Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у розмірі 1429,92 грн, компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 5862,36 грн; середню заробітну плату за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 8259,44 грн; стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 1000 грн. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що з 05 травня 2003 року він працював у відповідача на посаді оператора заправних станцій, 07.09.2010 рок він був звільнений з підприємства на підставі ст.. 38 КЗпП України. На час звільнення йому не була виплачена заробітна плата за серпень 2010 р у розмірі 1179,92 грн та за вересень 2010 року у розмірі 250 грн, а всього 1429,92 грн, та компенсація за невикористану відпустку у розмірі 5863,36 грн., тому він і просить стягнути вказані суми. Також, у звязку з тим, що з ним не був проведений повний розрахунок сум, позивач просить стягнути на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 8259,44 гривні. Крім того, у звязку з несвоєчасним розрахунком, були порушені його права, він переніс моральні страждання, психоемоційний стрес, що виразилися у його душевних переживаннях, у тому, що він потребував у додаткових зусиллях для організації життя, та поліпшення існуючого його укладу життя. Розмір моральної шкоди позивач оцінює у розмірі 1 000 грн, яку і просить стягнути. Позивач у судове засідання не зявився, проте від його представника до суду надійшла письмова заява про розгляд справи у їх відсутність та що підтримують заявлені позовні вимоги /а.с. 32/. Представник відповідача у судове засідання не зявився, належним чином був повідомлений про день розгляду справи, не повідомив суд про причину своєї неявки. У звязку з неявкою сторін у судове засідання, згідно ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню на наступних підставах. Згідно вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. На підставі наказу № 226 від 07.09.2010 року позивач був звільнений з підприємства за власним бажанням, що підтверджується записом у трудовій книжці / а.с. 4/. Проте на час звільнення йому не була виплачена заробітна плата за серпень 2010 рік у розмірі 1179,92 грн та за вересень 2010 рік у розмірі 250 грн, а всього 1429,92 грн, що підтверджується довідкою /а.с. 27/. Відповідно до ст. 116 КЗпроП України, при звільненні робітника виплата всіх належних йому сум проводиться у день звільнення, або на слідуючий день. Таким чином, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги позивача в частині стягнення заборгованості по заробітній платі, та стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості по заробітній платі за серпень 2010 рік у розмірі 1179,92 грн та за вересень 2010 рік у розмірі 250 грн, а всього 1429,92 грн.. Крім того, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача компенсація за невикористану відпуску, але не у розмірі 5862,36 грн, як того просить позивач, а у розмірі 5192,04 грн, що підтверджується довідкою наданою відповідачем /а.с. 24/. Вирішуючи питання в частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку у розмірі 8259,44 гривень, суд враховує наступне: Так, відповідно до вимог ст.. 47 КЗпП України, власник зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок в строки, зазначені в ст.. 116 цього Кодексу. Згідно вимог ст.. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ст.. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.. 116 цього Кодексу, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як вбачається з наданої відповідачем довідки /а.с. 25/ сума середньої заробітної плати за затримку розрахунку при звільнення за період з 07.09.2010 року по 14.02.2011 року складає 5651,20 грн., що свідчить про те, що дійсно з позивачем відповідач - ТОВ «Термінал»не провів остаточного розрахунку. За таких підстав, суд вважає необхідним частково задовольнити позовні вимоги позивача в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, стягнувши з ТОВ «Термінал»суму у розмірі 5651,20 грн, що відповідає довідці /а.с. 25/ та розрахунку ( період затримки розрахунку становить:= 160 днів х на середню заробітну плату позивача (про що свідчить довідка /а.с. 26/) у розмірі 35,52 грн. = 5651,20 грн.) Також, слід задовольнити позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 1000 гривень, оскільки в результаті вини підприємства у несвоєчасному та остаточному розрахунку з позивачем при його звільненні, були порушені права позивача, який переніс моральні страждання, психоемоційний стрес, що виразилися у його душевних переживаннях, та він потребував у додаткових зусиллях для організації свого життя, і що відповідає положенням ст.. 237-1 КЗпП України, відповідно до якої відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Outcome: partial