Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що 24.04.2009 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір зберігання майна з метою його демонстрації №3/04 (надалі - Договір); у відповідності до ст.936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Укладаючи договір, сторони за ним погодили (п. 1.1 договору) та на підставі акту приймання - передачі майна відповідачем на відповідальне зберігання було отримано наступне майно, яке належить Позивачеві на праві власності: апарат для приготування кофе Sаесо Я. Е у кількості 1 шт., чашка та блюдце кофейні ємкістю 80 мл у кількості 6 штук, чашка та блюдце еспресо ємкістю 80 мл. у кількості 6 штук, усього на загальну вартість 5300 (пять тисяч триста) грн. та як зазначається позивачем при зверненні до суду у відповідності до ст. 949 ЦК України зберігач зобов'язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості, та у відповідності до ст. 953 ЦК України зберігач зобов'язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився. Разом з тим, укладаючи договір, сторони за ним передбачили, що згідно п.2.1.5 договору відповідач повинен повернути майно позивачу повністю за першою вимогою останнього не пізніше 3-х днів з дня одержання такої вимоги. Так, 03.09.2010 р. відповідачеві була направлена письмова вимога в порядку ст. 953 ЦК України про повернення отриманого на зберігання майна у 3 денний строк, яка була отримана відповідачем 07.09.2010 р. особисто на підставі повідомлення про вручення поштового відправлення, утім, до цього часу відповідач не повернув отримане на зберігання майно, та всіляко уникає будь яких пояснень своїх дій. У відповідності до п.2.1.7 Договору у разі неможливості повернути майно в натурі в наслідок його пошкодження чи втрати зберігач відшкодовує поклажодавцю повну вартість втраченого чи пошкодженого майна, вказану в акті прийому - передачі обладнання. За ст. 950 ЦК України за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах. У відповідності до ст. 951 ЦК України збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем: у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості; у разі пошкодження речі - у розмірі суми, на яку знизилася її вартість. Якщо внаслідок пошкодження речі її якість змінилася настільки, що вона не може бути використана за первісним призначенням, поклажодавець має право відмовитися від цієї речі і вимагати від зберігача відшкодування її вартості . Позивачем також зазначається про те, що згідно ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання); згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. Згідно ч.1 та ч. 2 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. У відповідності до ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Згідно з п.2.1.9 договору в разі затримки виконання вимог п. п. 2.1.5., 2.1.6., 2.1.7 більше чім на 15 календарних днів, зберігач сплачує штраф поклажодавцю в розмірі 100 відсотків від вартості майна; таким чином, враховуючи, що загальна вартість майна, отриманого відповідачем на відповідальне зберігання на підставі договору та акту приймання - передачі майна, становить 5300 (пять тисяч триста) грн., відповідач, на переконання позивача, повинен сплатити йому штраф у розмірі (5 300 х 100%) 5 300,00 (пять тисяч триста) грн. Згідно з позовом, враховуючи, що з моменту отримання письмової вимоги про повернення речей відповідачем зазначений у п.2.1.9 строк сплинув, а відповідачем так і не були виконані вимоги п.2.1.5 та 2.1.7 договору, у позивача виникло право на отримання штрафу; у звязку з наведеним позивач й звернувся до суду із даним позовом. У судове засідання 12.03.2012 р. позивач не зявився, утім, в особі представника за довіреністю надав суду заяву про розгляд справи у відсутності представника позивача, та в якій не заперечував проти заочного розгляду справи та в якій просив суд повністю задовольнити поданий позов. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У судове засідання відповідач, який належним чином повідомлений, повторно не зявився, причини неявки суду не повідомив, не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, у звязку з чим суд у порядку ч. 1 ст. 224 ЦПК України за згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Врахувавши заяву представника позивача та дослідивши докази в межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову частково, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України), та ці підстави зазначені в ст. ст. 599, 600, 601, 604 - 609 ЦК України, та за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Як було встановлено судом за розгляду справи, 24.04.2009 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір зберігання майна з метою його демонстрації №3/04. Відповідно до ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Так, укладаючи договір, сторони за ним погодили (п. 1.1 договору) та на підставі акту приймання - передачі майна відповідачем на відповідальне зберігання було отримано наступне майно, яке належить позивачеві на праві власності: апарат для приготування кофе Sаесо Я. Е у кількості 1 шт., чашка та блюдце кофейні ємкістю 80 мл у кількості 6 штук, чашка та блюдце еспресо ємкістю 80 мл. у кількості 6 штук, усього на загальну вартість 5 300,00 грн. За ст. 949 ЦК України зберігач зобов'язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості, та у відповідності до ст. 953 ЦК України зберігач зобов'язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився. Разом з тим, укладаючи договір, сторони за ним передбачили, що (п.2.1.5 договору) відповідач повинен повернути майно позивачу повністю за першою вимогою останнього не пізніше 3-х днів з дня одержання такої вимоги, та на виконання даної умови договору 03.09.2010 р. позивач направив відповідачу письмову вимогу в порядку ст. 953 ЦК України про повернення отриманого на зберігання майна у 3 денний строк, яка була отримана