Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-08 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовною заявою про стягнення вартості ? частини спільного майна подружжя та повернутих запозичень, посилаючись на те, що вона з 11 травня 1990 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. 27.11.2000 року шлюб було розірвано. У період шлюбу ними спільно було придбано рухоме майно на загальну суму 51104 грн., яке після розірвання шлюбу з грудня 2000 року відповідач почав продавати. Після розірвання шлюбу вона з відповідачем не досягла згоди щодо поділу спільно нажитого майна. 25.08.2001 року відповідач пішов з дому ,на даний час його місце знаходження не відомо та порушена кримінальна справа за фактом викрадення [PERSON], [INFO]. Позивачка просила визнати право власності на ? частину майна, а саме: набір офісної меблі вартістю 1700 грн., пральну машину Індезітвартістю 1250 грн., килим вартістю 450 грн., столи вартістю 170 та 200 грн., спальний гарнітур вартістю 1200 грн., кухню поліровану Ларгавартістю 600 грн., піч СВЧ Електроникавартістю 100 грн., диван-кровать вартістю 132 грн., зварювальний апарат вартістю 850 грн.,деревообробний станок вартістю 900 грн., електрорубанок вартістю 200 грн., електродрель вартістю 230 грн., сходи алюмінієві 2 шт. вартістю 200 грн. та 39 грн., котел електричний вартістю 300 грн., котел 300 грн., електронагрівач води вартістю 500 грн., садово-городний інвентар вартістю 50 грн., будівельні матеріали 300 грн., книги кількістю 200 шт. вартістю 1600 грн., раковина тюльпан вартістю 128 грн., гардини, портьєри, карнизи вартістю 376 грн., люстри вартістю 132 грн,, тази 24 грн., металевий сарай вартістю 80 грн., дзеркала вартістю 390 грн., кабель 757 грн., цифровий тюнер 5 шт. вартістю 4 548 грн., відветвітелі 220 грн. вартістю 3080 грн., посилювачі вартістю 280 грн., компресор побутовий вартістю 300 грн, кабель 2000 м. вартістю 600 грн. на загальну суму 21662 грн., та оскільки на даний час вказане майно відсутнє просила стягнути вказану суму вартості майна на свою користь.(а.с.72-77). Крім того, позивачка вказала, що 01.08.2000 року вона разом з [PERSON] надали позику у розмірі 88\~000 грн. [PERSON], який кошти повернув [PERSON] після розірвання шлюбу, а тому просила стягнути з [PERSON] кошти в сумі 44\~000,0 грн., як частину повернутої позики [PERSON]О.(а.с.154-155). Позивачка та її представник у судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку через повідомлення у пресі-газеті Вісті Придніпровявід 27.10.2011 року №83 (1271). Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Треті особи у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнали в повному обсязі, просили відмовити у їх задоволенні. Суд, вислухавши у судовому засіданні пояснення сторін, їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Встановлено, що сторони з 11 травня 1990 року знаходились у зареєстрованому шлюбі. 27 листопада 2000 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.15). Після розірвання шлюбу позивачка з відповідачем не досягла згоди щодо поділу спільно нажитого майна. 25.08.2001 року відповідач пішов з дому, на даний час його місце знаходження не відомо та порушена кримінальна справа за фактом викрадення [PERSON], [INFO],та знаходиться РС категорії Розшуквід 17.09.2001 року по встановленню місцезнаходження безвісно зниклого [PERSON] Згідно ст.22 КпШС України майно нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Позивачка вказує, що у період шлюбу ними було придбано рухоме майно на загальну вартість 51\~104 грн., а тому її частка майна у розмірі ? частини, що у грошовому вираженні складає 21\~662 грн., але суд до вказаного факту ставиться критично, оскільки доказів придбання майна у період шлюбу з [PERSON], за спільні сімейні кошти суду не надано, відсутні докази наявності вказаного позивачкою майна взагалі, призначена по справі судово товарознавча експертиза проводилась на підставі переліченого майна в ухвалі суду про призначення експертизи . Крім того, актами державного виконавця встановлено, що майно яке позивачка вказала у позові за адресами батьків [PERSON] третіх осіб, - відсутнє (а.с.22-25). З огляду на викладене, суд вважає вимоги позивачки щодо поділу спільного майна подружжя, а саме стягнення вартості його ? частки не обґрунтованими, які не підтвердились у судовому засіданні, а тому вважає за необхідне у їх задоволенні відмовити. Враховуючи вищенаведене, з тих же підстав можна зробити висновок, що вимоги позивача про стягнення з [PERSON] коштів в сумі 44\~000,0 грн., як частину повернутої позики [PERSON] є не обґрунтованими, оскільки предметом договору позики є суттєва сума грошей 80\~000 грн., але відсутні докази повернення коштів [PERSON], немає розписки [PERSON] про отримання коштів в повному обсязі від позичальника [PERSON] Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Суд за власною ініціативою не може міняти предмет і підстави позову. Згідно з вимогами частин 1, 4 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В порушення наведених норм, позивачем не надано суду доказів придбання майна у зареєстрованому шлюбі із відповідачем, що позбавляє суд можливості визначити наявність майна та віднести його до спільної сумісної власності сторін. Не надано також доказів дійсної вартості спірного майна на час розгляду справи (п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя). Крім цього, обраний позивачем спосіб захисту прав на спірне рухоме майно не відповідає вимогам закону, оскільки майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі і присудження одному з подружжя грошової компенсації допускається лише за його згодою або у випадку неподільності речі (ст.71 СК України). На підставі викладеного,приймаючи до уваги,що позивачка не ставить питання про розділ в натурі того майна , наявність та вартість якого підтверджена висновком судово-товарознавчої експертизи , суд вважає, що вимоги позивачки необґрунтовані та не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed