Jurisdiction: civil
Date: 2012-01-24 00:00:00

28.10.2011 року позивач звернувся з позовом до відповідачів. Позов мотивував тим, що 21.05.2010 року між відповідачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір застави (надалі Договір) за яким [PERSON] 2 передав у заставу [PERSON] наступне майно: - Автомобіля марки MERCEDES-BENS, реєстраційний номер [NUMBER]; - Автомобіля марки JAGUAR, реєстраційний номер [NUMBER] (надалі разом автомобілі). Вказаний Договір застави був укладений в нотаріальній формі та посвідчений 21.05.2010 року о 18 годині приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 3665. Вважає, що вказаний Договір застави укладений із порушенням вимог законодавства та є недійсним з моменту укладення з огляду на наступне: В 2010 році в провадженні Ворошиловського районного суду м. Донецька знаходилася цивільна справа № 2-3973 за позовом Позивача до [PERSON] про стягнення суми боргу. 18 травня 2010 року ухвалою Ворошиловського районного суду м. Донецька про забезпечення позову був накладений арешт на майно Відповідача 2, у тому числі на зазначені вище автомобілі. 20.05.2010 року постановою відділу державної виконавчої служби Ворошиловського РУЮ у м. Донецьку на підставі Ухвали районного суду від 18.05.2010 року по справі № 2-3973 було відкрите виконавче провадження. 21.05.2010 о 08 год. Державний виконавець під розпис ознайомив [PERSON] із зазначеною постановою виконавчої служби про накладення арешту на автомобілі. Окрім того, 21.05.2010 року о 08 годині інший державний виконавець, виконуючи ухвалу суду від 18.05.2010 року з метою накладення арешту на автомобілі, встановив місце знаходження автомобіля марки JAGUAR. Як з’ясувалось їм користувалась за довіреністю [PERSON], яка у вказаний день та час прибула на автомобілі марки JAGUAR до лікарні ім. Калініна, що розташована за адресою: м. Донецьк, пр. Ілліча. Саме там державний виконавець у присутності двох понятих та під відеозапис повідомив [PERSON] про те, що на автомобілі, що належать [PERSON] (у тому числі і на автомобіль марки JAGUAR, ухвалою суду від 18.05.2010 року накладений арешт. Таким чином, в порушення вимог ст..ст.1,2,5,24 Закону України «Про виконавче провадження », тобто станом на 08 годину 21.05.2010 року як [PERSON] так і [PERSON] у відповідності з вимогами діючого законодавства були повідомлені уповноваженими особами –державними виконавцями про наявність обмеження щодо розпорядження автомобілями. Не зважаючи на те, що на автомобілі, які належать [PERSON], ухвалою суду був накладений арешт, відповідачі уклали Договір застави зазначених арештованих автомобілів. Спірний Договір застави був укладений після того, як Відповідачі у належній формі були повідомлені про арешт автомобілів. Як вимогає ч.3 ст.640 ЦК України - Договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстраці. Договір заставі транспортних засобів станом на 21.05.2010 року підлягав нотаріальному посвідченню та був укладений у нотаріальній формі. Згідно ст. 16 Закону України «Про заставу» право застави виникає з моменту укладення договору застави, а в разі, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню - з моменту нотаріального посвідчення цього договору. Як вбачається з витягу з реєстру правочинів, спірний Договір застави був зареєстрований у реєстри лише об 18 год. 21.05.2010 року, тобто пізніше ніж Відповідач 1 та Відповідач 2 були належним чином повідомлені про накладення арешту автомобілі, що є предметом Договору застави. Відповідно до ч.1 ст.203, 215 ЦК України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства вказане є підставою для визнання договору застави недійсними. Відповідачі порушили охоронювані законом інтереси Позивача : 25.05.2011 року рішенням Апеляційного суду Донецької області мої позовні вимоги до [PERSON] були задоволені частково, та з [PERSON] на мою користь було стягнуто 599 975 гривень 05 коп. На даний час за даним рішенням суду ВДВС Ворошиловського РУЮ у м. Донецьку відкрите виконавче провадження та я розраховував, що мої грошові вимоги будуть задовольнятися за рахунок вказаних автомобілів, на яки в ході розгляду мого позову до [PERSON] був накладений арешт суду. Дії відповідачів унеможливлюють виконання рішення суду щодо реального задоволення його грошових вимог за рахунок майна [PERSON] Просив визнати недійсним договір застави від 21.05.2010 року, укладений між відповідачами з моменту його укладення. Скасувати запис у Державному реєстрі правочинів щодо реєстрації Договору застави. Скасувати запис у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна щодо реєстрації обтяження предмету Договору застави. Представник позивача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні на задоволені позову наполягала, обґрунтовуючи свої вимоги підставами наведеними у позовній заві. Представник відповідача [PERSON] , - [PERSON] позов не визнав, просив у задоволенні позову відмовити оскільки суду не надано доказів того, що [PERSON] знав про наявність ухвали суду про накладення арешту на автомобілі, державний виконавець не розмісти інформацію про арешт автомобілів у державному реєстрі рухомого майна відповідно до вимогост.ст.11,12. ЗУ «Про забезпечення вимого кредиторів». Відповідач [PERSON], та 3-я особа - приватний нотаріус Донецького міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з'явились, Соблєва направила до суду заяву, просила розглянути справу за її відсутністю, про час та місце розгляду справи сповіщалась своєчасно, відомостей про поважність причин неявки в судове засідання суду не надали, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю відповідачки та 2-ї особи, на підставі матеріалів справи та вимог ст.169 ЦПК України /а.с.42,43, 48,49,61/ Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає позов обґрунтованим і підлеглим задоволенню. Судом встановлено, що18 травня 2010 року ухвалою Ворошиловського районного суду м. Донецька про забезпечення позову був накладений арешт на майно Відповідача 2, у тому числі на зазначені вище автомобілі /а.