Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-12 00:00:00

ПАТ КБ „ПриватБанк (надалі Банк) 11 грудня 2007 року уклав з [PERSON] кредитний договір № CSS0GА00000297, за яким надав останній кредит в сумі 17400 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,08 % та кінцевим строком повернення кредиту 10 грудня 2027 року. В забезпечення виконання вказаного договору між сторонами 11 грудня 2007 року також було укладено договір іпотеки № CSS0GА00000297 предметом якого є будинковолодіння № 37 по вул. Смілянській в м. Сміла, належне відповідачу на підставі рішення Смілянського міськрайсуду від 20 листопада 2007 року. Так як відповідачка станом на 9 липня 2010 року мала заборгованість за договором в сумі 20150,95 доларів США., в тому числі: по кредиту 13875,91 доларів США, заборгованість по відсотках 3051,30 доларів США., заборгованість по комісії 560 доларів США., пеня за несвоєчасне виконання зобовязання за договором 1673,99 доларів США, штрафи: фіксована частина - 31,69 доларів США, процентна складова 958,06 доларів США, позивач в позові просив в рахунок погашення боргу звернути стягнення на предмет іпотеки, яким є вказане будинковолодіння, шляхом продажу його будь-яким способом Банком від імені відповідача. Також позивач просив виселити відповідачів та їх неповнолітню дитину з вказаного жилого приміщення та стягнути з нього витрати по справі. Відповідач позов визнав частково, посилаючись на те, що проводити виплати він припинив лише через скрутне матеріальне становище в зв'язку з відсутністю роботи. На даний час він також не може погасити заборгованість, а тому згоден на продаж будинку та виселення з нього. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, проте надала заяву про визнання позову та розгляд справи без її участі. Представник 3-ої особи позов визнав частково, посилаючись на те, що дитина була зареєстрована в будинку після його придбання та укладення кредитного договору і батьки повинні забезпечити її житлом. В зв'язку з визнанням ними позову він просив зобовязати їх вирішити питання про її реєстрацію до проведення відчуження будинку. Заслухавши сторони та їх представників, дослідивши докази по справі, суд приходить до наступного. Відповідач в добровільному порядку підписав обидва договори, визнавши таким чином всі їх умови та взявши на себе визначені ними зобовязання, в тому числі і передбачені ст. ст. 526, 527, 530, 629 ЦК України щодо обовязковості виконання договору сторонами, а також належним чином та у строки, які ним визначені. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати належних йому процентів. В судовому засіданні встановлено, що станом на 9 липня 2010 року відповідач вже мав заборгованість по виплатах та на момент звернення до суду з даним позовом вона фактично не погашалась та не проводились нові виплати, внаслідок чого фактично протягом тривалого часу відповідач в односторонньому порядку не виконує умов договору чим порушує права позивача. Крім того вказана норма закону чітко визначає, що в разі прострочення „чергової частини і не вимагає для звернення до суду невиплати щомісячних платежів протягом якогось строку, а також надає право достроково вимагати повернення частини позики, що залишилась невиплаченою. Оскільки в судовому засіданні сам відповідач визнає, що не може на даний час повністю погасити заборгованість та відповідно до графіку проводити виплати за договором, позивач вправі вимагати звернення стягнення на предмет іпотеки, яким забезпечений кредитний договір. Крім того ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання, а в кредитному договорі та договорі іпотеки чітко визначені всі умови угод та наслідки їх невиконання, в тому числі щодо обовязкових щомісячних платежів згідно графіку погашення кредиту. Оскільки відповідач не заперечує розмір боргу перед позивачем, він визначається судом в розмірі 20150,95 доларів США Згідно ст. 7 ЗУ „Про іпотеку за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням у повному обсязі, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору. Цим вимогам закону відповідають п.п.1, 2, 4, 10, 18.8.1, 18.9, 21, 35.3 договору іпотеки, згідно з яким предметом іпотеки визначено будинковолодіння № 37 по вул. Смілянській в м. Сміла, що належить відповідачу на підставі рішення суду про визнання угоди дійсною, визначена вартість іпотечного майна, що становить на момент укладання договору 101000грн., та перелік вимог кредитодавця, що забезпечуються цією іпотекою. За статтею 33 ЗУ „Про іпотеку у разі неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, яке здійснюється за рішенням суду, виконавчим написом нотаріуса або згідно договору про задоволення вимог іпотекодержателя. В п.п. 24, 29 договору про іпотеку від 11 грудня 2007 року зазначено, що звернення стягнення та реалізація предмета іпотеки здійснюється відповідно до ЗУ „Про іпотеку, тобто за вибором іпотекодержателя та згідно ст. ст. 37-39 цього закону, за якими іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом переходу права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя, про що він повинен письмово повідомити іпотекодавця чи шляхом продажу предмета іпотеки будь-яким способом на підставі договору купівлі-продажу для чого іпотекодавець надає іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд, і здійснити всі необхідні дії від імені іпотекодавця. В позові, що передбачено також умовами договору іпотеки, позивач просив в рахунок погашення боргу за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу його Банком будь-яким способом та будь-якій особі. Оскільки такий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки передбачений діючим законодавством та умовами договору, ці позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. ст. 39, 40 ЗУ „Про іпотеку одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя може винести рішення про виселення мешканців, оскільки саме звернення стягнення на будинок і є підставою для цього. Крім того п. 14.9 договору іпотеки, з яким погодився відповідач при його підписанні, передбачено, що іпотекодавцем при укладенні цього договору враховані інтереси дітей та інших членів сімї і осіб, які мають право користування даним предметом іпотеки, особи які мешкають або зареєстровані у предметі іпотеки, дали згоду на їх виселення у разі звернення стягнення на предмет іпотеки. При таких обставинах суд вважає, що вимоги щодо виселення відповідачки з будинку, який є предметом іпотеки також підлягають задоволенню. Крім того ч. 4 ст. 109 ЖК України передбачено, що відсутність жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання або відмова у їх наданні з підстав, передбачених ст. 1322 ЖК України, не тягне припинення виселення громадянина з жилого приміщення, яке є предметом іпотеки. В судовому засідання також встановлено, що Банк неодноразово повідомляв відповідачів про необхідність погашення боргу та виселення в разі невиконання цієї вимоги, що визнав в судовому засіданні і [PERSON] Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь Банку понесені ним витрати по оплаті судового збору та на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, оскільки вимоги до іншого відповідача стосуються лише її виселення. На підставі наведеного та ст.ст. 526, 527, 530, 625, 629, 1050 ЦК України, ст. ст. 7, 33, 35, 37-40 ЗУ „Про іпотеку,

Outcome: approved