Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ Юнор, в якому просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 17207,40 грн. Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що він працює у ТОВ Юнорз 05.11.2008 року на посаді директора Полтавської філії, за сумісництвом, з посадовим окладом згідно штатного розпису, наказ про призначення №01/1-к від 05.11.2008 р. За період з 05.11.2008 року по 05.06.2011 p., що складає 31 місяць, відповідачем нарахована та виплачена йому заробітна плата у таких розмірах: за травень 2009 р. - 573,58 грн.; за червень 2009 р. - 573,58 грн.; за липень 2009 р. - 573,58 грн.; за серпень 2009 р. - 573,58 грн.; за вересень 2009 р. - 573,58 грн.; за жовтень 2009 р. - 1147,16 грн.; за листопад 2009 p. - 1147,16 грн.; за грудень 2009 р. - 1147,16 грн.; за січень 2010 р. - 1147,16 грн.; за лютий 2010 р. - 1147,16 грн.; за березень 2010 р. - 1147,16 грн.; за квітень 2010 р. - 1147,16 грн.; за травень 2010 р. - 1147,16 грн., а всього на суму 12045,18 грн. За період з листопада 2008 року по квітень 2009 року включно та з червня 2010 року по теперішній час заробітну плату йому не виплачено. Сума заборгованості становить 17207,40 грн., виходячи з наступного розрахунку: за листопад 2008 р. - 573,58 грн.; за грудень 2008 р. - 573,58 грн.; за січень 2009 р. - 573,58 грн.; за лютий 2009 р. - 573,58 грн.; за березень 2009 р. - 573,58 грн.; за квітень 2009 р. - 573,58 грн.; за червень 2010 р. - 1147,16 грн.; за липень 2010 р. - 1147,16 грн.; за серпень 2010 р. - 1147,16 грн.; за вересень 2010 р. - 1147,16 грн.; за жовтень 2010 р. - 1147,16 грн.; за листопад 2010 р. - 1147,16 грн.; за грудень 2010 p. - 1147,16 грн.; за січень 2011 р. - 1147,16 грн.; за лютий 2011 р. - 1147,16 грн.; за березень 2011 р. - 1147,16 грн.; за квітень 2011 р. - 1147,16 грн.; за травень 2011 р. - 1147,16 грн. Він вважає дії відповідача, щодо невиплати йому заробітної плати за вказані періоди незаконними, тому звернувся до суду з позовом. Відповідач надав суду заперечення на позов в якому зазначив, що не погоджується з позовними вимогами з наступних підстав. Твердження позивача, що за період з листопада 2008 року по квітень 2009 року включно, та з червня 2010 року по сьогоднішній день, йому не виплачено заробітну плату, а сума заборгованості складає 17207,40 грн., не відповідає дійсності. За період з листопада 2008 року по квітень 2009 року включно, [PERSON] заробітна плата була виплачена повністю. Не відповідає дійсності і сума розрахунку заборгованості по заробітній платі, яку позивач вказав у позовній заяві. Відповідно до довідки ТОВ ЮНОР№1848 від 26.09.11 року, заробітна плата [PERSON] за період з червня 2010 року по червень 2011 року склала 7700 грн. З червня по серпень 2010 року позивачу заробітна плата нараховувалось по 1400 грн. (до сплати 1147, 16 грн.), а з вересня 2010 року, у зв'язку з тим, що 01.06.2010 року наказом Міністерства юстиції України № 508/7, ТОВ ЮНОРбуло виключено з переліку спеціалізованих організацій з якими органами ДВС можуть укладатися договори про реалізацію арештованого майна у 2010 році, та враховуючи те, що основним видом господарської діяльності підприємства була реалізація арештованого державними виконавцями майна, наказом по підприємству №34/1-0 від 31.08.10 року, працівників ТОВ ЮНОРза їх згодою було переведено на неповний робочий день - 2 години, з оплатою праці пропорційно до відпрацьованого часу з посадовим окладом згідно штатного розпису. Враховуючи те, що позивач працював на посаді за сумісництвом, то з вересня 2010 року по червень 2011 року йому нараховувалась заробітна плата, відповідно до відпрацьованого часу у розмірі 350 грн. (до сплати - 288,28 грн.) 01.07.2011 року наказом генерального директора №44-К, [PERSON] було звільнено. На день звільнення сума заборгованості по заробітній платі перед позивачем складала - 6324, 28 грн. ТОВ ЮНОРперерахувало [PERSON] частину заробітної плати у розмірі - 4594,60 грн. по системі Приват Мані. Таким чином станом на 26.09.2011 року сума заборгованості ТОВ ЮНОРперед [PERSON] складає - 1729 грн. 68 коп. У запереченні також зазначено, що з червня 2010 року по теперішній час Полтавська філія ТОВ ЮНОРне веде ніякої господарської діяльності, а [PERSON] як директору Полтавської філії, у 2011 році не видавалась довіреність на представництво від імені підприємства. Отже позивач, з червня 2010 року і по день його звільнення фактично не працював. Відповідач вважає, що позивачем не було доведено позов, а тому його слід задовольнити частково, а саме, стягнути з ТОВ ЮНОРзаборгованість по заробітній платі у розмірі 1729 грн. 68 коп. 27.10.2011 року, позивач надав суду заяву про зміну предмета позову на підставі заперечення відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 31 ЦПК України позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. До початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред'явити зустрічний позов. [PERSON] подав заяву про зміну предмета позову на стадії судового розгляду справи. Позивач зазначив, що йому не було відомо про те, що з вересня 2010 року по червень 2011 року його було переведено на неповний робочий день - 2 години, з пропорційною оплатою праці. Також позивач не був повідомлений, що наказом від 01.07.2011 року його було звільнено відповідно до ст. 43-1 КЗпП України. Про зазначені обставини він дізнався лише в ході розгляду справи, після того як ТОВ Юнорбуло подано заперечення на позов. Враховуючи такі доводи позивача, судом була прийнята зміна предмету позову на стадії розгляду справи по суті. Заява про зміну предмета позову була направлена відповідачу. У зміненій позовній заяві позивач посилається на те, що 05.11.2008 року був призначений на посаду директора ТОВ Юнор. За період з 05.11.2008 р. по 05.06.2011 p. йому була нарахована та виплачена заробітна плата у розмірі 12045,18 грн. За період з листопада 2008 року по квітень 2009 року включно, та з червня 2010 року по жовтень 2011 року включно, заробітну плату йому не виплачено. Заборгованості становить 22943,10 грн. Позивач зазначає, що згоди на переведення на неповний робочий день - 2 години з пропорційною оплатою праці, він не давав. Позивач також зазначає, що йому не було відомо про його звільнення та про причини звільнення. Товарно-матеріальні цінності, документи та печатка підприємства, як зазначає позивач, до цього часу перебувають у нього, що свідчить про те, що трудові відносини з ним припинені не були. Тому позивач вважає, що наказ про його звільнення є незаконним і підлягає скасуванню. [PERSON] також зазначає, що у звязку з протиправними діями відповідача йому було завдано моральну шкоду, яку він оцінює у 10000 грн. Моральна шкода, на думку позивача, полягає у стресі, який він пережив дізнавшись про його звільнення з посади, в переживаннях, повязаних з відчуттям незахищеності у звязку з невиплатою заробітної плати, в моральних та душевних стражданнях повязаних з порушенням його законних прав. Враховуючи вищевикладені обставини, у зміненій позовній заяві, позивач просить суд визнати протиправними дії відповідача щодо його звільнення та стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 22943,10 гривень, відшкодування за завдану моральну шкоду у розмірі 10000 грн. В судове засідання позивач не зявився, проте надав суду заяву в якій просить суд справу розглядати без його участі і зазначає, що позовні вимоги, зі змінами, підтримує у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, причину неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи без його участі не надав. Про час, дату та місце розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень (судових повісток). Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов, зі змінами, обґрунтований і підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. З матеріалів справи вбачається, що 05.11.2008 року позивач був прийнятий на роботу на посаду директора Полтавської філії ТОВ Юнор, згідно наказу №01/1-к від 05.11.2008 року. [PERSON] був прийнятий на роботу за сумісництвом. (а.