Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-13 00:00:00

Позивач [PERSON] 25 листопада 2008 року звернувся в суд з позовом до ПП Екотопта ПАТ Українська страхова компанія Гарант Авто про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, який уточнив в поданій до суду 30 серпня 2011 року заяві. Посилався на те, що 13 жовтня 2006 року в результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено належний йому на праві власності автомобіль ВАЗ 21099, державний номер [NUMBER], яким керував [PERSON] Вказував, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини [PERSON], який перебував з відповідачем ПП Екотопв трудових відносинах та керував належним на праві власності підприємству транспортним засобом. Відповідно до страхового полісу ПП Екотопзастрахував свою цивільно-правову відповідальність в ПАТ Українська страхова компанія Гарант Авто, яким дорожньо-транспортна пригода була визнана страховим випадком та здійснено виплату страхового відшкодування. Вважає, що страховою компанією невірно було визначено розмір завданих йому збитків, які відшкодовано не в повному обсязі. Крім того, позивачу спричинено моральну шкоду. В уточненій позовній заяві просив суд стягнути на його корить з ПП Екотоп23626,69 грн. на відшкодування матеріальних збитків та 17280 грн. моральної шкоди, з ПАТ Українська страхова компанія [PERSON] стягнути 3925,29 грн. страхового відшкодування. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримала позовні вимоги, посилаючись на викладені в поданій до суду заяві обставини. Представник ПАТ Українська страхова компанія Гарант Авто позовні вимоги до страхової компанії не визнавала, вважає, що страховиком виконані всі умови щодо виплати страхового відшкодування щодо умов договору, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню. Представник ПП Екотопв задоволенні позову просив суд відмовити, вважає, що підприємство застрахувало свою цивільно-правову відповідальність, тому є неналежним відповідачем. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представників відповідачів, дослідивши зібрані в справі докази, матеріали справи про адміністративне правопорушення, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 13 жовтня 2006 року [PERSON], близько 13.00 год. керуючи автомобілем ГАЗ 3302, номерний знак [NUMBER], на 149 кілометрі автодороги Київ-Харків порушив п. 12.1. Правил дорожнього руху, не дотримався безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням і здійснив наїзд на автомобіль ВАЗ 21099, номерний знак [NUMBER]. Вказані винні дії [PERSON] встановлені постановою Київського районного суду м. Полтави від 24 листопада 2006 року в справі про адміністративне правопорушення, якою [PERSON] визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Оскільки постановою Київського районного суду м. Полтави від 24 листопада 2006 року встановлено винні дії [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, суд вважає доведеною зазначену обставину. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно з ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Статтею 1187 ЦК України передбачено обовязок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, особою, яка на відповідній правовій підставі ним володіє. Судом встановлено, що транспортний засіб ГАЗ 3302, номерний знак [NUMBER] на праві власності належить ПП Екотоп. Станом на час дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] керував транспортним засобом ГАЗ 3302, номерний знак [NUMBER], перебуваючи з ПП Екотопв трудових відносинах. Відповідно до ст. 1172 ЦК України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану її працівником під час виконання трудових обовязків. За таких обставин, належним володільцем транспортного засобу, є ПП Екотоп, на якого покладається обовязок по відшкодуванню шкоди, завданої джерелом підвищеної безпеки. . Разом з тим встановлено, що згідно з полісом № ВА/3893813 від 06 вересня 2006 року ПП Екотоп застрахував свою цивільно-правову відповідальність як власник наземного транспортного засобу в ВАТ УСК Дженералі гарант, яке змінило назву на ПАТ УСК Гарант Авто. Згідно зі ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобовязується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі та виконувати умови договору. Страховою компанією дорожньо-транспортна пригода, що сталася 13 жовтня 2006 року визнана страховим випадком, 21 березня 2007 року був складений страховий акт № 48940 та визначений розмір страхового відшкодування в розмірі 11983,94 грн., які були виплачені позивачу. Судом встановлено, що відповідач ПАТ УСК [PERSON] визначення розміру