Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] на її користь аліментів на повнолітню дитину, їх сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача щомісячно, починаючи з 03.09.2011 року по дня подання позову і до закінчення навчання, до 03.09.2016 року, посилаючись на те, що [PERSON] є студентом денної форми навчання Запорізького Національного Державного університету факультету соціології та управління і у звязку з цим потребує матеріальної допомоги. Добровільно надавати матеріальну допомогу відповідач відмовляється, тому позивач вимушена звернутися до суду. В судовому засіданні позивач вимоги, викладені в позові підтримала, та суду пояснила, що відповідач за рішенням суду сплачував аліменти на утримання сина до досягнення ним 18 років, не надає матеріальної допомоги, яка необхідна їй на оплату навчання їх спільної дитини, її харчування, придбання необхідної одежі та навчальних приладів. Відповідач позов визнав, про що надав суду заяву, при цьому пояснив, що від шлюбу з позивачем має сина [PERSON], який навчається у Запорізькому Національному Державному університеті на факультеті соціології та управління. Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження від 18.08.2009 року, серії 1-ЖС, № 125337, виданого Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO] (а.с.4). Згідно до довідки № 11139 від 19.07.2011 року, виданої «Запорізьким Національним Університетом», [PERSON] навчається на другому курсі денної форми навчання університету за спеціальністю «Соціологія»(а.с.6). Відповідно до ст.199 СК України батьки зобовязані утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у звязку з тим потребують матеріальної допомоги до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці заробітку (доходу) платника аліментів. На підставі ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 182 СК України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України. Згідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] зобовязаний утримувати повнолітнього сина [PERSON], який продовжує навчання і у звязку з цим потребує матеріальної допомоги до досягнення двадцяти трьох років. При цьому відповідач може надавати сину зазначену матеріальну допомогу. Договір між батьками про сплату аліментів на дитину не укладався. Враховуючи викладене, позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Так як задоволена основна вимога позивача, яка була звільнена від сплати судових витрат при подачі заяви, з відповідача повинен бути стягнений на користь держави судовий збір та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Outcome: approved