с. 5, 74) Положенням про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій затвердженим наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства фінансів України 28.06.1993 року №43, закріплено поняття сумісництва. Відповідно до Положення, сумісництвом вважається виконання працівником, крім своєї основної, іншої регулярної оплачуваної роботи на умовах трудового договору у вільний від основної роботи час на тому ж або іншому підприємстві, в установі, організації або у громадянина (підприємця, приватної особи) за наймом. Статтею 102-1 КЗпП та ст. 19 ЗУ Про оплату праціпередбачено, що працівники, які працюють за сумісництвом, одержують заробітну плату за фактично виконану роботу. Відповідно до ст. 115 КЗпП та ст. 24 ЗУ Про оплату праці, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Позивач посилається на те, що відповідачем не виплачувалась йому заробітна плата за період з листопада 2008 року по квітень 2009 року включно, та з червня 2010 року по жовтень 2011 року. Заборгованості становить 22943,10 грн. На підтвердження цих обставин позивачем надано клієнтську виписку ПАТ КБ Правекс-Банк, у якій відображено рух коштів на рахунку [PERSON] за період з 01.01.2009 р. по 20.06.2011 р. (а.с. 6-9) З виписки вбачається, що на рахунок [PERSON], в період з 01.01.2009 р. по 20.06.2011 р., постійно надходили кошти. Дати надходження коштів на рахунок різні і не мають чіткої послідовності. (а.с. 6-9) Позивач зазначає, що у виписці показано надходження його заробітної плати. Проте відповідно до Закону заробітна плата виплачується працівникам у чітко визначені дні, які мають бути погоджені з органами Пенсійного фонду. У виписці не зазначено звідки надходили кошти, немає жодних вказівок на те, що на рахунок надходила саме заробітна плата позивача. Тому такий розрахунок не є належним доказом по справі. У позовній заяві наведено розрахунок заборгованості, а саме вказано в якому розмірі позивачу мала бути виплачена заробітна плата за конкретні місяці вищевказаних періодів. В порушення вимог ст. 60 ЦПК України, позивачем не надано доказів на підтвердження цих обставин. Позивачем не додано довідки з підприємства про заборгованість по заробітній платі. В матеріалах справи є заява [PERSON] від 08.07.2011 року, в якій він просить ТОВ Юнорнадати йому довідку про фактичну заборгованість по заробітній платі. (а.с. 13) Відповідь ТОВ Юнор(довідка або лист про відмову її надати) на лист [PERSON] до матеріалів справи долучена не була. Відповідно до ст. 30 ЗУ Про оплату праці при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати. Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. Вказану норму дублює ст. 110 КЗпП України. Тобто працівникові видається розрахунковий лист по заробітній платі за кожен відпрацьований ним місяць в якому зазначається сума заробітної плати, що підлягає виплаті. В довідці також зазначається борг підприємства, якщо такий існує. Проаналізувавши вказану норму суд приходить до висновку, що позивач мав можливість надати суду докази (розрахункові листи) на підтвердження тих обставин на які він посилається у позові, навіть у випадку, якщо ТОВ Юнорне була надана відповідь на його лист. Проте доказів на підтвердження того, що заборгованість по заробітній платі ТОВ Юнорперед [PERSON] становить 22943,10 грн., позивачем надано не було. Відповідач, у своєму запереченні на позов зазначає, що за період з листопада 2008 року по квітень 2009 року включно, заробітна плата [PERSON] була виплачена у повному обсязі. Проте доказів в обґрунтування своїх заперечень відповідачем також надано не було. Дослідивши матеріали справи суд не має можливості зробити висновку про те чи дійсно існувала заборгованість по заробітній платі ТОВ Юнорперед [PERSON] за період з листопада 2008 року по квітень 2009 року включно, і чи була вона погашена. Ні позивачем, ні відповідачем не було надано суду жодних доказів на підтвердження тих обставин на які вони посилаються в цій частині позову та заперечень на позов. За