Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-14 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON], у якому з урахуванням уточнених позовних вимог просила визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] припинивши право власності на неї за відповідачем, з виплатою йому грошової компенсації половини вартості квартири, визначеної судом. Крім того, просила стягнути із відповідача судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог послалась на те, що спірна квартира придбана 09.08.2005 року нею та відповідачем за спільні кошти у період шлюбу, який тривав із 28.05.2005 року по 11.12.2007 року. Враховуючи, що від шлюбу вона має неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], на яку відповідач сплачує аліменти не у повному обсязі, не регулярно сплачує комунальні платежі, а також те, що спірна квартира є неподільною, тому вважає, що за нею може бути визнано право власності на квартиру зі сплатою відповідачеві компенсації половини її вартості. Відповідач [PERSON] подав зустрічний позов, який ухвалою Решетилівського районного суду від 15.11.2011 року у порядку ч.2 ст.126 ЦПК України роз'єднано в самостійне провадження, оскільки його спільних розгляд через систематичну неявку без поважних причин сторін і їх представників ускладнював своєчасний розгляд та вирішення справ та з метою захисту прав і інтересів осіб, які приймали участь у справі. Третя особа із самостійними вимогами щодо предмету спору у справі [PERSON] заявила зустрічні позовні вимоги в порядку ст.123-125 ЦПК України, які об'єднані в одне провадження із первісним позовом та з урахуванням уточнених даних, просила визнати за нею право власності на спірну квартиру [ADDRESS] припинивши право власності на неї за [PERSON], а також визнати [PERSON] такою, що втратила право користування цією квартирою. Свої вимоги мотивувала тим, що вона виділила своєму сину [PERSON] більшу частину коштів на придбання квартири. При цьому, згідно розписки, надавала йому позику та виступивши поручителем при отриманні ним кредиту в ПриватБанку в сумі 11300 грн. здійснювала погашення указаної заборгованості, у зв'язку з чим уважає, що має право власності на спірну квартиру. Крім того, зважаючи, що [PERSON] не проживає у вказаній квартирі з січня 2009 року, просила визнати її такою, що втратила право користування цим житлом. В судовому засіданні позивачка [PERSON] свої позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Пояснила, що спірна квартира придбана під час шлюбу та за спільні кошти сторін, тому вважається спільною сумісною власністю подружжя. Поділ однокімнатної квартири і спільне проживання у ній сторін є неможливим, оскільки вони розлучились і тривалий час проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Крім того, за час спільного проживання відповідач неодноразово вчиняв відносно неї насильницькі та хуліганські дії за що притягувався до адміністративної відповідальності. У даний час відповідач у спірній квартирі не проживає, а здає її наймачам, останні декілька місяців не сплачує комунальні платежі. Водночас, вона потребує житла, оскільки власного не має, утримує спільну малолітню дитину, аліменти відповідача отримує незначні 60-260 грн. на місяць. На час розгляду справи внесла на депозитний рахунок суду 49288 грн., що складає половину вартості спірної квартири. Представник позивачки [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити. У задоволенні зустрічного позову просив відмовити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про перенесення розгляду справи у зв'язку з відрядженням. Судом причини неявки до суду відповідача визнано неповажними за відсутності відповідних підтверджуючих документів та посилання на них, а також зазначення місця роботи, термінів та місця відрядження у самій заяві. Тому продовжено розгляд справи за його відсутності. У попередніх судових засіданнях відповідач [PERSON] заперечив проти позову та пояснив, що спірна квартира куплена переважно за гроші, позичені ним у матері [PERSON] та кредиту у ПриватБанку, погашення якого здійснював він та його мати. Третя особа із самостійними вимогами щодо предмету спору [PERSON] надала заяву про розгляд справи без її участі, проти позову заперечила. Представники третьої особи із самостійними вимогами щодо предмету спору [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились без поважних причин, про місце і час розгляду справи були повідомлені завчасно і належним чином, заяв про перенесення розгляду справи не надали. Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору служби у справах дітей Решетилівської районної державної адміністрації [PERSON] підтримала первісний позов, оскільки він відповідає інтересам малолітньої дитини сторін та заперечила проти зустрічного позову третьої особи [PERSON] за безпідставністю. Суд, заслухавши позивачку [PERSON], її представника [PERSON], представника третьої особи - служби у справах дітей Решетилівської РДА [PERSON], дослідивши матеріали справи та оцінюючи зібрані у справі докази, приходить до висновку про необхідність повного задоволення первісного позову [PERSON] та часткової відмови у задоволенні зустрічного позову [PERSON], з огляду на таке. За даними свідоцтв про шлюб, від 28.05.2005 року та свідоцтва про розірвання шлюбу, від 08.01.2008 року, сторони [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі із 28.05.2005 року по 11.12.2007 року (а.с.7-8). Відповідно договору купівлі-продажу, від 09.08.2005 року, [PERSON] придбав у [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS], яка складається з однієї кімнати загальною корисною площею 28,3 м.кв., житловою площею 13,8 м.кв. по ціні 20200 грн. Указаний договір посвідчений нотаріально (а.с.4,6) та зареєстрований КП "Бюро містобудування та технічної інвентаризації Решетилівського району"09.08.2005 року за [PERSON] (а.с.5). На придбання квартири позивачка [PERSON] дала нотаріальну згоду (а.с.89). Згідно ч.3 ст. 368 ЦК України та ч.1 ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу) . Відповідно до ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Виходячи з вимог ч.1,2 ст.68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Згідно ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Таким чином, враховуючи, що спірна квартира [ADDRESS] придбана у період шлюбу сторін та за відсутності належних і допустимих доказів про те, що участь когось із подружжя у придбанні майна була більшою або меншою, суд визначає вказану квартиру об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, вважаючи частки [PERSON] та [PERSON] у праві власності на квартиру рівними, тобто по 1/2. Заперечення відповідача [PERSON] про використання на придбання квартири його особистих коштів суд не приймає до уваги, оскільки указаний факт належним чином не доведений. Так, за кредитним договором від 31.08.2005 року, [PERSON] отримав у ПриватБанку кредит в сумі 11300 грн. на купівлю квартири в сумі 10 000 грн. і оплату страхових платежів в сумі 1300 грн. (а.с.42-44). Відповідно договору поруки, від 31.08.2005 року, поручителем за виконання умов указаного договору виступила [PERSON] (а.с.45-46). Виходячи з вимог ч.2 ст.65 СК України, при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Ч.4 указаної статті передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Таким чином, незважаючи на те, що кредитний договір укладений саме [PERSON], однак за згодою [PERSON] та кредитні кошти використані в інтересах сім'ї, тому вказаний договір створив обов'язок щодо погашення кредиту і для [PERSON] У зв'язку з цим суд приймає до уваги пояснення [PERSON] про те, що на погашення кредиту використовувались її соціальна допомога на утримання дитини в розмірі 8 000 грн. А також про те, що для придбання квартири використовувались кошти, отримані подружжям в дар на весіллі в сумі 1700 доларів США. Викладене частково підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою [PERSON], від 26.07.2005 року про отримання 1650 доларів США за продаж квартири (а.с.55). Ці пояснення не спростовані відповідачем [PERSON], у тому числі показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] Установлені в судовому засіданні дані про часткове погашення кредиту [PERSON] (а.с.58-68) є наслідком виконання нею зобов'язання за договором поруки від 31.08.2005 року. Крім того, за відсутності достовірних даних використання [PERSON] отриманих у [PERSON] коштів в сумі 2300 доларів США , відповідно розписки, від 24.07.2005 року (а.с.52) саме на придбання спірної квартири та відсутності доказів повернення цієї позики самостійно позивачем, суд не приймає розписку до уваги в якості доказу наявності підстав збільшення частки у спірній квартирі позивача. Також, суд зазначає, що ні наявна розписка (а.