 року випуску, номер кузова [NUMBER], д.н.[NUMBER]. Судові витрати просила стягнути в її користь із відповідача. В судове засідання позивач [PERSON], яка діє через свого представника не з'явилася. Її представник [PERSON], також не з'явився в судове засідання, однак надав суду письмову заяву, в якій просив суд слухати справу у його відсутності на задоволенні збільшених позовних вимог наполягає, просить задовольнити їх у повному обсязі. Виконавчим комітетом Косівськополянської сільської ради Рахівського району, Закарпатської області до суду через його канцелярію надіслано лист, в якому просить справу розглядати у відсутності їх представника, позовні вимоги визнають, заперечень проти заявленого позову не мають. Представник КП «БТІ»Рахівської районної ради Закарпатської області, [PERSON], збільшені позовні вимоги визнав в частині, скасування рішення органу місцевого самоврядування щодо реєстрації за відповідачем [PERSON], в цілій частині житлового будинку, що являється спільною власністю подружжя та визнання права спільної часткової власності подружжя на нерухоме майно, проти задоволення позовних вимог в цій частині не заперечує. Щодо визнання права спільної сумісної власності на легкові автомобілі стверджує, що такі вимоги не можуть пред'являтися до КП «БТІ», тому їх вирішення залишає на розсуд суду. Відповідач, [PERSON], в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином в порядку положень частини 9 статті 74 ЦПК України. Крім того в матеріалах справи міститься повідомлення про вручення поштового відправлення отримане [PERSON] У відповідності до положень статті 38 ЦПК України сторона, третя особа, особа, яка відповідно до закону захищає права, свободи чи інтереси інших осіб, а також заявники та інші заінтересовані особи в справах окремого провадження (крім справ про усиновлення) можуть брати участь у цивільній справі особисто або через представника. Особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника. Суд не позбавив відповідача, [PERSON], взяти особисто участь у судових засіданнях або доручити представництво своїх інтересів третім особам, а тому вважається, що його процесуальні права судом не порушено, а сторона справи ними не скористалась у порядку та формі, передбаченими чинним законодавством. Заслухавши представника відповідача, [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. У ході судового розгляду справи та дослідження її матеріалів судом достовірно встановлено, що позивачка із відповідачем, громадянином [PERSON], [INFO]., перебуває у зареєстрованому шлюбі. Шлюб сторонами укладено у виконкомі Косівськополянської сільської ради Рахівського району, Закарпатської області, про що вчинено відповідний запис акта про одруження за № 5 від 30.01.1987 року. На вихованні та утриманні подружжя знаходиться малолітній син, [PERSON], [INFO]., який на день звернення позивачки до суду проживає разом із нею. Із-за певних об'єктивно-суб'єктивних причин сторони припинили спільне проживання у шлюбі, не ведуть спільне господарство, внаслідок чого позивачка звернулася до суду із позовом про розподіл спільного сумісного майна, нажитого ними, як подружжям, за час спільного проживання в шлюбі. Матеріалами справи встановлено, що предметом судового розподілу являється нерухоме та рухоме майно, набуте подружжям за час їхнього проживання у шлюбі, яким є, житловий будинок [NUMBER], що розташований у [ADDRESS] легковий автомобіль TUCSON»2008 року випуску та легковий автомобіль BENC»1999 року випуску. Все спірне майно, згідно правовстановлюючих документів, а саме - свідоцтва про реєстрацію легкового автомобіля BENC»1999 року випуску, реєстраційного сертифіката на легковий автомобіль TUCSON»2008 року випуску та свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Косівськополянської сільської ради Рахівського району, Закарпатської області у 2007 році, належить на праві одноосібної власності в цілій частині відповідачу, [PERSON]. Все майно, що є предметом судового спору щодо визнання на нього права власності та судового розподілу зареєстровано за відповідачем на підставі поданих ним одноосібно до реєструючих органів відповідних заяв від свого імені та на свою користь. Позивачка у формі представництва звернулася до суду з відповідними позовними вимогами про захист порушеного та невизнаного цивільного права, оскільки, відповідач вирішити питання про порядок користування та володіння спільним сумісним майном в порядку досудового врегулювання спору відмовляється. Таким чином, суд вважає, що діями відповідача, [PERSON], порушується право приватної спільної сумісної власності позивачки на дане рухоме майно, набуте сторонами, як подружжям, за час спільного проживання у зареєстрованому шлюбі, а тому порушене цивільне право позивачки підлягає захисту. Судом встановлено факт проживання громадянки [PERSON] та [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, який ними було укладено у виконкомі Косівськополянської сільської ради Рахівського району, Закарпатської області, про що вчинено відповідний запис акта про одруження за № 5 від 30.01.1987 року, копія свідоцтва про шлюб додана до матеріалів справи. Оскільки дані правовідносини виникли між сторонами з часу укладення між ними шлюбу та його державної реєстрації в органах реєстрації актів цивільного стану, суд вважає, що при вирішенні даного спору слід керуватися положеннями Кодексу про шлюб та сім'ю України (в редакції 1969 р.) та Сімейного кодексу України, чинного на час вирішення даного спору. Відповідно до положень статті 22 Кодексу про шлюб та сім'ю УРСР (в редакції 1969 р.), ст.60, ч.1 ст.70 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності і у разі його поділу частки дружини та чоловіка є рівними. Відповідно до положень частини 3 статті 70 Сімейного кодексу України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Вирішуючи даний спір, суд керується положеннями постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», згідно п.п.22-25 якої поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного кодексу України та ст. 372 ЦК України. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст.71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Зважаючи на те, що позивачка ставить перед судом питання визнання права на рухоме та нерухоме майно, розподілу рухомого майна, однак, не ставить питання щодо поділу нерухомого майна чи визначення порядку його користування з відповідачем, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо визнання права на нерухоме та рухоме майно, розподілу рухомого майна підлягають до задоволення, а житловий будинок слід залишити у спільній сумісній власності подружжя. При розгляді даних справ суд посилається на положення статей 58-59 ЦПК України, згідно яких належними є ті докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування, не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. У відповідності до положень статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Outcome: approved