таких обставин суд вважає за можливе відмовити в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості по заробітній платі за період з листопада 2008 року по квітень 2009 року включно. Що стосується заборгованості по заробітній платі за період з червня 2010 року по жовтень 2011 року, то відповідачем не заперечується, що в період з червня 2010 року по червень 2011 року дійсно виникла заборгованість по виплаті заробітної плати [PERSON] У позовній заяві позивачем наведено такий розрахунок заборгованості по заробітній платі: за червень 2010 р. - 1147,16 грн.; за липень 2010 р. - 1147,16 грн.; за серпень 2010 р. - 1147,16 грн.; за вересень 2010 р. - 1147,16 грн.; за жовтень 2010 р. - 1147,16 грн.; за листопад 2010 р. - 1147,16 грн.; за грудень 2010 p. - 1147,16 грн.; за січень 2011 р. - 1147,16 грн.; за лютий 2011 р. - 1147,16 грн.; за березень 2011 р. - 1147,16 грн.; за квітень 2011 р. - 1147,16 грн.; за травень 2011 р. - 1147,16 грн. Як уже було встановлено в судовому засіданні, розрахунок заборгованості доказами не підтверджений. Відповідач в запереченні з такою сумою заборгованості не погодився і надав суду довідку №1848 від 26.09.2011 р. в якій вказано, що заробітна плата [PERSON] за період з червня 2010 року по червень 2011 року склала 7700 грн. (а.с. 25) Вказана сума заробітної плати була нарахована [PERSON], а заробітна плата, яка підлягала до сплати, згідно довідки, становила 6324,28 грн. (а.с. 25) В запереченні відповідач визнав, що заробітна плата за цей період не була виплачена вчасно, в результаті чого існувала заборгованість, проте на даний час більша її частина погашена. В підтвердження цього, до заперечення було долучено реєстр на перерахування гарантійних внесків №44/1, в якому зазначено, що 06.07.2011 року [PERSON] було перераховано 4594,60 грн. (а.с. 70) З відповіді ПАТ КБ ПриватБанкна запит ТОВ Юнорвбачається, що ТОВ Юнорбуло перераховано [PERSON] 4594,60 грн. (а.с. 71) Розраховуючи заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] за період з червня 2010 року по червень 2011 року, відповідач виходив з того, що у червні-серпні 2010 року заробітна плата позивача становила 1400 грн. на місяць, а з вересня 2010 року позивача, за його згодою, було переведено на неповний робочий день - дві години, а тому його заробітна плата у вересні 2010 року червні 2011 року становила 350 грн. на місяць. В судовому засіданні досліджено наказ №34/1-о від 31.08.2010 року, яким, у звязку з виробничою необхідністю, а саме не достатнім обємом робіт та недостатнім фінансуванням, було переведено з 01.09.2010 року працівників ТОВ Юнор, за їх згодою, на неповний робочий день 2 години. (а.с. 27) У зміненій позовній заяві, яка була подана у звязку з запереченням ТОВ Юнорпозивач зазначив, що про таке переведення він вперше дізнався отримавши заперечення на позов. Відповідно до ст. 56 КЗпП за угодою між працівником і власником або уповноваженим ним органом може встановлюватись як при прийнятті на роботу, так і згодом неповний робочий день або неповний робочий тиждень. Частиною 3 ст. 32 КЗпП передбачено, що у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Тобто установлення або скасування неповного робочого часу для всього підприємства або окремих структурних підрозділів чи окремої категорії працівників є правом власника та може реалізовуватися при введенні змін в організацію виробництва і праці. Працівники, істотні умови праці яких у звязку зі змінами в організації виробництва і праці підлягають зміні, персонально попереджаються про дату таких змін (не пізніше ніж за два місяці до змін). Попередженням є письмова пропозиція працівникові продовжити роботу після того, як власник з дотриманням установленого законодавством двомісячного строку змінить істотні умови праці. Працівник може прийняти цю пропозицію та продовжувати роботу при змінених істотних умовах праці або ж відмовитися від неї. Двомісячний строк попередження передбачено для того, щоб працівник міг знайти собі іншу роботу, якщо його не влаштовує