с.13,14/. 21.05.2010 року між [PERSON] (надалі Відповідач 1) та [PERSON] (надалі Відповідач 2) був укладений договір застави (надалі Договір) за яким Відповідач 2 передав у заставу Відповідачу 1 майно у вигляді автомобілів марки MERCEDES-BENS, реєстраційний номер [NUMBER], та - марки JAGUAR, реєстраційний номер [NUMBER] (надалі разом автомобілі) /а.с.7-12/. Вказаний Договір застави був укладений в нотаріальній формі та посвідчений 21.05.2010 року о 18 годині приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 3665. 20.05.2010 року постановою відділу державної виконавчої служби Ворошиловського РУЮ у м. Донецьку на підставі Ухвали районного суду від 18.05.2010 року по справі № 2-3973 було відкрите виконавче провадження /а.с.15-16/. 21.05.2010 о 08 годині державний виконавець під розпис, ознайомив Відповідача 2 із зазначеною постановою виконавчої служби про накладення арешту на автомобілі /а.с.30-33/. Окрім того, 21.05.2010 року об 08 годині інший державний виконавець, виконуючи ухвалу суду від 18.05.2010 року з метою накладення арешту на автомобілі, встановив місце знаходження автомобіля марки JAGUAR, реєстраційний номер [NUMBER]. Як з’ясувалось їм користувалась за довіреністю Відповідач 1, яка у вказаний день та час прибула на автомобілі марки JAGUAR, реєстраційний номер [NUMBER] до лікарні ім. Калініна, що розташована за адресою: м. Донецьк, пр. Ілліча. Саме там державний виконавець у присутності двох понятих та під відеозапис повідомив Відповідача 1 про те, що на автомобілі, що належать Відповідачу 2 (у тому числі і на автомобіль марки JAGUAR, реєстраційний номер [NUMBER]) ухвалою суду від 18.05.2010 року накладений арешт. Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження»примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Відповідно до цього Закону державною виконавчою службою підлягають виконанню у тому числі ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних та кримінальних справах у випадках, передбачених законом (п.2 ч.2 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження»). Згідно ч. 5 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження»копія постанови про відкриття виконавчого провадження не пізніше наступного дня надсилається стягувачеві, боржнику та органу (посадовій особі), який видав виконавчий документ. Як зазначено вище копія постанови про відкриття виконавчого провадження була винесена 20.05.2010 р. та наступного дня, тобто 21.05.2010р. була вручена державним виконавцем особисто Боржнику –Відповідачу 2. Тобто станом на 08 годину 21.05.2010 року як Відповідач 1 та ї Відповідач 2 у відповідності з вимогами діючого законодавства були повідомлені уповноваженими особами –державними виконавцями про наявність обмеження щодо розпорядження автомобілями. Спірний Договір застави був укладений після того, як Відповідач 1 та Відповідач 2 у належній формі були повідомлені про арешт автомобілів. Це підтверджується наступним: Договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації (ч. 3 ст. 640 Цивільного кодексу України). Договір заставі транспортних засобів станом на 21.05.2010 року підлягав нотаріальному посвідченню та був укладений у нотаріальній формі. Згідно ст. 16 Закону України «Про заставу» право застави виникає з моменту укладення договору застави, а в разі, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню - з моменту нотаріального посвідчення цього договору. Як вбачається з витягу з реєстру правочинів, спірний Договір застави був зареєстрований у реєстри лише о 18 год. 21.05.2010 року, тобто пізніше ніж Відповідач 1 та Відповідач 2 були належним чином повідомлені про накладення арешту автомобілі, що є предметом Договору застави. Відповідно до ч.1 ст.203 Цивільного Кодексу України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства. У відповідності до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства,( згідно п.2 Пленуму ВСУ №9 від 09.11.2009р. зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (ст. 1, 8)). Наявність арешту на момент укладення спірного правочину –це факт, який свідчить про те, що цей правочин був укладений в супереч акту цивільного законодавства. У відповідності до ч. 3 ст. 215 Цивільного Кодексу України якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує дійсність правочину на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Рішенням Конституційного Суду України по справі № 1-10/2004 від 01.12.2004р. встановлено, що: Відповідачі порушили охоронювані законом інтереси Позивача : 25.05.2011 року рішенням Апеляційного суду Донецької області /а.с.17-21/ вимоги позивача до [PERSON] були задоволені частково, з [PERSON] на користь позивача було стягнуто 599 975 гривень 05 коп. На даний час за даним рішенням суду ВДВС Ворошиловського РУЮ у м. Донецьку відкрите виконавче провадження позивач розраховує, що його грошові вимоги будуть задовольнятися за рахунок вказаних автомобілів, на яки в ході розгляду його позову до [PERSON] був накладений арешт суду. Однак в порушення вимог ч.1 ст. 203 ЦК Україні, ст. 153 ЦПК України Відповідачі уклали Договір застави на підставі якого внесли до Державного реєстру обтяжень рухомого майна обтяження автомобілів. Це на даний час унеможливлює виконання рішення суду щодо реального задоволення моїх грошових вимог за рахунок майна Відповідача 2. У [PERSON] окрім зазначених автомобілів нема іншого майна, окрім автомобілю Nissan-Maxima, 2003 року випуску та автомобілю ВАЗ 2108, 1995 року випуску. Вартості цього майна явно недостатньо для задоволення вимог позивача у сумі 599 975 гривень 05 коп. Згідно ст.124 Конституції України - судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Тобто судове рішення, яке набрало чинності є обов’язковим для всіх.

Outcome: approved