Jurisdiction: civil
Date: 2012-01-12 00:00:00

Позивач [PERSON] пред'явив до суду позов до відповідача [PERSON] про відшкодування збитків та стягнення неустойки (штрафу) в загальному розмірі 7853,04 гривень, покликаючись на те, що 29 вересня 2010 року між ними укладено договір про надання послуг з розробки електронно-інформаційного ресурсу (інтернет-сайту), за умовами якого він сплатив відповідачу [PERSON], який у свою чергу зобов'язався створити інтернет-сайт, 850 гривень авансу. Однак в обумовлений договором строк, до 01 листопада 2010 року відповідач інтернет-сайту не створив, авансу не повернув. В подальшому між сторонами було укладено додаткову угоду до договору, умовами якої визначено відповідальність відповідача за невиконання зобов'язання у виді неустойки в сумі 1% від вартості робіт за кожен день прострочення. Станом на день пред'явлення позову період прострочки становить 271 день, відтак сума неустойки складає 7853,04 гривень. Крім цього, позивач за власні кошти придбав домен (інтернет-адресу) вартістю 96 гривень, хоч відповідно до п.п. 2.4 п. 2 додаткової угоди [PERSON] повинен був безоплатно передати його у власність позивача. З цих підстав позивач просить стягнути вказані кошти, а також 104 гривні недоплаченої неустойки, оскільки до 08 листопада 2010 року відповідач повернув позивачу 850 гривень авансу та 150 гривень неустойки, хоч згідно з п.п. 2.3 п. 2 її розмір визначено 254 гривні. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав із викладених у позовній заяві мотивів та просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позову не визнав, пояснивши, що суму авансу він повернув, крім цього ще зайво сплатив 150 гривень. Натомість укладення додаткової угоди та встановлені нею умови щодо сплати штрафу в розмірі 254 гривні не відповідають вимогам закону, умовами додаткової угоди не визначено за яких саме 30 днів має сплачуватися такий штраф, строку виконання зобов"язання не обумовлено. Крім цього, умовами угоди визначено його, відповідача, обов'язок повернути 850 гривень авансу в разі відмови від виконання завдання, натомість умов, за яких повинен оплачуватися штраф, угодою не визначено. Відтак, позивач, отримавши від нього 08 листопада 2010 року 1000 гривень, не вправі вимагати сплати будь-яких видів неустойки. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: 29 вересня 2010 року між сторонами укладено договір № 29-09 про надання послуг з розробки електронно-інформаційного ресурсу (інтернет-сайту). Згідно з п.п. 1.4 договору результатом робіт є створення інтернет-ресурсу. Як слідує з додатку № 2 до договору, до переліку робіт входить розробка інтернет-сайту вартістю 1500 гривень, хостинг на 1 рік вартістю 150 гривень та реєстрація домена вартістю 70 гривень. Відповідно до п. 2.1 договору та згідно з розпискою від 29 вересня 2010 року, [PERSON] сплатив відповідачу [PERSON] 850 гривень авансу. 04 листопада 2010 року між сторонами укладено додаткову угоду до договору № 29-09 про надання послуг з розробки електронно-інформаційного ресурсу (інтернет-сайту). Відповідно до п. 2.1 вказаної угоди в разі відмови від зобов"язання [PERSON] повертає [PERSON] в строк до 08 листопада 2010 року сплачену суму авансу в розмірі 850 гривень, відповідно до п. 2.3 угоди сплачує штраф за 30 днів у сумі 254 гривні, причому згідно з п. 2.4 вправі повернути його готовою продукцією, в тому числі реєстрацією домена, відповідно до п. 2.2 штраф у розмірі 1% від вартості робіт за кожен день прострочення і згідно з п. 2.5 штраф у такому ж розмірі за невиконання вимог п.п. 2.1 2.4 цієї угоди. Відтак умова додаткової угоди, передбачена п. 2.5, прямо суперечить вимогам ч. 2 ст. 550 Цивільного кодексу України, позаяк проценти на неустойку не нараховуються. Як слідує з квитанції від 08 листопада 2010 року, [PERSON] повернув [PERSON] 1000 гривень, у тому числі 850 гривень сплаченого авансу. Факту отримання коштів [PERSON] в судовому засіданні не оспорював. Як слідує з пояснень відповідача [PERSON] в судовому засіданні, він зайво сплатив позивачу 150 гривень під впливом його постійних наголошувань про штрафні санкції за прострочення виконання зобов"язання, хоч від його виконання він відмовився, тому договір вважає припиненим, а строки виконання зобов"язання договором обумовлені не були. 26 листопада 2010 року [PERSON] замовив та прийняв у ТОВ "Перший український інтернет-реєстратор" послуги із реєстрації домена, за що оплатив 96 гривень. Таким чином реєстрацію домена позивач здійснив уже після фактичної відмови [PERSON] від виконання зобов'язання відповідно до п. 2.1 додаткової угоди до договору № 29-09. Як обумовлено п. 1.3 договору, перелік виконуваних робіт, вимоги до них та строки виконання визначаються на основі технічного завдання, що є додатком № 1 до договору. Умови технічного завдання узгоджуються сторонами до початку виконання робіт за договором. Однак сторонами не надано додатку № 1 до договору про надання послуг з розробки електронно-інформаційного ресурсу (інтернет-сайту), з якого можна би було встановити строки виконання робіт. Таким чином судом не встановлено будь-яких доказів на підтвердження погодження між сторонами строків виконання договору, відтак і період прострочки його виконання, якщо така мала місце. Аналізуючи в сукупності викладені обставини, судом не встановлено жодних порушень відповідачем [PERSON] будь-яких законних прав та інтересів позивача [PERSON] чи неналежного виконання умов договору про надання послуг з розробки електронно-інформаційного ресурсу (інтернет-сайту), позаяк отримані за договором від позивача кошти відповідач повернув у повному обсязі, а будь-яких доказів щодо встановлення строків виконання зобов"язання, відтак і їх порушення, в тому числі додатку № 1 до договору № 29-09, позивач суду не надав. Таким чином позов [PERSON] не є підставним та до задоволення не підлягає.

Outcome: dismissed