зміна істотних умов праці. Відповідно до п. 31 Постанови Пленуму ВСУ Про практику розгляду судами трудових спорів від 06.11.92 року, при розгляді трудового спору суд повинен встановити чи дійсно зміна істотних умов трудового договору проведена у зв'язку зі зміною в організації виробництва і праці на підприємстві, в установі, організації. З матеріалів справи вбачається, що Наказом Міністерства Юстиції України від 01.06.2010 року, ТОВ Юнорбуло виключено з переліку спеціалізованих організацій, з якими органами державної виконавчої служби можуть укладатися договори про реалізацію арештованого майна у 2010 році. (а.с. 26) В запереченні зазначено, що основним видом діяльності ТОВ Юнорбула реалізація арештованого майна, а тому у звязку з вищевказаним наказом, працівників було переведено на неповний робочий день. З довідки АБ №170624 з єдиного державного реєстру підприємств та організацій України виданої 11.11.2008 року вбачається, що товариство займається наступними видами діяльності: посередництво в торгівлі автомобілями, неспеціалізована оптова торгівля харчовими продуктами, напоями та тютюновими виробами, інші види оптової торгівлі, діяльність агентств нерухомості, діяльність у сфері геодезії, гідрографії та гідрометеорології, складське господарство. Такі дані, щодо субєкта ЄДРПОУ були внесені 11.11.2008 року. ([PERSON] був прийнятим на роботу 05.11.2011 р.) (а.с. 4) Дані були надані по Полтавській філії ТОВ Юнор. До матеріалів справи також долучено довідку АБ №335055 з ЄДРПОУ, датою внесення даних щодо субєкта ЄДРПОУ в якій зазначено 14.02.2011 року. З довідки вбачається, що станом на 14.02.2011 року види діяльності товариства не змінилися. (а.с. 73) Дані надані по ТОВ Юнор. Оскільки види діяльності товариства у звязку з наказом Міністерства Юстиції України від 01.06.2010 року не змінилися, а інші докази, на підставі яких суд може зробити висновки про те, що у ТОВ Юнорвідбулися зміни в організації виробництва та праці, в матеріалах справи відсутні, то суд не вважає, що зміна істотних умов трудового договору була проведена відповідно до вимог ст. 32 КЗпП України. Окрім того, статтею 32 КЗпП України передбачено, що працівник має бути повідомлений про зміну істотних умов праці не пізніше ніж за два місяці. В наказі від 31.08.2010 року зазначено, що працівників було переведено за їх згодою, проте позивач у зміненій позовні заяві вказує, що про переведення на неповний робочий день він дізнався лише після отримання заперечення на позов, в процесі розгляду даної справи. В матеріалах справи відсутні відомості про те, що позивач був ознайомлений з наказом від 31.08.2010 року, а також відомості про те, що він був повідомлений про зміну істотних умов праці за 2 місяці до переведення на неповний робочий день, що є грубим порушенням законодавства про працю з боку ТОВ Юнор. В наказі також не зазначено, яких саме працівників (прізвища та ініціали) було переведено на неповний робочий день. Додані до матеріалів справи табелі обліку робочого часу працівників ТОВ Юнорза червень 2010 року-червень 2011 року, в яких зазначено тривалість робочого часу [PERSON] не є доказом того, що позивач знав про переведення на неповний робочий день, оскільки він з ними не ознайомлювався. (а.с. 28-68) За таких обставин суд не вважає таку зміну істотних умов праці правомірною, проте позивачем у позовній заяві не ставиться вимога про визнання дій відповідача, щодо переведення його на неповний робочий день незаконними і суд, не виходячи за межі позовних вимог розглядає дане питання лише в контексті визначення заборгованості по заробітній платі за цей період. Оскільки, позивач не надав розрахунку заборгованості по заробітній платі за період з червня 2010 року по червень 2011 року, який суд може прийняти як доказ, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги про стягнення заробітної плати за цей період у розмірі, який був визнаний відповідачем. Враховуючи, що заборгованість по заробітній платі, згідно довідки ТОВ Юнорстановила 6324,28 грн., і в матеріалах справи є відомості про те, що частину заборгованості на даний час перераховано [PERSON] (реєстр на перерахування гарантійних внесків №44/1 та відповідь ПАТ КБ ПриватБанк), то суд вважає за можливе позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за період з червня 2010 року по червень 2011 року задовольнити частково та стягнути з ТОВ Юнорна користь [PERSON] заборгованість у розмірі 1729,68 грн. В запереченні відповідач також не визнав позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі за період з липня 2011 року по жовтень 2011 року, посилаючись на те, що 01.07.2011 року [PERSON] було звільнено. У зміненій позовній заяві [PERSON] зазначає, що про своє звільнення з посади директора Полтавської філії ТОВ Юнор, як і про переведення на неповний робочий день, він дізнався лише в процесі розгляду справи в суді, після подачі відповідачем заперечення на його позов. У звязку з цим позивач просить суд визнати незаконними дії відповідача щодо його звільнення та поновити його на роботі. Згідно п. 18 Постанови Пленуму ВСУ Про практику розгляду судами трудових споріввід 06.11.92 року, при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. В судовому засіданні досліджено наказ генерального директора ТОВ Юнорвід 01.07.2011 року №44-К, яким звільнено [PERSON] - директора Полтавської філії ТОВ Юнор, згідно зі ст. 43-1 КЗпП. (а.с. 69) Стаття 43-1 КЗпП України містить перелік випадків у яких працівник звільняється з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації. В наказі не зазначено згідно якого пункту вказаної статті було звільнено [PERSON] Відповідно до п. 2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58 (далі Інструкція № 58), записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Відповідно до п. 2.4 Інструкція № 58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Аналіз вказаних норм Інструкції №58 свідчить про те, що в наказах про звільнення мають зазначатись стаття та пункт закону на підставі яких звільняється працівник, в іншому випадку роботодавець не матиме можливості внести відомості до трудової книжки відповідно до вимог п. 2.4 Інструкції №58. Суд не має можливості зробити висновки, щодо законності причин звільнення [PERSON], оскільки в наказі причини звільнення не зазначені. Окрім того, в матеріалах справи відсутні докази того, що [PERSON] був ознайомлений з наказом про звільнення від 01.07.2011 року. Статтею 43-1 КЗпП передбачено, що власник або уповноважений ним орган може звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації, проте чинним законодавством не передбачено право роботодавця звільнити працівника не повідомивши його про це. В матеріалах справи є табелі обліку робочого часу працівників ТОВ Юнорз червня 2010 року по червень 2011 року, проте вони не є свідченням того, що з червня 2011 року позивач на роботу не зявлявся, оскільки був звільнений. Табелів обліку робочого часу після 01.07.2011 року в матеріалах справи немає. (а.с.28-68) В матеріалах справи також немає доказів того, що дані про зміну чи звільнення керівника Полтавської філії ТОВ Юнорбуло внесено до Державного реєстру (ЄДРПОУ), хоча такі відомості повинні бути внесені в реєстр. Згідно наказу від 01.07.2011 року, бухгалтерія повинна була провести остаточний розрахунок з [PERSON] та виплатити компенсацію за невикористану відпустку. Доказів про те, що такі розрахунки були проведені в матеріалах справи відсутні. Відповідно до ст. 48 КЗпП трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Відповідно до п. 1.1 Інструкції №58, на осіб, які працюють за сумісництвом, трудові книжки ведуться тільки за місцем основної роботи. Одночасно з цим, пунктом 2.14 цієї ж Інструкції, визначено, що робота за сумісництвом, яка оформлена в установленому порядку, в трудовій книжці зазначається окремим порядком. Запис відомостей про роботу за сумісництвом провадиться за бажанням працівника власником або уповноваженим ним органом. Таким чином записи про роботу за сумісництвом мають бути внесені