відповідачем 07.09.2010 р. особисто, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення; утім, до цього часу відповідач не повернув отримане на зберігання майно, чим допустив порушення зобовязання. Відповідно до п.2.1.7 договору у разі неможливості повернути майно в натурі в наслідок його пошкодження чи втрати зберігач відшкодовує поклажодавцю повну вартість втраченого чи пошкодженого майна, вказану в акті прийому - передачі обладнання. За ст. 950 ЦК України за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах. У відповідності до ст. 951 ЦК України збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем: у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості; у разі пошкодження речі - у розмірі суми, на яку знизилася її вартість. Якщо внаслідок пошкодження речі її якість змінилася настільки, що вона не може бути використана за первісним призначенням, поклажодавець має право відмовитися від цієї речі і вимагати від зберігача відшкодування її вартості. Згідно ч.1 та ч. 2 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. У відповідності до ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Згідно з п.2.1.9 договору в разі затримки виконання вимог п. п. 2.1.5., 2.1.6., 2.1.7 більше чім на 15 календарних днів, зберігач сплачує штраф поклажодавцю в розмірі 100 відсотків від вартості майна; таким чином, враховуючи, що загальна вартість майна, отриманого відповідачем на відповідальне зберігання на підставі договору та акту приймання - передачі майна, становить 5 300 (пять тисяч триста) грн., та враховуючи те, що відповідач не скористався правом брати участь судових засіданнях та правом надання заперечень проти позову, суд враховує розрахунок, наданий позивачем, тому визначає суму штрафу в розмірі з підстав, передбачених законом та договором, укладеним між сторонами за цим позовом, в розмірі 5 300,00 грн. При цьому, суд виходить з того, що за ч. 1 та ч. 2 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. У відповідності до ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Згідно з п.2.1.9 договору в разі затримки виконання вимог п. п. 2.1.5., 2.1.6., 2.1.7 більше чім на 15 календарних днів, зберігач сплачує штраф поклажодавцю в розмірі 100 відсотків від вартості майна; таким чином, враховуючи, що загальна вартість майна, отриманого відповідачем на відповідальне зберігання на підставі договору та акту приймання - передачі майна, становить 5 300,00 грн., відповідач, на переконання позивача, повинен сплатити суму штрафу, зазначену вище (п.2.1.9 договору). Розвязуючи вимогу позову щодо у випадку втрати (нестачі) належного [PERSON] майна, отриманого відповідачем на підставі договору зберігання майна з метою його демонстрації №3/04 від 24.04.2009 р., про стягнення з [PERSON] на користь позивача його вартості, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 936 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажедавцем), і повернути її поклажедавцеві у схоронності. Договором зберігання, в якому зберігачем є особа, що здійснює зберігання на засадах підприємницької діяльності (професійний зберігач), може бути встановлений обов'язок зберігача зберігати річ, яка буде передана зберігачеві в майбутньому (ч. 2 ст. 936 ЦК України). За втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах. Професійний зберігач відповідає за втрату (нестачу) або пошкодження речі, якщо не доведе, що це сталося внаслідок непереробної сили, або через такі властивості речі, про які зберігач, приймаючи її на зберігання, не знав і не міг знати, або внаслідок умислу чи грубої необережності поклажодавця (ч. ч. 1, 2 ст. 950 ЦК України). Збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем: 1) у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості; 2) у разі пошкодження речі - у розмірі суми, на яку знизилася її вартість. З огляду на вищенаведені вимоги законодавства, відповідальність зберігача диференціюється залежно від того, яка особа виступає зберігачем - непрофесійний чи професійний зберігач, а розмір відповідальності зберігача відрізняється при оплатному і безоплатному зберіганні. Якщо зберігання здійснюється оплатно, зберігач відповідає за заподіяні збитки у повному обсязі відповідно до ст. 22 ЦК України. Як встановлено судом, укладаючи договір, сторони за ним не передбачили оплатність такого договору, та позивач не надав доказів щодо того, що відповідач є професійним зберігачем, у звязку з чим оскільки позивач у відповідності до ст. 57 - 59 ЦК України не виконав обовязок доказування щодо факту завданих збитків та їх розміру, а зазначення у позові про те, що майно може бути втрачено, є припущенням можливості порушення прав позивача; дана вимога позову не є такою, що підлягає задоволенню також у звязку з передчасністю її заявлення з огляду на спосіб захисту порушеного права, обраного позивачем (розірвання договору та повернення майна). За ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. За таких обставин, оскільки відповідач порушив умови договору, допустивши істотні порушення умов договору зберігання майна з метою його демонстрації №3/04 від 24.04.2009 року, оскільки позивач розраховував на добросовісну поведінку та повернення майна, вимога позову про розірвання договору є такою, що підлягає задоволенню. Вирішуючи в обовязковому порядку відповідно п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України питання про розподіл судових витрат, суд бере до уваги те, що позивач не має пільг щодо сплати судового збору та при подачі позову позивачем були в повному обсязі сплачені судові витрати, тому, у порядку ч. 1 ст. 88 ЦПК України, на користь позивача підлягають стягненню з відповідача з урахуванням результатів розгляду справи судові витрати, повязані зі сплатою судового збору в розмірі 55,00 грн. та оплатою витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи в розмірі 120 грн.

Outcome: partial