Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що їй на праві власності належить 3/5 частини житлового будинку №10 по вул.Чкалова у м.Запоріжжі, а відповідачу [PERSON] 2/5 частини вказаного будинку. Житловий будинок розташований на земельній ділянці, площею 450 кв.м. На свою частку в будинку вона користується меншою площею земельної ділянки, ніж відповідач, частка якої менша за її, у звязку з чим просить визначити порядок користування земельною ділянкою. Укласти угоду між сторонами, які є співвласниками, про визначення порядку користування земельною ділянкою не уявляється можливо. В судовому засіданні позивач уточнила позовні вимоги. Згідно уточненого позову просить суд визначити порядок користування земельною ділянкою відповідно до 1 варіанту проведеної в ході розгляду справи судової будівельно-технічної експертизи, оскільки фактичний порядок користування в значній мірі ущемляє її права на землю. Представник позивача в судовому засіданні також підтримала уточнені позовні вимоги, просила визначити порядок користування відповідно до часток на будинок, оскільки хоча і є фактичний порядок користування, однак позивач сплачує земельний податок відповідно до своєї частки. Відповідач [PERSON], повідомлена судом належним чином про час і місце розгляду справи, про що свідчить розписка про отримання нею особисто судової повістки, у судове засідання не зявилася. 31.03.2011 року до суду надійшла заява відповідача про відкладення розгляду справи у звязку з санаторним лікуванням представника. Разом з тим, особисто відповідач в судове засідання не зявилася, причини неявки суду не повідомила. Відповідно ст.77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч.4 ст.169 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Позивач та її представник не заперечують проти такого вирішення справи. Представник третьої особи ОП «ЗМБТІ»в судове засідання також не зявився, до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі. Вислухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Житловий будинок №10 по вул.Чкалова в м.Запоріжжі належить на праві власності [PERSON] 3/5 частки на підставі договору купівлі-продажу від 29.07.1988 року, та [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 19.10.1984 року (а.с.4-6, 17-18). З даних викопіровок зі схем планів будівельного кварталу, наданих суду сторонами, за 1984, 1988 роки, вбачається, що фактично між співвласниками встановлено порядок користування земельною ділянкою, який є на теперішній час. Це підтверджено позивачем і у судовому засіданні. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи №772 від 04.03.2008 року, земельна ділянка на підставі рішення від 05.02.1953 року №102 виконкому Запорізької міської ради по вул.Чкалова, 10, у м.Запоріжжі закріплена площею 450 кв.м, фактично площа складає 515 кв.м, залишки земельної ділянки в кількості 38 кв.м залишені у тимчасове користування, надлишки складають 27 кв.м, місце розташування яких невідомо. На розгляд надано два варіанти порядку користування земельною ділянкою: за фактичним користуванням та відповідно ідеальним часткам співвласників. За результатами експертизи встановлено, що порядок користування земельною ділянкою, який склався між сторонами не відповідає вимогам будівельних норм, а саме не забезпечено проїзд до частини будинку [PERSON] та доступ до стіни службової прибудови та сараю, відстань між яким є меншою за необхідну. У варіанті І порядку користування земельною ділянкою запропоновано наступний розподіл земельної ділянки за адресою: м. Запоріжжя, вул. Чкалова, 10: Частину земельної ділянки S-3, площею 12,6 кв.м, залишити у спільному користуванні співвласників. [PERSON] на ідеальну частку у 3/5 частини пропонується надати у користування земельну ділянку, площею 292,8 кв.м. Оскільки частина земельної ділянки залишається у спільному користуванні, площа земельної ділянки S-1 в особистому користуванні складає 286,5 кв.м, в т.ч. під будівлі 60,9 кв.м. [PERSON] на ідеальну частку у 2/5 частини пропонується надати у користування земельну ділянку, площею 195,2 кв.м. Оскільки частина земельної ділянки залишається у спільному користуванні, площа земельної ділянки S-2 в особистому користуванні складає 188,9 кв.м, в т.ч. під будівлі 44,92 кв.м. Межа поділу земельної ділянки проходить від червоної лінії по вул.Чкалова, поділивши паркан на ділянки з розмірами 4,5 м та 7,8 м, далі по прямій лінії довжиною 11,64 м, далі повернувши ліворуч по прямій лінії довжиною 1,0 м, далі повернувши праворуч по прямій лінії до ділянки загального користування, далі по лінії поділу основної будівлі, далі по прямій лінії довжиною 1,38 м, поділивши паркан на ділянки з розмірами 19,25 та 19,31 м (а.с.59-67). Згідно письмових заперечень на позов, досліджених у судовому засіданні, відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала, зазначаючи, що вона є власником 2/5 частин будинку №10 по вул.Чкалова в м.Запоріжжя на підставі свідоцтва про право на спадщину, 3/5 частини належить позивачу, яку вона купила у 1988 році у [PERSON] Раніше ця частка належала її брату [PERSON] з 10.01.1961 року на підставі рішення суду Сталінського району м.Запоріжжя, згідно якого був поділений будинок в натурі. В 1963 році він свою частку продав, вже на цей час було встановлено порядок користування земельною ділянкою, який і є на теперішній час, не зважаючи на те, що змінилися вже три власника, претензій від жодного з них не надходило. Відповідач вважає, що порядок вже склався, а тому позов є необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню (а.с.14-15). При розгляді справи іншим складом суду відповідач та її представник заявляли також про пропуск позивачем строку позовної давності при зверненні до суду з даним позовом. За клопотанням відповідача відповідно до судового доручення компетентним Ялтинським міським судом було допитано свідка [PERSON], яка суду пояснила, що у 1961 році її бабуся [PERSON] переоформила на її батька [PERSON] 1/6 частину будинку №10 по вул.Чкалова в м.Запоріжжя, у звязку з чим була зведена кирпична стіна в одній зі спалень і таким чином половину виділено, що і становило 1/6 частину. Батько добудував до цієї кімнати ще одну кімнату і у 1964 році продав свою частку Степанівні (точних анкетних даних вона не знає). На момент продажу між співвласниками був фактичний розподіл земельної ділянки, стояв паркан на межі земельних ділянок. Яким чином це було оформлено їй точно не відомо. Відповідно до п.п.21, 22 Постанови Пленуму Верховного суду №7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»порядок користування земельною ділянкою встановлюється угодою між співвласниками домоволодіння, а при відсутності такої угоди права співвласників домоволодіння на земельну ділянку визначаються виходячи з розміру їх частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час виникнення спільної часткової власності (початкових часток в домоволодінні). Якщо при вирішенні спору суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, а саме цей порядок не суперечить архітектурно-будівельним, санітарним чи протипожежним правилам, суд ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. Згідно зі ст.42 ЗК України (в редакції 1990 року) використання і розпорядження земельною ділянкою, що належить громадянам на праві спільної часткової власності, визначаються співвласниками цих обєктів і земельних ділянок пропорційно розміру часток у спільній власності на даний будинок. Враховуючи, що перехід права власності на частину будинку відбувся в період дії Земельного кодексу України в редакції 1990 року, суд вважає за необхідне керуватися його нормами. Дослідивши висновки судової будівельно-технічної експертизи, проаналізувавши пояснення сторін та свідка, суд вважає, що варіант І встановлення порядку користування земельною ділянкою є найбільш оптимальним та прийнятним, оскільки при такому порядку земельна ділянка використовується найбільш раціонально та за цільовим призначенням, не порушуються права співвласників щодо вільного доступу до їх будівель, існує нормальна можливість обслуговувати будівлі та споруди. Інший варіант судової експертизи, яка проводилась по даній справі суд вважає неприйнятним, оскільки порядок користування земельною ділянкою, встановлений її попередніми власниками суперечить архітектурно-будівельним нормам і тому не може бути прийнятим взагалі. Крім цього, суд вважає за неможливе застосувати строк позовної давності щодо позовних вимог позивача, оскільки у даному випадку має місце постійне порушення прав позивача, а отже відлік строку позовної давності не застосовується. Відповідно до ст.88 ЦПК України, оскільки судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved