Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-08 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом, в якому просять визнати недійсними договори дарування: земельної ділянки (кадастровий номер [NUMBER]) площею 0, 25 га від 03.12.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Ілик Г. М.; земельної ділянки (кадастровий номер [NUMBER]) площею 0, 1254 га, посвідчений приватним нотаріусом Ілик Г. М. В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що на підставі договору купівлі-продажу будинку від 15.12.1987 року, позивач [PERSON] стала власником будинку [ADDRESS]. Остання стверджує, що даний будинок був куплений фактично за кошти її сина - позивача [PERSON] За будинком закріплена земельна ділянка площею 0,25 га, яка на підставі рішення сесії Станильської сільської ради від 08.02.2004 року № 103 передана їй у приватну власність, що стверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER]. Позивач [PERSON] на приватизованій земельній ділянці, з дозволу та згоди матері, за власні кошти побудував поруч з вищевказаним будинком новий будинок, в якому проживає з сім'єю. Даний будинок вважається самочинним будівництвом. Оскільки [PERSON] є особою похилого віку, син [PERSON] доглядає за нею, лікує, постійно турбується. Вони проживають однією сім"єю. Відповідач по справі - [PERSON], теж є сином [PERSON] і, відповідно, рідним братом [PERSON] Проте, він проживає у м. Трускавець, інколи відвідує матір. В період таких відвідин виникла розмова про те, що [PERSON] подарує відповідачеві частину вільної земельної ділянки для будівництва будинку. Дана розмова була погоджена з сином [PERSON]. Але для того, щоб подарувати земельну ділянку [PERSON] необхідно було виробити Державний акт на право власності на неї, і лише після цього дарувати частину вільної земельної ділянки синові [PERSON]. В лютому 2008 року [PERSON] захворіла та проходила курс лікування в Дрогобицькій лікарні. Одразу ж після виписки з лікарні відповідач повідомив їй, що вже підготував документи на землю, тобто виготовив Державний акт, і домовився з нотаріусом, щоб прийняла та оформила договір дарування на частину земельної ділянки. Так як дане питання було погоджено з сином [PERSON], вона погодилась оформити договір дарування на частину земельної ділянки, вільну від забудов. Відповідач взяв її в машину та відвіз до нотаріуса. Оскільки вона є особою похилого віку, не освіченою, тому, не вчитуючись в текст договору, не розуміючи наслідків, підписала договір дарування. Вона не усвідомлювала, що подарувала всю земельну ділянку, враховуючи землю під будинком, в якому проживала, а також під самочинним будівництвом, де проживає з сім"єю її син [PERSON] - позивач по справі. Підстав не довіряти своєму синові [PERSON] не мала, адже була домовленість подарувати лише частину землі, яка є вільна від забудов. Позивачеві [PERSON] дані обставини стали відомі лише тоді, коли він почав узаконювати свій самочинно побудований будинок. З"ясувалося, що землю під ним [PERSON] подарована відповідачеві. Внаслідок такого правочину, будинки втратили цінність, і позивачі не можуть ними розпорядитись. Зокрема [PERSON] не може узаконити самочинне будівництво, а позивач [PERSON] не впевнена, що відповідач не відчужить дану земельну ділянку і не позбавить її всього майна. В судовому засіданні позивач [PERSON], який є одночасно представником позивачки [PERSON], позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просить їх задоволити в повному обсязі. Згідно заяви [PERSON] від 01.07.2011 року, посвідченої приватним нотаріусом Кобак О. В., зареєстрованої в реєстрі за № 526, позивачка підтверджує позовні вимоги в повному обсязі. Представник позивача [PERSON] - адвокат [PERSON] позицію свого довірителя підтримала. Додатково суду пояснила, що в процесі розгляду справи, при огляді матеріалів, наданих для ознайомлення в судовому засіданні приватним нотаріусом , на підставі яких було укладено договори дарування земельних ділянок, встановлено, що договори були укладені відповідно до заяви позивачки, в якій вказані дані паспорта, що був [PERSON] втрачений, і про що було дано оголошення в періодичній пресі «Вільне слово» від 22.04.2008 року. В підтвердження даного факту у матеріалах справи є копія витягу з газети . Вважає, що відповідач [PERSON] скористався тим, що йому було надано на руки Державні акти на землю та обіцянкою мами [PERSON] подарувати земельну ділянку, її похилим віком та необізнаністю в законах Даруючи земельні ділянки, позивачка допустилась помилки, оскільки позбавила себе власності . Крім цього, не може прийняти в експлуатацію самовільно збудований житловий двоповерховий будинок позивач [PERSON] і належним чином скористатись своїм будинком, в якому проживає, оскільки він знаходиться на земельній ділянці, яка на даний час належить відповідачу. Відповідач з корисливих мотивів заволодів земельною ділянкою, щоб в подальшому заволодіти житловим будинком та, зумисно створивши незручності брату [PERSON], позбавити його будинку, який позивач створив багаторічною працею. На час укладення договору позивачка не розуміла наслідків вчинення правочину. Підтвердженням цього є і пояснення, надані у відмовному матеріалі по кримінальній справі, де чітко зазначено, що вона помилково, не розуміючи суті справи, подарувала своєму синові [PERSON] земельну ділянку, і на даний час хоче, щоб усе майно, яке їй належить було поділено рівними частинами між дітьми. Вважає, що відповідачем не було представлено жодних доказів, які б спростували позовні вимоги позивачів. Всі намагання та скарги відповідача в Дрогобицьке районне відділення міліції, Дрогобицьку міжрайонну прокуратуру залишились без позитивного результату для нього. Поряд з цим, подана від імені позивачки [PERSON] заява про відмову від позову з довіреністю на право доручення будь-яких документів, залишилась судом без розгляду, оскільки дія виданого на ім'я [PERSON] доручення припинена за заявою позивачки [PERSON] ще 31.08.2009 року. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, просить суд відмовити з задоволенні позову. Представник відповідача [PERSON] в обґрунтування заперечень суду пояснив, що відповідно до ст. 728 ЦК України до вимог про розірвання договору дарування застосовується позовна давність в один рік. Загальна позовна давність в три роки не може бути тут застосована, оскільки згідно ст.258 ЦК України для окремих видів вимог законом може бути встановлено спеціальну позовну давність. Крім цього, відхилено клопотання адвоката Герльовського В.І. про залучення до участі у справі Станильської сільської ради. Вважає, що [PERSON] не може бути суб'єктом звернення до суду з вимогою про визнання недійсним Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, оскільки не являється власником чи користувачем спірної землі. Таким суб'єктом може бути тільки [PERSON] чи Станильська сільська рада. Крім цього в судовому засіданні не була допитана позивач [PERSON], яка подала заяву до суду про закриття провадження у справі, і суд не відразу вирішив це питання, а тому через тривалий період часу зацікавлені особи могли впливати у своїх інтересах на позивача. Вважає, що є всі підстави для відмови у задоволенні позовних вимог первинного позову, а по збільшенні позовних вимог взагалі не може прийматися судом рішення, оскільки ці вимоги не були розглянуті . Третя особа - приватний нотаріус Ілик Г. М. в судове засідання не з"явилася, причин своєї неявки суду не повідомила, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи. Оцінивши встановлені обставини справи, надані докази та відповідні норми закону, суд прийшов до переконання про часткову обґрунтованість вимог позивачів, які знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного: Як вбачається з договору купівлі - продажу № 25 від 05.12.1987 року [PERSON] купила у [PERSON] жилий будинок з надвірними спорудами в с. Станиля Дрогобицького району Львівської області. Відповідно до довідки Станильської сільської ради № 225 за 2007 рік, [PERSON] самовільно збудував житловий будинок на земельній ділянці в [ADDRESS] на земельній ділянці, яка належить його матері - [PERSON] З державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER], вбачається, що [PERSON] є власницею земельної ділянки площе. 0, 2500 га в [ADDRESS]. Призначення земельної ділянки - будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Згідно договору дарування земельної ділянки серія ВМА № 886735 від 03.12.2008 року (кадастровий номер [NUMBER]), розташованої за адресою: [ADDRESS], площею 0, 25 га, посвідчений приватним нотаріусом Ілик Галиною Миронівною, зареєстрований в реєстрі за № 2543, [PERSON] подарувала вказану ділянку [PERSON]. Суд не бере до уваги твердження представника відповідача про те, що у даній справі [PERSON] може виступати тільки третьою особою, оскільки відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В даному випадку, вважаючи себе власником самочинно збудованого майна, яке розташоване на спірній земельній ділянці, відчуженій згідно оскаржуваного договору дарування, а також проживаючи з позивачкою [PERSON], своєю матір'ю, однією сім"єю, [PERSON] скористався своїм правом, передбаченим, чинним законодавством, на звернення до суду. Крім цього, позивачами ставиться питання не про визнання недійсним Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, як стверджує представник відповідача, вважаючи, що до справи необхідно було залучити Станильську сільську раду, а про визнання недійсним договорів дарування земельних ділянок. Необгрунтованими, на думку суду, є і посилання представника відповідача на те, що позивачами пропущено строк на звернення до суду, оскільки в межах даної справи ставиться питання не про розірвання договору дарування, а про визнання недійсним правочину, який вчинений під впливом помилки. Однією з підстав для відмови в задоволенні позову представник відповідача вважає те, що в судовому засіданні не було опитано позивача [PERSON], яка подала заяву до суду про закриття провадження у справі. Однак, відповідно до ч. 1 ст. 38 ЦПК України сторона, третя особа, особа, яка відповідно до закону захищає права, свободи чи інтереси інших осіб, а також заявники та інші заінтересовані особи в справах окремого провадження (крім справ про усиновлення) можуть брати участь у цивільній справі особисто або через представника. В даному випадку на підставі належно оформленого дорученні інтереси [PERSON] представляв її син - [PERSON] Крім цього, судом взята до уваги заява [PERSON] від 01.07.2011 року, посвідчена приватним нотаріусом Кобак О. В., відповідно до якої позивачка, будучи особою похилого віку ( 1929 року народження), у зв"язку з хворобою, просить суд розглядати справу і приймати рішення без її участі, підтверджує позовні вимоги в повному обсязі. Будь - які документи, подані від її імені в суд іншими особами , крім тих, що будуть подані її представником [PERSON], просить суд до уваги не брати. Тому, враховуючи вищевказану, нотаріально завірену заяву позивачки [PERSON], судом не взято до уваги заяву останньої від 03.08.2011 року про закриття провадження у справі, яка була подана відповідачем - [PERSON] Крім цього, відповідач не надав суду належних, чинних на момент слухання справи документів, які б підтверджували його право діяти від імені [PERSON], зокрема, подавати документи в межах розгляду даної справи. Відтак, суд при винесенні рішення не бере до уваги вищевказані обставини, на які посилається представник відповідача. Позивачі скористалися своїм правом, відповідно до ст. 31 ЦПК України, та подали заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просять суд визнати недійсним і договір дарування земельної ділянки (кадастровий номер [NUMBER]) площею 0, 1254 га, посвідчений приватним нотаріусом Ілик Г. М. Однак, суд вважає, що в даному випадку позивачі не збільшили позовні вимоги, а змінили предмет позову, що суперечить вимогам ч. 2 ст. 31 ЦПК України, відповідно до якої позивач має право шляхом подачі письмової заяви змінити предмет або підстави позову до початку розгляду справи по суті. Відтак, суд дійшов висновку, що в задоволення позовних вимоги в частині визнання недійсним даного договору дарування слід відмовити. Як роз"яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 19 постанови від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок тяжких обставин, є оспорюваними. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значенні, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов"язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Суд приходить до переконання, що в даному випадку має місце невідповідність між внутрішньою волею [PERSON] та її зовнішнім волевиявленням, спричинена помилковим сприйняттям обставин. Зокрема, в даному випадку волевиявлення позивачки не відповідає її справжньому наміру: [PERSON], підписуючи договір дарування, мала намір відчужити лише частину земельної ділянки, вільну від забудов, а не всю земельну ділянку, разом з тією частиною, на якій знаходиться самочинно збудована нерухомість її другого сина - позивача [PERSON] та її власний будинок. Крім цього, суд вважає, що допущена позивачкою при укладенні оскаржуваного договору дарування помилка має істотне значення, оскільки відповідач, набувши у власність на підставі даного договору спірну земельну ділянку, фактично отримав права щодо об"єктів нерухомості, які розташовані на ній, зокрема, що стосується самочинно збудованого об"єкту нерухомоста, а самі позивачі в подальшому зобов"язані узгоджувати з ним свої дії, пов"язані з узаконенням, розпорядженням та користуванням даним майном. Враховуючи вищенаведене, те, що при укладенні оскаржуваного згідно первинного позову договору дарування волевиявлення [PERSON] не відповідало її справжньому наміру, нею допущено істотну помилку, яка вплинула на права та обов"язки сторін, наслідки допущеної помилки усунути неможливо, суд приходить до переконання, що даний правочин слід визнати недійсним.

Outcome: dismissed