Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-11 00:00:00

Позивач звернувся до районного суду з позовною заявою в якій зазначив, що 22.01.2009 року між ним та відповідачем був укладений та нотаріально посвідчений договір позики, згідно якого він передав останньому 103950 грн. Відповідач грошові кошти отримав, взявши на себе зобовязання про повернення позики до 15 лютого 2009 року. Умовами договору встановлено, що за несвоєчасне повернення первинної суми позики позичальник сплачує грошову суму з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 0,2 % від простроченої суми за кожний день прострочення. Відповідач, в зазначений в договорі строк, позивачу кошти не повернув, а тому позивач просить суд стягнути з відповідача суму боргу з урахуванням індексу інфляції та неустойки 208523 грн. 70 коп. В ході розгляду справи позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю з підстав наведених у позовній заяві та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заяв клопотань суду не надавав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, знаходить, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцю таку ж суму грошей. Як встановлено в судовому засіданні 22 січня 2009 року між позивачем та відповідачем був укладений та нотаріально посвідчений договір позики б/н, згідно якого позивач передав, а відповідач отримав грошові кошти в розмірі 103950 грн. і взяв на себе зобовязання повернути вказані кошти до 15 лютого 2009 року. За несвоєчасне повернення суми позики позичальник сплачує на користь позикодавця суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 0,2% від простроченої суми за кожний день прострочення. Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається, а ст.1049 ЦК встановлено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором, а тому сума боргу, заявлена позивачем повинна бути стягнута з відповідача на користь позивача в судовому порядку. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи із змісту договору позики, укладеного між сторонами, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення 132640 грн. 20 коп. (112,3х109,1х104,2-1276651,1/100-1,27х103950) та встановлені умовами договору 0,2% від простроченої суми за кожний день прострочення річних 75883 грн. 50 коп. (103950х365), а всього 208523 грн. 70 коп. При цьому суд враховує строк позовної давності, встановлений ст.258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки в межах року до звернення до суду, а не визначений позивачем строк з 15.02.2009 по 15.02.2010 року. Відповідачем дані обставини не спростовані належними та допустимими доказами. Вимоги позивача про стягнення з відповідача судових витрат підлягають задоволенню, оскільки дані вимоги відповідають ст.88 ЦПК України та узгоджуються з матеріалами справи.

Outcome: approved