в трудову книжку працівника, яка ведеться за його основним місцем роботи. Відповідно до п. 2.5 Інструкції №58, з кожним записом, що заноситься до трудової книжки на підставі наказу (розпорядження) про призначення на роботу, переведення і звільнення власник або уповноважений ним орган зобов'язаний ознайомити працівника під розписку в особистій картці. Тобто записи про звільнення [PERSON] мали бути внесені до його трудової книжки і про те, що позивач ознайомився з таким записом мав би свідчити його особистий підпис в особистій картці, проте відповідачем такі докази на підтвердження того, що позивач був ознайомлений з наказом про звільнення надані не були. Дослідивши матеріали справи, суд вбачає в діях відповідача грубі порушення законодавства про працю при звільненні [PERSON] Порушення полягали у не повідомленні позивача про його звільнення, винесенні наказу про звільнення, який не відповідає нормам чинного законодавства, порушенні процедури звільнення працівника. Статтею 141 КЗпП передбачено, що власник або уповноважений ним орган повинен неухильно додержувати законодавства про працю і правил охорони праці. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання дій ТОВ Юнорщодо звільнення [PERSON] з посади директора Полтавської філії ТОВ Юнорнезаконними. Відповідно до ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Тому суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в цій частині і поновити [PERSON] на посаді директора Полтавської філії ТОВ Юнор. Щодо виплати [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відповідно до ст. 235 КЗпП України, суд вважає наступне. [PERSON] у своєму позові зазначив, що про звільнення йому відомо не було. Якщо [PERSON] не було відомо про звільнення, то відповідно вимушеного прогулу [PERSON] не було. Окрім того суд не має відомостей про середній заробіток позивача. Позивач мав можливість взяти довідку про розмір середньої заробітної плати, відповідно до ст. 49 КЗпП, проте ним така довідка надана не була і вимога про стягнення середнього заробітку не ставилась. Враховуючи конкретні обставини справи суд вважає, що в даному випадку середній заробіток за час вимушеного прогулу, як це передбачено ст. 235 КЗпП України, не підлягає стягненню з ТОВ Юнор. Позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за період з липня 2011 року по жовтень 2011 року позивачем обґрунтовані не були, а тому в задоволенні позовних вимог в цій частині необхідно відмовити. У ст. 233 КЗпП встановлено строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів у справах про звільнення. Цією статтею встановлено місячний строк на звернення до суду з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Враховуючи те, що [PERSON] з наказом про звільнення ознайомлений не був, то суд не вважає, що позивачем було пропущено строк на звернення до суду. Позивач також просить суд стягнути з відповідача на його користь відшкодування за завдану моральну шкоду у розмірі 10000 грн. Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкодивід 31.03.95 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Позивач зазначає, що у звязку з невиплатою заробітної плати та незаконним звільненням він зазнав сильних душевних страждань, переніс душевне хвилювання та стрес. В судовому засіданні встановлено, що саме у звязку з неправомірними діями ТОВ Юнорпозивачу було завдано моральну шкоду. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує характер, ступінь, обсяг та тривалість моральних страждань, яких зазнав позивач. Враховуючи обставини справи, той факт, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі було задоволено частково на суму 1729,68 грн., а в матеріалах справи відсутні медичні довідки, які б свідчили про погіршення стану здоровя позивача у звязку з протиправними діями відповідача чи інші докази на підтвердження завданих йому моральних страждань, суд вважає за можливе позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди задовольнити частково, на суму 1000 грн.

Outcome: partial