Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-29 00:00:00

У лютому 2011 року позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», третя особа –[PERSON], про визнання недійсним кредитного договору. 29 вересня 2011 року на підставі ст. 31, 44 ЦПК України позивачем було змінено предмет позову, та судом було прийнято до розгляду нову позовну заяву [PERSON] до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», третя особа –[PERSON], про розірвання кредитного договору, в редакції від 29 вересня 2011 року. Позивач у позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог, посилався на те, що 26 травня 2007 року між ним та відповідачем було укладено кредитний договір № DNG0AK06700043, за умовами якого останній зобов’язався надати позивачу грошові кошти в сумі 8193,73 доларів США на строк з 26 березня 2007 року по 26 березня 2012 року, та того ж дня у забезпечення виконання вказаного кредитного договору між тими самими сторонами було укладено договір застави рухомого майна № DNG0AK06700043, предметом якого є придбаний позивачем за кредитні кошти автомобіль, а також у забезпечення цього кредитного договору між відповідачем та третьою особою було укладено договір поруки №DNG0AK06700043 від 26 травня 2007 року. Позивач зазначив, що за період з 27 квітня 2007 року по 02 лютого 2011 року відповідач отримав від позивача 8276,14 доларів США. Проте, внаслідок істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні вищевказаного кредитного договору, а саме виникнення світової фінансової кризи, яка негативно вплинула на коливання курсів світових валют, зокрема, на зростання курсу долара США по відношенню до гривні, що з огляду на положення ст. 652 ЦК України є підставою для розірвання спірного кредитного договору, тому позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить суд розірвати укладений між сторонами кредитний договір та розстрочити виконання рішення в частині повернення суми боргу на 12 місяців з рівномірною сплатою. У судовому засіданні позивач та представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з мотивів їх безпідставності та необґрунтованості. Третя особа у судове засідання не з’явилася, про час та день слухання справи повідомлялася належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомила. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд доходить наступного висновку з таких підстав. Судом встановлено, що 26 березня 2007 року між сторонами було укладено кредитний договір №DNG0AK06700043, відповідно до умов якого позивач отримав кредитні кошти у сумі 8193,73 доларів США на строк з 26 березня 2007 року по 26 березня 2012 року та зобов’язався повернути отриманий кредит, сплатити відсотки у встановлені цим договором строки та встановленому розмірі, а також виконати інші зобов’язання згідно даного договору у повному обсязі, що підтверджується копією відповідного договору. Також судом встановлено, що між відповідачем та третьою особою –[PERSON] був укладений договір поруки №DNG0AK06700043 від 26 березня 2007 року, за умовами якого остання (поручитель) зобов’язався перед банком відповідати за виконання позичальником (позивачем) усіх його зобов’язань перед банком-кредитором за вищевказаним договором в повному обсязі, що підтверджується копією зазначеного договору. У судовому засіданні встановлено, що станом на 30 вересня 2011 року загальна заборгованість позивача перед відповідачем за кредитним договором №DNG0AK06700043 від 26 березня 2007 року становить 4405,09 доларів США, ці обставини підтверджуються наданим розрахунком заборгованості, який міститься в матеріалах справи. Правовідносини, які виникли між сторонами у даній цивільній справі, врегульовані нормами Конституції України Цивільного кодексу (ЦК) України, умовами укладених між сторонами договорів. Частиною 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних справ та обов’язків. Одним із загальних принципів цивільного законодавства, який знайшов своє втілення у ст. ст. 3, 627 ЦК України, є принцип свободи договору, що у собі включає вільний вибір контрагента та вільне визначення сторонами умов договору, де фіксуються взаємні права та обов’язки учасників, з урахуванням вимог діючого Кодексу, інших актів цивільного законодавства знайшов своє втілення. Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України зобов’язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов’язковим для виконання сторонами. Цивільне законодавство базується на принципі обов’язкового виконання сторонами зобов’язань за договором. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов’язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов’язується повернути кредит та сплатити проценти. Крім того, у відповідності до ст. 599 ЦК України зобов’язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Обов’язок позичальника є повернення позики, позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася. За правилом, закріпленим у ч. 1 ст. 652 ЦК України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов’язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. У відповідності до ч. 2 ст. 652 ЦК України якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Посилання позивача на зростання курсу долара США по відношенню до гривні та нестабільне економічне становище країни у зв’язку із виникненням світової фінансової кризи, а також на ту обставину, що на момент укладання кредитного договору він керувався більш стабільною фінансовою ситуацією на валютному ринку, не можуть бути прийняті судом, оскільки дані доводи не можна віднести до передбачених ст. 652 ЦК України обов’язкових умов, наявність яких є підставою для розірвання договору, а також приймаючи до уваги те, що [PERSON] звернувся до банківської установи –відповідача та отримав за своїм власним волевиявленням кредит, усвідомлюючи необхідність його повернення у відповідності до умов договору, підписав вищезгаданий договір, використав кредитні кошти та зобов’язався їх повернути, що позивачем не заперечується, погодившись з умовами повернення кредиту незалежно від отриманого ним прибутку в майбутньому протягом дії кредитного договору. Крім того, матеріалами справи підтверджено, що позивач, укладаючи кредитний договір в іноземній валюті та беручи на себе певні зобов’язання стосовно погашення цього кредиту в доларах США, усвідомлював, що розмір процентів за користування кредитами в іноземній валюті є завжди значно меншим, ніж за кредитами, виданими у національній валюті України - гривні, з підстав постійного існування обставин щодо зміни курсу гривні до іноземних валют, зокрема, долара США. Оцінюючі усі докази, які були досліджені судом у ході розгляду даної цивільної справи за їх сукупністю та враховуючи, що у разі істотної зміни обставин законодавець надає сторонам правочину право розірвати договір за їх власною домовленістю або за рішенням суду, спираючись на неналежність представлених суду доказів наявності істотних змін обставин та зобов’язань за кредитним договором, які погіршили становище позивача, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню у повній мірі з мотивів їх безпідставності та необґрунтованості, у зв’язку із чим суд доходить висновку про необхідність відмови у їх задоволенні. Вирішуючи питання судових витрат та враховуючи результат вирішення справи, суд вважає покласти судові витрати на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed