Jurisdiction: civil
Date: 2011-08-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із згаданим позовом, в якому просив стягнути з ПП [PERSON] на його користь борг за договорами позики, три відсотки річних від суми боргу, проценти за користування позикою в розмірі облікової ставки Національного банку України. Свої вимоги обґрунтовує тим, що між ним та відповідачкою ПП [PERSON] було укладено два договори позики від 24.03.2007 року та 06.05.2009 року, на підставі яких ПП [PERSON] отримала в борг 80000 та 25000 доларів США відповідно, однак у встановлені договорами строки запозичені кошти не повернула. Після уточнень позовних вимог позивач [PERSON] остаточно просив стягнути з ПП [PERSON] за договором позики від 24.03.2007 року: борг в розмірі 637680 гривень; три відсотки річних від суми боргу в розмірі 33601,37 грн.; проценти за користування позикою в розмірі облікової ставки Національного банку України на суму 259286,80 грн., а за договором позики від 06.05.2009 року: борг в розмірі 199275 гривень; три відсотки річних від суми боргу в розмірі 8359,72 грн.; проценти за користування позикою в розмірі облікової ставки Національного банку України на суму 37656,15 грн.; В судовому засіданні представник позивача наполягав на задоволенні позову з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідач ПП [PERSON] визнала в судовому засіданні ту обставину, що для здійснення своєї підприємницької діяльності, повязаної із пошивом трикотажних виробів, вона 24.03.2007 року та 06.05.2009 року отримала від позивача [PERSON] у борг 80000 та 25000 доларів США, що відповідно до ст.61 ч.1 ЦПК України є підставою, для звільнення позивача від доказування цієї обставини. Однак, ПП [PERSON] наполягала на тому, що борг за договором позики від 24.03.2007 року нею було повернуто, заборгованість за договором позики від 06.05.2009 року у розмірі 25000 доларів США визнала повністю. Будучи належно повідомленим про час та місце розгляду справи, позивач [PERSON] до залу суду не зявився. Розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд вважає позов [PERSON] обґрунтованим і підлягаючим до задоволення у повному обсязі за наступних підстав. Правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються нормами цивільного законодавства. Так, відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Частиною 2 ст.625 ЦК України предбаченого, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною 1 ст.1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Дослідивши приєднані до справи письмові докази, судом встановлено, що згідно свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця та довідки Комсомольського відділення Кременчуцької ОДПІ [PERSON] зареєстрована субєктом підприємницької діяльності-фізичною особою і здійснює підприємницьку діяльність на спрощеній системі оподаткування (а.с. ). Відповідно до приєднаної до справи розписки 24.03.2007 року відповідачка отримала від позивача в борг 80000 доларів США (а.с.6). Згідно згаданого договору відповідачка взяла на себе зобовязання повертати отримані нею кошти по 2000 доларів США щомісяця. Крім того, 06.05.2009 року відповідачка отримала від позивача в борг 25000 доларів США, що підтверджується відповідною розпискою (а.с.5). Згідно згаданого договору відповідачка взяла на себе зобовязання повернути запозичені кошти в травні-серпні 2009 року в розмірі 5000 доларів США, а також у вересні, жовтні, листопаді та грудні по 5000 доларів США відповідно. За змістом ст.ст.10, 60 ЦПК України, правосуддя у цивільних справах здійснюється на засадах змагальності сторін, тому кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Вирішуючи питання щодо задоволення позову в частині стягнення боргу за договорами позики, суд виходить з того, що наявність простроченої заборгованості відповідача перед позивачем підтверджується належними та допустимими письмовими доказами. В судовому засідання позивач та його представник наполягали на задоволенні позову посилаючись на те, що відповідачка ухиляється від повернення боргу в розмірі 105000 доларів США, доказів на підтвердження повного або часткового погашення боргу суду не надано, тому суд вважає, що доводи відповідача про часткове погашення боргу не заслуговують на увагу. Також суд вважає неспроможними твердження відповідачки про те, що замість готівкових коштів вона отримала в борг трикотажне полотно, так як крім пояснень позивача вони спростовуються відповідними розписками, в яких відповідачка власноручно зазначила, що отримувала в борг саме готівкові кошти. Доказів на спростування цієї обставини суду не надано. З огляду на викладене, суд вважає обґрунтованою вимогу позивача про стягнення з відповідача боргу за договорами позики в розмірі 80000 та 25000 доларів США. Станом на 30.08.2011 р. офіційний курс долара США встановлений Національним банком України складає 797,07 грн. за 100 доларів США. Таким чином, на користь позивача підлягає стягненню за договором позики від 24.03.2007 року сума боргу в розмірі 637680 грн. ($80000 х 797,07 : 100 = 637680 грн.) та за договором позики від 10.06.2010 року сума боргу в розмірі 199275 грн. ($25000 х 797,07 : 100 = 199275 грн.). Також грунтуються на нормах чинного законодавства та підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача трьох відсотків річних від простроченої суми боргу, відповідно до ст.625 ЦПК, та процентів за користування позикою в розмірі облікової ставки Національного банку України, відповідно до ст.1048 ЦК України. Приймаючи до уваги, що згідно договорів позики відповідачка була зобовязана повертати борг частками, суд вважає, що у позивача виникає право на стягнення трьох процентів річних з того часу коли відповідачка прострочила виконання відповідного грошового зобовязання. Розмір трьох процентів річних від простроченої суми боргу визначається судом виходячи з наступного розрахунку: $5000 х 797,07 : 100(курс долара) х 3%(річні проценти) : 365(днів у році) х 684(днів прострочення платежу). Розмір процентів за користування позикою визначається судом виходячи з наступного розрахунку: $250000 х 12%(облікова ставка НБУ) : 365 (днів у році) х 39(днів прострочення платежу при визначеній ставці НБУ). Виходячи з наведеного, з ПП [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню за договором позики від 24.03.2007 року: борг в розмірі 637680 гривень; три відсотки річних від суми боргу в розмірі 33601,37 грн.; проценти за користування позикою в розмірі облікової ставки НБУ на суму 259286,80 грн. За договором позики від 06.05.2009 року: борг в розмірі 199275 гривень; три відсотки річних від суми боргу в розмірі 8359,72 грн.; проценти за користування позикою в розмірі облікової ставки НБУ на суму 37656,15 грн. Розрахунок трьох відсотків річних та процентів за користування коштами проведено станом на 16.08.2011 року, згідно позовних вимог [PERSON] І При зверненні до суду з позовною заявою позивачем сплачено судовий збір та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 51 грн. та 120 грн. відповідно, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. З огляду на викладене, з відповідачки ПП [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню заборгованість за договорами позики на загальну суму 1.175.814,79 грн. та 171 грн. понесених позивачем судових витрат (637680 + 33601,37 + 259286,80 + 199275 + 8359,72 грн. + 37656,15 = 1.175.814,79). Згідно п.п. «а» п.1 ст.3 Декрету КМУ «Про державне мито» при подачі згаданої позовної заяви необхідно сплатити державне мито в розмірі 1700 грн. Відповідно до правил ст.88 ЦПК України у разі визначення при відкритті провадження у справі судового збору в розмірі меншому, ніж передбачено законом, недоплачена сума стягується в дохід держави з позивача при відмові в позові, а при задоволенні позову з відповідача. Таким чином, з ПП [PERSON] підлягає стягненню на користь держави 1646 грн. державного мита (1700 51 = 1649). На підставі викладеного,

Outcome: approved