Jurisdiction: civil
Date: 2011-08-11 00:00:00

У травні 2011 року [PERSON] звернувся з позовом до ПАТ КБ „ПриватБанк, у якому просив суд визнати недійсним з 10.01.2009 року пункт 2.3.1. кредитного договору № CNGLAE00000065 від 19 грудня 2007 року в частині надання ПАТ КБ «ПриватБанк» права в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом; визнати незаконним підвищення ПАТ КБ «ПриватБанк» в односторонньому порядку процентної ставки за користування кредитом до 27,48 процентів річних та зобовязати ПАТ КБ „ПриватБанк здійснити операції по кредитному договору в частині коригування процентів за користування кредитом в розмірі, що погоджений між сторонами при укладенні договору 16,08 процентів річних, починаючи з 01 лютого 2009 року. Свої вимоги позивач обгрунтував тим, що відповідач 06.01.2009 року в односторонньому порядку листом повідомив його про збільшення з 01 лютого 2009 року розміру відсоткової ставки за кредитним договором до 27,48 % річних, пославшись на п.2.3.1. Кредитного договору між сторонами, що суперечить ст.1056-1 ЦК України і що він продовжував сплачувати щомісячні платежі Банку в попередньому розмірі, що підтверджується виписками з рахунку по оплаті щомісячних платежів за умовами кредитного договору та звернувся з листами до Банку 16.06.2009 року та 31.07.2009 року з проханням здійснити перерахунок і обліковувати щомісячні платежі, виходячи з відсоткової ставки 16,08 (а.с.16,19), т.я. дії Банку суперечать нормам чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини. І отримавши відмову Банку він звернувся до суду з даним позовом. Рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 23 червня 2011 року позов [PERSON] до ПАТ КБ „ПриватБанк про визнання недійсним п.2.3.1. кредитного договору від 19.12.2007 року в частині надання відповідачу в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом, визнання незаконним одностороннього підвищення процентної ставки за кредитним договором, зобовязання здійснити перерахунок заборгованості - задоволено; визнано недійсним з 10.01.2009 р. п. 2.3.1 кредитного договору, укладеного між сторонами, в частині надання відповідачу права в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом, визнано незаконним підвищення ПАТ КБ „ПриватБанк процентної ставки за кредитним договором, зобовязано відповідача здійснити перерахунок по кредитному договору в частині коригування процентів за користування кредитом в розмірі, що погоджений між сторонами при укладенні цього договору, прочинаючи з 01.02.2009 року. Судовим рішенням вирішено також питання про розподіл судових витрат. В апеляційній скарзі ПАТ КБ „ПриватБанк просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що рішення суду є необґрунтованим та прийнятим з порушенням норм матеріального права. Апелянт вказує, що [PERSON] правомірно скористався своїм правом на односторонню зміну відсоткової ставки без згоди позивача, так як така згода не передбачена умовами кредитного договору та своєчасно повідомив [PERSON] про зміну відсоткової ставки. Вислухавши суддюдоповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи 19 грудня 2007 року між ЗАТ КБ „Приват Банк та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит в сумі 127 612 грн. 18 коп., зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,34 % на місяць на суму залишку заборгованості, або 16,08 відсотків річних з терміном повернення кредиту до 18 лютого 2012 року (а.с.8-10); що згідно з п.2.3.1. цього [PERSON] має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом в відповідних випадках, зазначених у цьому пункті. Зі змісту позовної заяви та копії листа Банку від 06.01.2009 року (а.с.14) слідує, що позивач 06.01.2009 року отримав від Банку листа про збільшення з 01.02.2009 року розміру процентної ставки за кредитним договором до 27,48 % річних, мотивованого правилами п.2.3.1. Кредитного договору між сторонами від 19.12.2007 року. З матеріалів справи також видно, що позивач, як позичальник, 16.06. і 31.07.2009 року (а.с.16 і 19) звертався до Банку з письмовими заявами щодо незгоди з односторонньою дією Банку по збільшенню з 01.02.2009 року процентної ставки до 27,48 % річних, продовжуючи сплату щомісячних платежів у розмірі, зазначеному в абз.3 п.7.1. Кредитного договору від 19.12.2007 року (а.с.10). З тексту Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору в односторонньому порядку від 12 грудня 2008 року № 661-VI, опублікованого 30 грудня 2008 року і який набрав чинності з 10 січня 2009 року, вбачається, що Цивільний кодекс України доповнено ст.1056-1 та ст.1061 після частини третьої доповнено частиною четвертою, а в Законі України „Про банки і банківську діяльність його ст.55 доповнено частиною четвертою і суть цих доповнень полягає в забороні банкам в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами і договорами банківського вкладу. Зі змісту ст.11 ЦК України слідує, що цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Тому апеляційний суд вважає, що саме повідомлення Банком позивача [PERSON] 06.01.2009 року листом про намір здійснити збільшення розміру відсоткової ставки до 27,48 % річних за Кредитним договором з 01 лютого 2009 року не може вважатись рішенням Банку про зміну ставки, а є лише декларацією намірів про вчинення дії щодо реальної зміни такої ставки в майбутньому, тобто з 01 лютого 2009 року. Отже, датою рішення Банку про зміну процентної ставки у даному випадку є 01 лютого 2009 року. Така правова позиція викладена також в Узагальненні Верховного Суду України судової практики розгляду цивільних справ, які виникають з кредитних правовідносин (2009-2010 р.р.). Крім того, в матеріалах справи відсутні докази про виконання Банком обовязку згідно з правилами п.2.3.1. Кредитного договору щодо направлення позивачу „письмового повідомлення про зміну процентної ставки протягом семи календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки, цих доказів не було надано відповідачем і в засіданні апеляційного суду. Таким чином, враховуючи зазначені вище обставини в сукупності, апеляційний суд вважає, що висновок місцевого суду про те, що дії Банку по збільшенню розміру процентної ставки за кредитним договором у односторонньому порядку з 01 лютого 2009 року є незаконними, оскільки на час такого збільшення вже була чинною ст.1056-1 ЦК України про заборону таких дій є обгрунтованим і відповідає вимогам норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини. Проте місцевий суд, вирішуючи позов в частині про визнання частково недійсним Кредитного договору, помилково прийшов до висновку про задоволення позову в цій частині вимог. З п.п. 5.2. і 5.3. Кредитного договору видно, що договір може бути змінений сторонами у встановленому даним договором порядку та припинення його дії здійснюється відповідно до діючого законодавства України, а зі змісту ст.1056-1 ЦК України, яка набула чинності з 10 січня 2009 року, слідує, що „встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Тому задоволення за судовим рішенням позовних вимог про визнання недійсним з 10.01.2009 року п.2.3.1. Кредитного договору від 19 грудня 2007 року, укладеного між [PERSON] і ПАТ КБ „ПриватБанк в частині надання відповідачу в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом не може вважатись законним і обгрунтованим і підлягає скасуванню з відмовою позивачу у задоволенні цієї частини позовних вимог. Доводи апеляційної скарги про те, що рішення суду є необгрунтованим та прийнятим з порушенням норм матеріального права, оскільки [PERSON] правомірно скористався своїм правом на односторонню зміну відсоткової ставки без згоди позивача і така згода не передбачена умовами кредитного договору і своєчасно повідомив [PERSON] про таку зміну не можуть бути підставою для скасування рішення місцевого суду і не знайшли свого підтвердження на нормах чинного законодавства в засіданні апеляційного суду. За таких обставин місцевий суд ухвалив рішення в іншій частині з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування в цій частині відсутні.

Outcome: partial