с.52), ні договір поруки (а.с.45-46) не передбачають умов переходу права власності на спірну квартиру до [PERSON] При цьому визнання співвласника спірної квартири [PERSON] такою, що втратила право користування житлом є недопустимим в силу ч.1 ст.41 Конституції України. Згідно ч.1,2 ст.365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1.частка є незначною і не може бути виділена в натурі, 2. річ є неподільною, 3. спільне володіння і користування майном є неможливим, 4. таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім"ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. У постанові Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на житловий будинок від 04.10.1991 року зазначено, що при неможливості поділу будинку в натурі та за відсутності згоди подружжя щодо способів поділу спільного майна суд з урахуванням інтересів неповнолітніх дітей та одного з подружжя, забезпеченості житлом в іншому місці другого подружжя, може залишити будинок у власності одного із подружжя, зобов'язавши його компенсувати чоловікові або дружині право на частку будинку за рахунок іншого спільного майна або грошима. Аналогічні положення містяться у постановах Пленуму Верховного Суду України № 12, від 07.07.1995 року та № 11, від 21.12.2007 року. Згідно висновку № 92, від 12.10.2011 року проведеної у справі судової будівельно-технічної експертизи ринкова вартість квартиру [ADDRESS] складає 98456 грн., 1/2 її частина коштує 49288 грн. Крім того, об'ємно-планувальне рішення квартири таке, що виділяти співвласникам по 1/4, 3/4 та 1/2 частині ізольовані та інші приміщення із самостійним виходом, які можливо використовувати, як окремі квартири, або які можливо переобладнати в такі квартири не можливо. За даними свідоцтва про народження, [PERSON] та [PERSON] мають сина [PERSON], [INFO] (а.с.9), який проживає із матір'ю (а.с.10). Крім того, за встановленими у судовому засіданні даними, [PERSON] на даний час проживає у селі Хрещате Решетилівського району Полтавської області, реалізувавши таким чином своє право на вільний вибір місця проживання, а спірну квартиру здає в найм іншим особам, на протязі останніх декількох місяців не сплачує плату за надання комунальних послуг, внаслідок чого виникла заборгованість. Крім того, має значну заборгованість по сплаті аліментів (а.с.12). Із цих міркувань, суд приходить до переконання, що припинення права відповідача на частку у спірному майні не завдасть йому та членам його сім"ї істотної шкоди. Водночас, позивачка [PERSON], маючи на утриманні малолітню дитину, батьком якої є відповідач, за відсутності змоги на протязі останніх років користуватись своєю власністю, вимушена винаймати іншу квартиру, тому виходячи з засад розумності, виваженості, справедливості та інтересів малолітньої дитини потребує власного житла. Питання про визначення порядку користування спірним майном сторонами не ставилось, однак у ході розгляду справи вони таку можливість категорично заперечили. У відповідності до квитанції № 5, від 14.11.2011 року позивачкою [PERSON] внесла на депозитний рахунок ТУ ДСА в Полтавській області № 37313004000622, банк отримувача ГУДК України в Полтавській області, МФО 831019, код отримувача № 26304855 в сумі 49288 (сорок дев'ять тисяч двісті вісімдесят вісім) грн. вартість 1/2 частки спільного майна подружжя - квартири [ADDRESS]. У такий спосіб гарантувала право відповідача на одержання грошової компенсації його частки, оскільки вказаний рахунок відкритий на виконання вимог судами Полтавської області норм чинного законодавства, у тому числі вимог ч.2 ст.365 ЦК України. За таких обставин, позов [PERSON] слід задовольнити повністю та припинити право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] зі сплатою йому 49288 (сорок дев'ять тисяч двісті вісімдесят вісім) грн. -вартості 1/2 частки спільного майна подружжя - квартири [ADDRESS] та визнати за [PERSON] право власності на вказану квартиру. З цих міркувань позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в частині припинення права власності на спірку квартиру за [PERSON], у іншій частині її позов не підлягає задоволенню за безпідставністю. Судові витрати у справі підлягають стягненню відповідно до вимог ст.88 ЦПК України на користь позивачки. Недоплачений судовий збір в сумі 416 грн. 95 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial