Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до ПАТ «Євраз [PERSON]» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної при виконанні трудових обовязків, та просив стягнути з підприємства відповідача на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 192\~000 гривен, мотивуючи тим, що працює на шахті « Ювілейна» підземним прохідником з 04.07.1989 року по 27.04.1993 року, та з 27.04.1993 року по теперішній час підземним крепільшиком, з повним робочим днем у шкідливих та небезпечних умовах. Зазначив, що втратив здоровя , яке не можливо відновити, живе з постійним фізичним болем через тривалий час роботи в шкідливих умовах. Просить стягнути з відповідача публічного акціонерного товариства « Євраз [PERSON]» на його користь грошову суму в розмірі 192\~000 гривен в рахунок відшкодування моральної шкоди у звязку з ушкодженням здоровя на виробництві. Представник позивача по довіреності [PERSON], в судовому засіданні позивні вимоги [PERSON] підтримала і просила задовольнити їх в повному обсязі, стягнувши з відповідача на користь позивача, у відшкодування моральної шкоди -192\~000 гривен. Представник відповідача в судовому за сіданні заявлені вимоги не визнала в повному обсязі. Просила суд у задоволенні позивних вимог відмовити оскільки вважає, що вимоги не мають законодавчого підґрунтя відсутній факт моральної шкоди. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] працював на шахті « Ювілейна» рудоуправління ім..ХХ партзїзду, на шахті « Ювілейна» рудника « Суха Балка», на шахті « Ювілейна», ПАТ « Євраз [PERSON]» підземним прохідником з 04.07.1989 року по 27.04.1993 року, та підземним крепільшиком з 27.04.1993 року по теперішній час. В умовах важкої фізичної праці внаслідок обмеженості робочого простору, несприятливого мікроклімату зумовленою обмеженістю робочого простору на підприємствах відповідача та шуму, що піддержується актом №48 розслідування хронічного професійного захворювання від 17.05.2011 року та трудовою книжкою позивача. Згідно висновку МСЕК від 21.06.2011 року позивачу встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 40% та визнаний інвалідом третьої групи інвалідності терміном з 14 червня 2011 року по 01 червня 2012 року протипоказана важка праця, вимушена поза, довга хода, перехолодження, в умовах виробничого пилу та шуму. Рекомендоване санаторно курортне лікування, медикаментозне лікування, медична реабілітація. Встановлено професійне захворювання - радікулопатія шийна і попереково-крижова з вираженим статико динамічними порушеннями хребта, стійким больовим і мязово тонічним синдромами, периферичний нейросудинний синдром, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді: двост. Плечолопатного періартрозу ( ПФС другого ст..), Дефо артозу ліктьових (ПФ першого ст..) та колінних суглобів ( ПФС першого другого ст..), хронічний бронхіт, нейросенсорна приглухуватість, захворювання професійне. Актом №48 розслідування хронічного професійного захворювання форми П-4 від 17 травня 2011 року, встановлена причина професійного захворювання позивача, робота в умовах впливу шкідливих факторів пил -21 рік 10 місяців, шум, важкої фізичної праці -18 років, що відмічено у п.17 акту. Відповідно до п.19 акту встановлено, що адміністрацією підприємства було порушено законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти та нормативи, не виконали вимоги ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України „Про охорону праці", в частині створення на робочих місцях умов праці відповідно вимог нормативних актів з охорони праці. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що при виконанні трудових обовязків здоровю позивача була заподіяна шкода професійним захворюванням, винним в отриманні позивачем професійного захворювання є відповідач. Відповідно до наданих медичних документів, виписних епікризів, пояснень представника позивача в судовому засіданні, позивач [PERSON] має необхідність проходити регулярне стаціонарне лікування з приводу професійного захворювання, відчуває фізичний біль, який носить постійний характер, що несе незворотні зміни його здоровя. Зазначені обставини викликають відчуття неповноцінності у позивача, через що він переживає моральні страждання. Такі обставини носять суттєві зміни в життєвих стосунках, він вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, змінити спосіб життя. Суд вважає, що факт спричинення моральної шкоди позивачу [PERSON] доведено, оскільки після встановлення професійного захворювання, яке потягло втрату працездатності, позивачем понесені моральні страждання, повязані з професійним захворюванням, лікуванням, та неможливістю вести повноцінний спосіб життя. Частиною 1 ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У п.13 Постанови Пленуму Верховного [PERSON] України від 31 березня 1995 року №4 « Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розяснено, що відповідно до ст..237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоровя умовах, яке призвело до його додаткових зусиль для організації свого життя, обовязок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Приймаючи до уваги рішення Конституційного суду від 27.01.2004 року № 1-рп/2004 року громадяни, яким встановлена стійка втрата професійної працездатності, мають право стягнення на їх користь моральної шкоди. Відповідно до п.4.1 цього ж рішення, ушкодження здоровя, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обовязків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, завдають йому моральні і фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і відчуває значно більшу моральну шкоду, чим працівник, що не втрачає професійної працездатності. Крім того, рішенням Конституційного [PERSON] України від 8 жовтня 2008 року у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень підпункту «б» підпункту 4 пункту 3 статті 7 Закону України «Про страхові тарифи на загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзаців другого, третього пункту 10, пункту 11 розділу 1 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (справа про страхові виплати) (справа № 1-32/2008), право громадян на відшкодування моральної шкоди, передбачене статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю відшкодовується за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Тому саме підприємство ПАТ «Євраз [PERSON]» повинне відшкодувати спричинену моральну шкоду позивачу [PERSON] Однак, суд вважає, що заявлені вимоги позивача [PERSON] про стягнення з відповідача ПАТ «Євраз [PERSON]» у відшкодування моральної шкоди 192 000гривень є завищеними, тому, на думку суду, з відповідача ПАТ «Євраз [PERSON]» необхідно стягнути на користь позивача суму еквіваленту відсотку втрати працездатності з урахуванням мінімальної заробітної плати, а саме у сумі 50 000 гривень, що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. На підставі ст..79,80,88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача ПАТ «Євраз [PERSON]» на користь держави судовий збір -08 гривен 50 копійок та витрати на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи -15 гривен.

Outcome: partial