страхового відшкодування виходив із розміру матеріального збитку в сумі 14126,92 грн., встановленого звітом про експертну оцінку транспортного засобу, що був проведений на замовлення страхової компанії. При цьому згідно страхового акту страховою компанією при визначення страхового відшкодування відповідно до умов договору сума розрахована за мінусом франшизи в розмірі 510 грн. та з урахуванням витрат, проведених на евакуацію транспортного засобу. Також судом встановлено, що транспортний засіб як станом на час проведення звіту страховою компанією, так і на час розгляду справи судом не є відремонтованим. За таких обставин, враховуючи, що фактичне здійснення ремонту автомобіля не відбулося, будь-які підстави вважати, що надавач послуг щодо можливого ремонту автомобіля в майбутньому є платником ПДВ на час розгляду справи відсутні, суд приходить до висновку, що страховою компанією правомірно вирахувано суму страхового відшкодування за мінусом суми ПДВ в розмірі 2825,98 грн. відсутні підстави для стягнення цієї суми станом на час вирішення справи судом. Встановивши дані обставини, враховуючи, що відповідач ПАТ Українська страхова компанія Гарант Авто розраховуючи суму страхового відшкодування в порядку, передбаченому полісом та в межах закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до страхової компаніє є безпідставними та не підлягають задоволенню. Твердження представника позивача в судовому засіданні на здійснення невірного розрахунку суми страхового відшкодування не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні. Зокрема, згідно з розясненнями, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди, при стягненні на користь потерпілого вартості пошкодженого майна враховується зношеність пошкодженого майна, розрахунок зношеності проводиться відповідно до [PERSON] товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції України та Фондом державного майна України 24 листопада 2003 року № 142/5/2092. Крім того, згідно з Положенням про порядок та умови проведення обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28 вересня 1996 року № 1175, страхувальником відшкодовується третій особі завдана внаслідок пошкодження транспортного засобу саме пряма шкода, в якій враховується вартість пошкоджених деталей транспортного засобу на момент ДТП, а саме з урахуванням фізичного зношення транспортного засобу, а не вартість нових деталей. Посилання позивача в поданій до суду заяві на норми ст. 1192 ЦК України щодо визначення вартості втраченого майна на момент розгляду справи є безпідставними. Як встановлено судом, питання розміру страхового відшкодування вирішено страховою компанією згідно з умовами договору та відповідно до норм законодавства, при цьому пошкоджений транспортний засіб і на час вирішення справи не є відремонтованим, тому відсутні будь-які правові підстави для вирішення питання про стягнення будь-яких додаткових витрат для відновлення стану автомобіля. Тому суд при вирішенні справи не приймає до уваги висновок № 1564 судової автотоварознавчої експертизи від 19 квітня 2011 року, якою визначено вартість матеріального збитку станом на момент дослідження. Вирішуючи справу, судом враховується, що звіт про експертну оцінку на замовлення страхової компанії проводився відповідно до [PERSON] товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції України та Фондом державного майна України 24 листопада 2003 року № 142/5/2092. Не заслуговують на увагу також посилання [PERSON] на те, що його не було повідомлено страховою компанією про проведення обстеження транспортного засобу, оскільки встановлено, що транспортний засіб оглядався в присутності [PERSON], якого позивач згідно з довіреністю від 11 жовтня 2006 року уповноважив представляти його інтереси в будь-яких установах та організаціях з усіх без винятку питань, повязаних з експлуатацією належного йому на праві власності транспортного засобу. Згідно зі ст. 9 Закону України Про страхуванняфраншиза це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Як встановлено судом, сума страхової виплати на користь позивача [PERSON] страховою компанією Гарант Авто була виплачена за мінусом франшизи в розмірі 510 грн. Крім того, страховою компанією при визначення розміру матеріального збитку [PERSON] в результаті страхового випадку не було враховано втрату товарного вигляду транспортного засобу. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). За таких обставин, враховуючи, що відповідач ПП Екотопхоча і застрахував свою цивільно-правову відповідальність, але відповідно до умов договору страховою компанією позивачу [PERSON] не було відшкодовано розмір франшизи та втрату товарної вартості, суд приходить до висновку, що такі суми підлягають додатковому стягненню з відповідача ПП Екотоп, як власника джерела підвищеної безпеки, з яким перебував в трудових відносинах [PERSON] При визначенні розміру втрати товарної вартості суд виходить з того, що такий розмір страховою компанією не визначався згідно зі звітом та приймає до уваги висновок № 2594 судової автотоварознавчої експертизи від 30 червня 2011 року, згідно з яким втрата товарного вигляду складає 1820,91 грн. Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до ПП Екотоппро відшкодування матеріальної шкоди підлягають частковому задоволенню та вважає за необхідне стягнути з ПП Екотоп510 грн. розміру франшизи та 1820,91 грн. втрати товарного вигляду. Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала. Позивач [PERSON], звертаючись з вимогами про відшкодування моральної шкоди до ПП Екотоп, жодних доказів щодо її спричинення відповідачем не надав. Зокрема, в обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що моральна шкода полягала в душевних стражданнях, які зазнав у звязку з протиправною поведінкою водія [PERSON] В той же час як встановлено судом, та не заперечувалося представником позивача, станом на час дорожньо-транспортної пригоди позивач [PERSON] не був присутнім, транспортним засобом керувала інша особа. Крім того, позивач вказує, що у звязку з пошкодженням автомобіля був позбавлений можливості користуватися ним, у звязку з чим порушено звичайний спосіб життя, змушений був користуватися послугами таксі та нести додаткові витрати. В той же час, позивачем не надано до суду жодних доказів, які б давали підстави вважати, що транспортним засобом ВАЗ 21099, державний номер [NUMBER] користувався безпосередньо позивач, оскільки згідно з довіреність від 11 жовтня 2006 року [PERSON] уповноважив [PERSON] та [PERSON] представляти його інтереси з усіх без винятку питань, повязаних з експлуатацією даного транспортного засобу. Відсутні також будь-які докази того, що позивач після дорожньо-транспортної пригоди користувався послугами таксі. Тому суд приходить до висновку, що обставина спричинення позивачу моральної шкоди неправомірними діями відповідача ПП Екотоп не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні. Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Відповідно до ст. 147 ЦПК України висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу. Враховуючи встановлені судом обставини, висновок № 953 судово-психологічної експертизи від 10 березня 2010 року не приймається судом до уваги, оскільки позивач не приймав участь при розгляді справи по суті, направивши свого представника, безпосередньо в судовому засіданні позивачем не повідомлялися факти та події, на які посилається експерт в наданому до суду висновку, такі обставини не встановлювалися судом дослідженими в справі доказами. Крім того, як встановлено судом, ПП Екотопзгідно з полісом застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відповідно до ст. 22 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Якщо судом встановлено відшкодувати потерпілому моральну шкоду, передбачену пунктами 3, 4 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України, таке відшкодування у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Тому суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди слід відмовити за їх недоведеністю. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Як встановлено судом, позивачем при зверненні до суду було сплачено витрати на інформаційно-технічне забезпечення та державне мито. Тому суд приходить до висновку, що з відповідача ПП Екотоп на користь позивача [PERSON] підлягають стягнення понесені та документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в загальній сумі 504 грн. При цьому суд виходить з розміру сплачених позивачем витрат на інформаційно-технічне забезпечення в розмірі 30 грн., судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 51 грн. Крім того, позивачем понесені витрати на правову допомогу в загальній сумі 5000 грн., про що надано до суду квитанції до прибуткового касового ордера. Із загальної суми 5000 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог на користь позивача з відповідача ПП Екотопслід стягнути 423 грн. витрат на правову допомогу тому загальних розмір судових витрат складає 504 грн. (30 грн. + 51 грн. + 423 грн.). При вирішенні питання про стягнення на користь позивача понесених судових витрат судом також враховується, що [PERSON] не було надано до суду документальні підтвердження щодо оплати послуг експертів.

Outcome: partial