Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду і просить визнати договір купівлі-продажу домоволодіння №9 по вул.Молодіжна в с.Велика Хайча Овруцького району Житомирської облсті від 02 квітня 2009 року між ним і [PERSON] дійсним. Визнати за ним право власності на будинок №9 по вул.Молодіжна в с.Велика Хайча Овруцького району Житомирської області. Визнати за ним право власності на земельну ділянку в розмірі 0,12 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована по вул.Молодіжній №9 в с.Велика Хайча Овруцького району, яка належала [PERSON] на праві власності на земельну ділянку на підставі рішення суду від 08.09.1993 року про визнання права власності. Свої вимоги позивач мотивує тим, що на виконання угоди, ним були сплачені грошові кошти в сумі 5000 грн., про що є розписка. Відповідач обіцяв до 01.06.2009 року, а потім до 01.09.2009 року нотаріально оформити договір купівлі-продажу, однак став ухилятися від цього. Даний будинок є для нього і його сімї єдиним житлом, вони користуються будинком та земельною ділянкою біля нього. В судове засідання позивач не зявився, проте надав заяву в якій просить справу розглянути за його відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився, проте надав заяву в якій просить справу розглянути за його відсутності, позов визнає, щодо його задоволення не заперечує. Суд, дослідивши докази вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] в технічному паспорті на житловий будинок №9 по вулиці Молодіжна в с. Велика Хайча Овруцького району Житомирської області (а.с.4-8) значиться його власником. Із довідок виконавчого комітету Великохайчанської сільської ради з №112 від 27.01.2011 року (а.с.20) та №1078 від 03.11.2010 року (а.с.19) за житловим будинком №9 по вул.Молодіжна с. Велика Хайча Овруцького району Житомирської області рахується земельна ділянка розміром 0,12 га, яка згідно витягу із рішення №26 від 08.09.1993 року (а.с.17) була виділена громадянину [PERSON] під забудову. Згідно розписки (а.с.15) [PERSON] продав [PERSON] житловий будинок за 5000 грн. Однак дана розписка не вказує, який саме будинок було продано. У відповідності до розписки від 05.06.2009 року (а.с16) [PERSON] зобовязався протягом 3-х місяців оформити технічну документацію на будинок по вул.Молодіжній. В позовних вимогах позивач посилається на договір купівлі-продажу домоволодіння від 02.04.2009 року, який взагалі відсутній в матеріалах справи. Окрім того, в матеріалах справи відсутні докази, щодо ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору. Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму . Відповідно до ст.657 ЦК України договір купівлі продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно з ч.3 ст.640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати договір дійсним. Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п.13 постанови «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року, вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч.2 ст.220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статтей 210 та 640 ЦК повязується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обовязків для сторін. У звязку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених ст.ст.218 та 220 ЦК. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню. Враховуючи, що позовна вимога про визнання права власності є похідною від вимоги про визнання договору дійсним, в її задоволенні також слід відмовити. Крім того, визнання судом угоди дійсною, не вимагає додаткового визнання права за цією угодою. Позивачем сплачено судовий збір у сумі 321,90 грн.

Outcome: dismissed