Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти в сумі позики з урахуванням індексу інфляції, 3% річних за невиконання грошових зобовязань, моральної /немайнової/ шкоди, процентів від суми позики у грошовій формі згідно доданого до позовної заяви розрахунку, судові витрати по справі, та витрати на послуги банківської установи, що понесені у звязку з перерахуванням судових витрат. 10.06.2011р. позивач, уточненням розрахунку позову, письмовою заявою збільшив свої вимоги до відповідача у звязку з недобросовісним використанням відповідачем своїх процесуальних прав, затягуванням розгляду справи, та просив стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти в сумі 27481,82грн. з урахуванням індексу інфляції, 3% річних за невиконання грошових зобовязань, моральної /немайнової/ шкоди, процентів від суми позики у грошовій формі на дату чергового засідання суду 29.06.2011року включно, згідно доданого до заяви розрахунку про збільшення розміру позову, судові витрати по справі, та витрати на послуги банківської установи понесені позивачем у звязку з перерахуванням судових витрат по збільшенню розміру позову. Додатково до уточнення розрахунку позивачем додано довідку з сайту офіційної газети України «Податки та бухгалтерський облік»про облікову ставку Національного Банку України, діючу за період дії договору позики, укладеного між позивачем та відповідачем. Подання позовної заяви, а також заяви про збільшення позовних вимог сплачено державним митом в передбаченому законодавством України порядку та розмірах, а також витратами на технічне забезпечення судового процесу по цивільній справі. Позивач, в обґрунтування своїх вимог, посилається на те, що 29 грудня 2009р. він на прохання відповідача, згідно раніше укладеної усної домовленості, уклав з ним договір позики, позичивши відповідачу під власноручно написану та власноручно підписану відповідачем розписку, грошові кошти в сумі двадцять тисяч гривень для розрахунку відповідача по його боргам, що повязані з господарською діяльністю підприємства з обмеженою відповідальністю НПП «Газтех-Сервіс», де відповідач на той час, та на час розгляду справи судом, тимчасово виконував раніше, та виконує на цей час, обовязки директора товариства. До розписки відповідач, як було домовлено з позивачем, додав заздалегідь виготовлені копії власних документів - паспорта на своє імя, та довідки Державної податкової інспекції в Київському районі м.Харкова про наданий йому ідентифікаційний номер. Згідно розписки відповідач зобовязався повернути позивачу запозичені грошові кошти до 20 січня 2010р. Позика була надана в національній валюті України для повернення ії у тій же валюті. Підставами для надання позивачем позики на користь відповідача були малий термін позики менше одного місяця, спільні знайомі, а також обіцянка відповідача замовляти в подальшому, у позивача юридичні, добре оплачувані, послуги, що підтверджується залученою до матеріалів справи довіреністю №4/ю від 12 січня 2010року на імя позивача за власноручним підписом відповідача в якості В.О. директора ТОВ НВП «Газтех-сервіс», яка завірена печаткою наведеного вище підприємства.. В узгоджений розпискою термін до 20 січня 2010 року позивач запозичені відповідачу грошові кошти від відповідача не отримав, що підтверджується наявністю у позивача розписки відповідача про отримання від позивача 29 грудня 2009 року суми позики. Відповідач в судовому засіданні боргові зобовязання не визнав в повному обсязі, підтвердив розписку від 29 грудня 2009 року на суму двадцять тисяч гривень як документ, що написаний та підписаний відповідачем власноручно, та який він надав позивачу за юридичні послуги, що будуть замовлятися позивачу в подальшому. Відповідач, що виконує продовж значного часу обовязки директора юридичної особи, який має спеціальні познання в галузі розрахунків за надані послуги, товари, не надав пояснень протиріччям своїх дій що до надання розписки, підтверджуючої юридичний факт отримання грошових коштів від позивача за послуги які, з його слів, не були отримані, та термін, умови отримання юридичних послуг, та предмет послуг яких невідомі. Відповідачем, також, не надано пояснень що до мети, з якою він надав позивачу копії особистих документів паспорту та довідки про ідентифікаційний номер відповідача, що були надані позивачу сумісно з розпискою. 21 липня 2011 року, згідно усному клопотанню відповідача від 19.07.2011 року, у судовому засіданні було заслухано громадянина [PERSON], особа якого підтверджена особистим паспортом на його імя, ніде не працюючого, якого згідно вимог ст. 50 ЦПК України під власноручний підпис ознайомлено про права та обовязки свідка, а також про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, або за відмову від надання показань з непередбачених законом підстав. Свідок [PERSON] пояснив, що він, з його слів, раніше працював на посаді державного виконавця Валківської державної виконавчої служби, та дав пояснення по предмету спору про те, що з особою відповідача був познайомлений у місті Валки Харківської області у грудні 2009 року на прохання своєго приятеля та спільного з відповідачем знайомого з міста [PERSON], для надання відповідачу допомоги у звязку з безпідставним, зі слів відповідача, накладанням згідно рішенню та наказу Господарського суду Харківської області арешту на поточний рахунок підприємства, де відповідач, на той час, виконував тимчасово обовязки директора. Практична допомога по наведеній вище справі відповідачу не була надана у звяку з відсутністю у відповідача необхідних документальних доказів в підтвердження його позиції про безпідставність накладання арешту на поточний рахунок. Що касається факту отримання відповідачем грошових коштів від позивача, то свідок [PERSON] пояснив, що факту передання грошей позивачем відповідачу не спостерігав, але впевнений, що факту отримання відповідачем грошей не було, а розписку про отримання позики відповідач писав власноручно в його присутності у кабінеті позивача, що працює юрисконсультом в підприємстві, назву якого не памятає. З позивачем не знайомий, особисто позивача бачив один раз в день, коли приїздив з відповідачем до підприємства, де працює позивач. Мета приїзду свідка та відповідача до позивача була повязана з боргами підприємства відповідача та накладанням арешту на поточний рахунок підприємства, де відповідач тимчасово виконував обовязки директора. У звязку з протирічами у висловленнях свідка позивач звернувся до суду з клопотанням про залучення в якості свідка начальника служби безпеки ВАТ «Турбогаз»[PERSON], який, згідно з посадовими обов,язками виконує функції начальника економічної безпеки правочинів підприємства. Клопотання позивача було задоволено. Особа [PERSON] була підтверджена особистим паспортом на його імя. Свідка, згідно вимог ст. 50 ЦПК України під власноручний підпис ознайомлено про права та обов,язки свідка, а також про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, або за відмову від надання показань з непередбачених законом підстав. Свідок [PERSON] що до предмету справи пояснив, що у грудні 2009 року з поточного рахунку ВАТ «Турбогаз»на поточний рахунок ТОВ НВП «Газтех-сервіс», згідно господарського договору, була перерахована сума у розмірі більше ста тисяч гривень, для виконання товариством «Газтех-сервіс»послуг на користь ВАТ «Турбогаз». Відповідач [PERSON]. гарантував керівництву ВАТ «Турбогаз», що обігові кошти, що будуть отримані [PERSON] будуть використані по прямому призначенню, згідно договору, а также про те, що у нього відсутні будь-які спори з третіми особами, які б завадили господарським інтересам ВАТ «Турбогаз». Свідок також пояснив, що зі слів позивача йому відомо про існування боргу між позивачем та відповідачем і про цей борг він знав ще в 2010 році. Їз документальних доказів, доданих до матеріалів справи вбачається, що позивач /позикодавець/ 29 грудня 2009 року позичив та передав відповідачу /позичальнику/, а відповідач /позичальник/ отримав у позивача грошові кошти у сумі двадцять тисяч гривень, та надав позивачу власноручно написану та підписану розписку про отримання грошей, копії власних документів особистого паспорта та довідки ДПІ, які посвідчують юридичний факт укладання між сторонами договору позики, а також обов,язок відповідача повернути позивачу позику у вигляді грошей в національній валюті України в термін до 20 січня 2010 року. При цьому, при укладанні договору позики сторони виконали умови про письмову форму договору, що передбачені ст.1047 ЦК України, без домовленості розміру та порядку одержання позивачем процентів від суми позики, що в свою чергу, накладає обовязок на відповідача про виплату щомісячно процентів на користь позивача до дня поверенння позики, на рівні облікової ставки Національного банку України. Розпискою відповідача, тобто договором позики, не передбачене отримання позики в інтересах підприємницкої діяльності підприємства, в якому відповідач тимчасово виконував обов,язки директора. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші не були отримані відповідачем, або були отримані у меншій кількості, ніж встановлено договором позики, що укладений в письмовій формі. