Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить звернути стягнення на предмет іпотеки за кредитним договором та стягнути судові витрати, посилаючись на те, що 08.08.2007 року між АБ «АвтоЗАЗбанк», правонаступником якого є ПАТ «Банк Кіпру», та [PERSON] було укладено кредитний договір №71/07 та 19.09.2009 року між ними була укладена додаткова угода до кредитного договору №71/07, згідно вимог яких відповідач отримав кредит в сумі 67500 доларів США на строк до 07.08.2017 року з платою за користування кредитом в розмірі 13 відсотків річних та 18 відсотків річних у разі порушення строків повернення кредиту за договором. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором №71/07 між банком та [PERSON] було укладено іпотечний договір №93/07 від 08.08.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON], зареєстрований за №1946, згідно якого [PERSON] передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру №121, загальною площею 88,2 кв.м., що знаходиться за адресою: м.Запоріжжя, вул.Чумаченка, буд.15-г та належить йому на праві приватної власності. Однак [PERSON] порушує вимоги кредитного договору, а саме не виконує в обумовлені строки зобовязання щодо сплати кредиту та відсотків, тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Представник позивача в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав суду заяву, в якій просив на підставі ч.2 ст.158 ЦПК України розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON], повідомлений судом належним чином про час та місце розгляду справи, повторно у судове засідання не зявився і не повідомив суд про причини неявки. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч.4 ст.169 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 08.08.2007 року між АБ «АвтоЗАЗбанк», правонаступником якого є позивач, ПАТ «Банк Кіпру», та [PERSON] було укладено кредитний договір №71/07 (а.с.8-10) та 19.09.2009 року між ними була укладена додаткова угода до кредитного договору №71/07 (а.с.11-12), згідно вимог яких банк надав позичальнику кредит на загальну суму 67500 доларів США, що підтверджується випискою з особового рахунку №2203.8.010973.001 (а.с.14-22), а [PERSON], в свою чергу, зобовязався прийняти, належним чином використати та повернути кредит у зазначеній сумі не пізніше 07.08.2017 року, а також сплатити відповідну платню за користування кредитом в порядку, на умовах та в строки, визначені кредитним договором. Відповідно до п.2.2.6 кредитного договору №71/07 від 08.08.2007 року позичальник зобовязався сплачувати за користування кредитом проценти в розмірі 13 відсотків річних за строковий кредит та 18 відсотків річних у разі порушення строків повернення кредиту за договором. Пунктом 2.2.7 кредитного договору №71/07 від 08.08.2007 року передбачено, що за несвоєчасну сплату процентів за користуванням кредитом, позичальник зобовязаний сплатити банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення платежу. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором №71/07 між банком та [PERSON] було укладено іпотечний договір №93/07 від 08.08.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON], зареєстрований за №1946, згідно якого [PERSON] передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру №121, загальною площею 88,2 кв.м., житловою площею 51,6 кв.м., що знаходиться за адресою: м.Запоріжжя, вул.Чумаченка, буд.15-г та належить йому на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 16.04.2003 року (а.с.28-31). Відповідно п.11 іпотечного договору №93/07 від 08.08.2007 року у випадку порушення іпотекодавцем будь-якого зобовязання за цим договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобовязання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно до п.2.3.3 кредитного договору №71/07 від 08.08.2007 року банк має право у разі недотримання позичальником умов кредитного договору, затримок погашення кредиту та процентів достроково стягнути надану раніше позику, проценти по ній, комісійні та можливі штрафні санкції, в том числі і шляхом звернення стягнення на забезпечення. На підставі п.2 іпотечного договору №93/07 від 08.08.2007 року загальна вартість предмета іпотеки згідно з експертним висновком ТОВ «Бюро незалежних експертів», яке діє на підставі Сертифікату №5561 субєкта оціночної діяльності від 12.03.2007 року, виданого Фондом державного майна України, складає 341004 гривні. Однак [PERSON] вимоги кредитного договору не виконує, в обумовлені строки кредит та відсотки по ньому не сплачує. Станом на 08.02.2011 року у [PERSON] виникла заборгованість за кредитним договором №71/07 від 08.08.2007 року в сумі 489407,60 гривень, а саме: 44417 доларів США, що за курсом НБУ станом на 07.02.2011 року складає 352924,16 гривень заборгованість за строковим кредитом, 9702,58 доларів США, що за курсом НБУ станом на 07.02.2011 року складає 77093,79 гривень заборгованість за простроченим кредитом, 226,11 доларів США, що за курсом НБУ станом на 07.02.2011 року складає 1796, 60 гривень заборгованість за строковими процентами, 6698,63 доларів США, що за курсом НБУ станом на 07.02.2011 року складає 53225,30 гривень заборгованість за простроченими процентами, 4367,75 гривень сума пені по простроченим процентам (а.с.13). Відповідно до вимог про усунення порушення (претензій) №11/0428 від 07.05.2010 року (а.с.23), №8/0490-І від 05.07.2010 року (а.с.24), №04-3732 від 02.12.2010 року (а.с.25) встановлено, що позивач неодноразово звертався до [PERSON] з вимогою про сплату заборгованості по кредиту, попереджав про звернення до суду, однак останній заходів до погашення заборгованості не вжив (а.с.26,27). Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України, на підставі ч.2 якої боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інших процентів не встановлено договором або законом. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 2 статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, тобто норми про договір позики. Згідно зі ст.617 ЦК України особа, яка порушила зобовязання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника відповідних коштів. Згідно з ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку»у разі невиконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст.39 Закону України «Про іпотеку»у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних боргів або із застосуванням процедури продажу, встановленою ч.1 ст.38 Закону України «Про іпотеку», яка передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Згідно з ч.2 ст.39 Закону України «Про іпотеку»одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предмет іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення, а також згідно з ч.1 ст.40 Закону України «Про іпотеку»та ст.109 Житлового кодексу України звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Відповідно до ст.34 Закону України «Про іпотеку»після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням предмет іпотеки на підставі договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем або рішення суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим ЗУ «Про іпотеку». Згідно до ст.ст.34, 38 Закону України «Про іпотеку»у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем. Відповідно до ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадяни України, іноземці та особи без громадянства реєструють своє місце проживання. В ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»встановлено, що реєстрація це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесенням цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу. Згідно з ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. Таким чином, суд приходить до висновку, що в ході судового розгляду справи встановлено, що на підставі кредитного договору №71/07 від 08.08.2007 року ПАТ «Банк Кіпру»надав відповідачу [PERSON] кредит. Однак [PERSON] порушує вимоги кредитного договору, а саме не виконує в обумовлені строки зобовязання щодо сплати кредиту та відсотків. Тому є підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Враховуючи викладене, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved