Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-23 00:00:00

В жовтні 2011 року [PERSON] звернулася до суду до [PERSON] Михайлівни з позовною заявою про стягнення з відповідача боргу за розпискою1 від 13.10.2007 року на суму еквівалентну 26000 доларів США. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити, підтвердивши, що вони з [PERSON] працювали разом в сфері нерухомості. їх знайома [PERSON] дійсно надала їй в присутності [PERSON] на покупку для [PERSON] квартири двома частинами гроші на загальну суму 55500 доларів США, про що вона надала [PERSON] дві розписки на зазначену суму. Однак одразу вони не змогли за вказану суму придбати квартиру, яка б влаштовувала [PERSON] і тому це розтягнулося в часі. Потім [PERSON] стала поясняти, що якусь частину грошей вона позичила якійсь знайомій, яка переховується від неї. Між тим [PERSON] вимагала або повернути гроші або купити їй квартиру. Після звернення [PERSON] до міліції, її та [PERSON] в червні 20 7 року викликали до Київського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області, де вона пообіцяла, що поверне гроші [PERSON] Наступного дня вона з [PERSON] приїхала до [PERSON] Вони разом домовились, що [PERSON] знищить дві розписки на загальну суму 55000 доларів США і замість цього [PERSON] і [PERSON] напишуть нові розписки в яких вкажуть рівні суми боргу перед [PERSON] На дану пропозицію всі погодилися і вона та [PERSON] написали розписки [PERSON] по 27750 доларів США кожна, а всього на суму 55500 доларів США. В жовтні 2007 року вона видала [PERSON] 26000 доларів США, оскільки відповідно до складених нею та [PERSON] розписок кожний з них повинен був повернути [PERSON] по 27750 доларів США. Про отримання грошей [PERSON] склала розписку і вказала строк повернення - до 30.10.2007 року. Дана розписка була своєрідною страховкою на той випадок, якщо [PERSON] не поверне гроші [PERSON] В подальшому так все і сталося. Вона повернула гроші [PERSON], а [PERSON] не повернула. Після цього [PERSON] зверталася до суду і до [PERSON] і до [PERSON] Однак рішенням апеляційно, о суду Одеської області від 05.04.2011 року у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] відмовлено, у зв*язку з відсутністю доказів позичання [PERSON] у [PERSON] * 27750 доларів США, які [PERSON] позичила [PERSON] без згоди [PERSON] і які залишилися неповерненими. Також було відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], оскільки у розписці [PERSON] умисно не вказала у кого вона взяла і кому має повепнути 27750 доларів США. Тому єдиним доказом, що [PERSON] взяла гроші є та розписка від 13.10.2007 року, яку вона надала позивачу [PERSON], коли отримала від неї гроші в сумі 26000 доларів США. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, просила у задоволенні позову відмовити та пояснила, що зазначена розписка була написана нею [PERSON] за тяжких особистих життєвих обставин, коли їй знадобилося 100 доларів на ліки для дитини, а її знайома [PERSON] погодилася їх надати лише, якщо вона у розписці зазначить , що позичає 20000 доларів США. Вона погодилася та написала таку розписку [PERSON], але" нижче зазначила дійсну суму яку брала - 100 доларів США. Таким чином дана розписка в частині зазначеної суми 26000 доларів США була безгрошовою, тому у заявленому позові [PERSON] іій Т.І. слід відмовити, бо вимоги про стягнення 100 доларів США - дійсної суми, яку [PERSON] запозичила у позивача, [PERSON] не заявляла. Сама розписка не є підтвердження позики, оскільки не замінює договір позики. До того ж розписка не дає уяви про позичення коштів однією стороною у іншої сторони. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, просив у задоволенні позову відмовити. Допитана в судовому засіданні у якості свідка [PERSON] підтвердна, що дійсно на придбання їй квартири вона передала кошти [PERSON] в присутності [PERSON] Кошти передавалися двома частинами на загальну суму 55500 доларів США. Однак йшов час а [PERSON] та [PERSON] так і не купили їй квартиру і гроші не повертали. Після її звернення до Київського РВ УМВС України в Одеській області [PERSON] та [PERSON] погодилися видати їй окремі розписки по 27750 доларів США кожна. В подальшому [PERSON] повернула їй 2000 доларів США і вона знищила розписку [PERSON], а [PERSON] гроші не повернула, хоча телефонувала і просила зачекати. Коли вона звернулася до міліції [PERSON] стіпа все заперечувати і заявляти, що ніяких грошей вона не брала і нічого повертати не буде. Вона не звернула увагу, що [PERSON] при видачі їй розписки на суму 27750 доларів США не вказала у кого вона бере гроші і кому має повернути, щ внаслідок чого їй було відмовлено у позові до [PERSON] їй було відомо, що [PERSON] передала [PERSON] 26000 доларів США, що б та могла особисто їх повернути їй згідно написаної розписки, але [PERSON] про всяк випадок витребувала від [PERSON] про це розписку, розраховуючи* що у разі якщо [PERSON] не поверне гроші [PERSON], то їх може витребувати у [PERSON] сама [PERSON], що в решті решт і сталося. Суд, вислухавши сторони, допитавши свідка та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню повністю, як такий, що базується на Законі та такий, що доведений в судовому засіданні. Суд засновує своє переконання на доказах, досліджених в судовому засіданні, а сам^, на: розписці [PERSON] про те, що вона позичила у [PERSON] 26000 доларів США на строк до 30.10.2007 року (а. с. 4). Згідно ст. 61 ч.З ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили , не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. , Рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 05.04.2011 року, залишеного без змін ухвалою колегії суддів Судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.07.2011 року в позові [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу відмовлено. При розгляді цивільної справи судом встановлено, що в червні 2006 року [PERSON] звернулася до приватних ріелторів [PERSON] та [PERSON] з проханням придбати для неї квартиру вартістю приблизно 55000 доларів США, у зв*язку з чим передала [PERSON]І 155500 доларів США. Вказану суму [PERSON] і [PERSON] розділили між собою. В подальшому [PERSON] повернула їй свою частину боргу - 27750 доларів США, а [PERSON] решту суми - також 27750 доларів США не повернула. Передача коштів від [PERSON] до [PERSON] оформлена розпискою від 13.10.2007 року про позику 26000 доларів США зі строком повернення д 30.10.2007 року. (а. с. 75-76). Згідно постанови Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області про відмову в порушенні кримінальної справи від 25.03.2008 року встановлено, що [PERSON] після продажу належних їй на праві власності об*єктів нерухомості, в січні 2007 року передала [PERSON] спочатку 24500 доларів США, потім ще 31000 доларів США, а всього 55500 доларів США. 13.10.2007 року [PERSON] із грошових коштів, отриманих від [PERSON] позичила [PERSON] 26000 доларів США, про що остання написала боргову розписку (а. с. 95). Рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 04.11.2009 року у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON]І Н. про стягнення боргу відмовлено. При розгляді цивільної справи судом встановлено, що розписка [PERSON], яку [PERSON] представила, як доказ існування боргових зобов*язань [PERSON] перед нею, не відповідає вимогам ч. 2 ст. 1047 ЦК України, а саме в тексті розписки не міститься даних про те, у кого саме [PERSON] брала у борг грошові кошти і кому саме зобов*язується їх повернути (а. с. 92-93). Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається , як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд приймає до уваги, що позивачем надано докази про передачу у власність [PERSON] грошових коштів, з визначенням зобов*язання позичальника їх повернути у визначені строки. Також судом встановлено відсутність будь-яких доказів про повернення [PERSON] грошових коштів [PERSON] запозичених у останньої. Відповідно до ст. З ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Згідно з ст. 6 ЦК України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільндго законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Положення частин першої, другої і третьої цієї статті застосовуються і до односторонніх правочинів. Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; . Відповідно до ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у* межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Згідно зі ст. 14 ЦК України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства, Особа не може бути примушена \,о дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має грунтувалися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно ч.І ст. 526 ЦК України Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.І ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків Згідно ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Згідно ч.І ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов*язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики може бути представлена розписка позичальника або інший документ , який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості грошей. Згідно ст. 1050 ч.І ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув Суму позики, він зобов*язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов*язання на вимогу кредитора зобов*язаний сплатити суму боргу за весь час прострочення з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або Законом. Згідно ст. 533 ЦК України грошове зобов*язання має бути виконане у гривнях, Якщо у зобов*язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо іншій порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Суд приймає до уваги, що правовідносини, що виникли між [PERSON] і [PERSON] щодо передачі грошових коштів в сумі 26000 доларів США відповідно до змісту розписки від 13.10.2007 року є борговими і не можуть вважатися відносинами, пов*язаними з придбанням квартири для [PERSON], оскільки хоча гроші первісно й були видані [PERSON] [PERSON] для придбання нею та [PERSON] квартири для [PERSON] і в подальшому були [PERSON] і [PERSON] написані окремі розписки про повернення грошових коштів у рівних частинах кожною, тем не менше [PERSON] відмовлено у позові до [PERSON] у зв*язку з не зазначенням у розписці, наданій [PERSON] [PERSON] у когр вона отримала і кому має повернути дані кошти. В той же час зі змісту розписки, наданої [PERSON] [PERSON] зазначено про повернення коштів саме [PERSON] до 30.10.2007 року і зі змісту розписки не вбачається наявність інших зобов*язань [PERSON] перед [PERSON] ніж боргові. При цьому даний висновок не спростовує встановлений судом факт передачі [PERSON] грошових коштів [PERSON] без відома останньої. Також зі змісту розписки не випливає, що грошові кошти передавалися [PERSON] [PERSON] для переда\\чі [PERSON] в межах звикання зобов*язання згідно розписки, виданої [PERSON] [PERSON] щодо отримання 27750 доларів США. Суд доходить висновку, що фактично за розпискою від 13.10.2007 року [PERSON] передано у власність [PERSON] 26000 доларів США на строк до 30.10.2007 року, у зв*язку з чим при вирішенні питання про стягнення заборгованості за договором позики не мо>.чЄ бути застосованим індекс інфляції, а підлягає застосуванню грошовий еквівалент в іноземній валюті, що підлягає сплаті у гривнях та визначається за офіційним курсом відповідної валюти їді день платежу. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд приймає до уваги, що [PERSON] заявлено позовні вимоги саме на суму зазначену у розписці від 13.10.2007 року 26000 доларів США без додаткових вимог стосовго процентів та без уточнення вимог щодо 100 доларів США - додатково вказаної у розписці суми боргу, яка визнана відповідачем [PERSON] Суд, проаналізувавши обставини справи та положення законодавства, що регулюють правовідносини, що склалися між сторонами, набуває висновку, що факт позичання коштів [PERSON] у [PERSON] 13.10.2007 року в сумі еквівалентній 26000 доларів США дійсно мав місце, в той час як докази повернення позивачу відповідачем боргу відсутні. За таких обставин, суд вважає, що підлягає стягненню заборгованість за розпискою на користь [PERSON] з [PERSON] в сумі 26000 доларів США. Суд враховує офіційний курс гривні до долара США, встановлений НБУ на день постановлення рішення по справі - 24.11.2011 року - 798 грн. 91 коп. за 100 доларів США. Таким чином з відповідача належить стягнути на користь позивача заборгованість за розпискою від 13.10.2007 року в сумі еквівалентній 26000 доларів США з урахуванням уточнення до позову від 24.11.2011 року, що складає 207732 грн. 20 коп. Також суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у вигляді сплаченого збору на ІТЗ в сумі 120 грн. Крім того з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір, що не був сплачений позивачем при поданні до суду позову. Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати присуджуються пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Згідно ст. 4 Закону України Про судовий збір№ 3674-VI від 08.07.2011 року ч.2 п. 1.1. ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру становить 1 % від ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати (941 грн.) тобто не менше 188 грн. 20 коп. та не більше 2823 грн. Таким чином 1% від суми задоволених позовних вимог складає 2077 грн. 32 коп. (207732 грн. 20 коп. * 1%), внаслідок чого дана сума підлягає стягненню з відповідача.'? дохід держави у якості судового збору. На підставі викладеного і

Outcome: approved