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, тобто порушив виконання грошового зобовязанання, настають правові наслідки, встановлені законом, згідно якого він зобовязаний сплатити позикодавцю суму позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, три проценти річних від простроченої суми, незалежно від сплати процентів, неустойку /штраф, пеню/, якщо це встановлено договором або законом. Як видно з документальних доказів, що залучені до справи, відповідач згідно договору позики взяв на себе обов,язок повернути позивачу позику у вигляді грошей в національній валюті України в термін до 20 січня 2010 року. Доказів про повернення суми позики до матеріалів справи не надано, що свідчить про невиконання відповідачем грошових зобов,язань на протязі 526 календарних днів на дату судового засідання 29.06.2011 року. Згідно офіційної зведеної таблиці інфляції за період лютий 2010 року по травень 2011 року, що залучена до матеріалів справи, а також розрахунку ціни позовних вимог індекс інфляції нарастаючим підсумком з лютого 2010 року по травень 2011 року відповідає індексу 1,131, що в грошовому еквіваленті відповідає сумі 1840,0 грн, 3% річних за невиконання грошових зобов,язань, нарахованих згідно ст.625 ЦК України, що відповідає сумі 685,48 грн., та процентів від суми позики у грошовій формі, нарахованим згідно ст.ст.1048, 1050 ЦК України, що становить суму 2003,88 грн. Перевіривши повноту та оцінюючи додані до справи докази суд виходив з положень ст.60 ЦПК України про те, що кожна сторона зобов,язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Вислухавши пояснення Сторін та свідків по справі, дослідивши та оцінивши документальні докази, що залучені до справи, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягают задоволенню частково, з наступного; Позивач 29.12.2009р., на прохання відповідача уклав з відповідачем в якості позичальника договір позики грошових коштів у національній валюті України на суму двадцять тисяч гривень. Укладання правочину було здійснено згідно нормам цивільного законодавства України, що регламентують порядок укладання правочинів, умови його виконання та відповідальність за невиконання, або неналежне виконання правочину. Договором позики сторони передбачили термін повернення відповідачем суми позики до 20 січня 2010 року. . Факт укладання договору позики доводиться власноручно написаною та підписаною відповідачем розпискою про одержання ним у позивача позики у сумі двадцять тисяч гривень та копіями особистих документів відповідача паспортом та довідкою ДПІ про ідентифікаційний номер відповідача. Факт укладення договору позики доводить, що відповідач та позивач досягли згоди по всім істотним умовам що до договору позики у грошовій формі у національній валюті України. Факт виконання позивачем в повному обсязі взятих на себе обов,язків по наданню суми позики на користь відповідача доведена оригіналом розписки відповідача від 29. грудня 2009 року на суму двадцять тисяч гривень, яка залучена до матеріалів справи. Факт прийняття відповідачем на себе обов,язків по поверненню позивачу позики у сумі двадцять тисяч гривень у термін до 20 січня 2010 року доводиться договором позики - оригіналом розписки відповідача, що залучена до матеріалів справи. Заперечення відповідачем факту отримання суми позики спростовується оригіналом розписки самого відповідача від 29 грудня 2009 року про отримання позики у позивача у сумі двадцять тисяч гривень. Впевненість свідка на стороні відповідача [PERSON] про неможливість отримання відповідачем суми позики від позивача без ознайомлення відповідачем самого свідка про факт отримання такої позики спростовується оригіналом розписки самого відповідача про отримання позики у сумі двадцять тисяч гривень, документальними доказами, слідовно грунтуються на суб,єктивних припущеннях свідка. Доказів до матеріалів справи, що спростовувало б пояснення позивача та договір позики від 29 грудня 2009 року, до суду не надійшло та до матеріалів справи не залучено. Щодо стягнення моральної шкоди, то суд вважає, що вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, оскільки не ґрунтуються на вимогах закону. Таким чином, загальний розмір який підлягає стягненню на користь позивача складає 24975,96 грв., з яких-20000,00грн. суми позики, 1840,00грн. витрат від інфляції, 685,48грн. - 3% річних, 2003,88 грн. - проценти від суми позики у грошовій формі; 431,60грн., з яких 260,60грн. - судовий збір за подання позовної заяви до суду, 51,00грн. - судовий збір за подання позовної заяви про збільшення позовних вимог, 120,00грн. витрати позивача на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду цивільної справи, 15,00грн. витрати позивача на послуги банківської установи, надані у звязку з перерахуванням судових витрат.

Outcome: partial