Jurisdiction: civil
Date: 2012-02-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], який діяв в особі арбітражного керуючого по ліквідації підприємства-банкрута Томаківського районного споживчого товариства Дніпропетровської області, про визнання договору купівлі-продажу магазину, розташованого по вул. Центральній, 1А, в с. Грушеве, Томаківського району, Дніпропетровської області, укладеного 07.07.2007 року на Товарній біржі «Український Земель-Промисловий Інвестиційний Ресурс»у м. Дніпропетровську та визнання права власності на нерухоме майно. Свій позов вона обґрунтовує тим, що укладаючи зазначений договір купівлі-продажу нерухомого майна на товарній біржі з арбітражним керуючим в особі ліквідатора підприємства банкрута діючого відповідно до ухвали господарського суду Дніпропетровської області від 28.12.2006 року №Б24/261/06, було досягнуто домовленості щодо усіх істотних умов даного виду правочинів. Було обумовлено ціну відчужуваного нерухомого майна, що склала 7000 гривень, порядок та умови передачі магазину, а сам правочин вчинено у письмовій формі та зареєстровано за №021/07 на Товарній біржі «Український Земель-Промисловий Інвестиційний Ресурс»у м. Дніпропетровську. За умовами правочину вона сплатила повністю обумовленому суму вартості нерухомого майна, що підтверджується прибутковим касовим ордером №16 від 07.07.2007 року, а ліквідатор у свою чергу передав за актом приймання –передачі придбане нею майно, і з того часу вважає себе одноособовим власником магазину, про що вільно володіє та користується ним. Вказаний договір був підписаний сторонами, які його уклали, та засвідчений уповноваженою особою –директором Товарної біржі «Український Земельно-Промисловий Інвестиційний ресурс». На її ім'я Томаківським БТІ виготовлено технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна –магазину, що розташований по вул. Центральній, 1А, в с. Грушеве, Томаківського району, Дніпропетровської області. До того, її прав, як власника нерухомого майна ніхто не оспорює, однак враховуючи вимоги ст. 657 ЦК України вона не може розпорядитися належним їй нерухомим майном, бо договір купівлі-продажу об'єкту нерухомого майна підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню. Відповідач же ухиляється від нотаріального посвідчення договору. У зв'язку з цим і виникла необхідність звернення з відповідним позовом до суду. Згідно ст. 220 ЦК України при недодержанні вимог закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір може бути визнано дійсним при умові, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення. Письмовими доказами, що підтверджують укладання договору купівлі-продажу нерухомості є договір, укладений на Товарної біржі «Український Земельно-Промисловий Інвестиційний ресурс», картка реєстрації угоди на вказаній товарній біржі, протокол проведення біржових торгів по реалізації майна, квитанція до приходного касового ордеру про сплату ним вартості придбаного майна та технічний паспорт на належний йому об'єкт нерухомого майна. В судовому засіданні позивачка підтримала свій позов. Відповідач, згідно ч. 9 ст. 74 ЦПК України був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи через оголошення в обласній суспільно-політичній газеті «Вісті Придніпров’я»№12 (1301) від 16.02.2012 року, від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності та заперечень на позов, про що суд вважає можливим застосувати наслідки ст. 224 ЦПК України та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вивчивши матеріали справи, заслухавши позивача, суд дійшов наступного висновку. Згідно письмового договору купівлі-продажу майна підприємства-банкруту Томаківського районного споживчого товариства, реєстраційний номер 021/07 07.07.2007 року між арбітражним керуючим [PERSON], діючого на підставі рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.12.2006 року №Б24/261/06 та [PERSON], яка прийнята в члени товарної біржі згідно п.2.3 Статуту та ст. 8 Закону України «Про товарну біржу», укладено даний правочин за умовами якого перший відчужив а остання придбала за 7000 гривень магазин по вул. Центральній, літ. А, площею 71,1 кв.м. КП «Томаківське БТІ»видало [PERSON] технічний паспорт на магазин по вул. Центральній, 1А. в с. Грушеве Томаківського району Дніпропетровської області. Так, відповідно до ч.1 ст. 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або за домовленістю сторін. Згідно ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Однак, відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. З огляду матеріалів справи, доведено, що сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу, якими є предмет правочину у виді магазину, ціна нерухомого майна, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера №16 від 07.07.2007 року, укладеним у письмовій формі та зареєстрованим на Товарній біржі «Український Земельно-Промисловий Інвестиційний ресурс»договором купівлі-продажу нерухомого майна підприємства банкрута Томаківського районного споживчого товариства та технічним паспортом на належний йому об'єкт нерухомого майна. Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст угоди не може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; угода повинна бути укладена у формі, встановленій законом, волевиявлення має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, угода повинна бути спрямована на реальне настання правових наслідків, обумовлених нею. Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом, зокрема за угодами. У ч.1 ст. 334 ЦК України зазначено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.3 ст. 334 ЦК України право власності за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Згідно з ч.3 ст. 334 ЦК України, якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Обставини, на які посилався позивач, обґрунтовуючи свої вимоги, доведені в судовому засіданні належними та допустимими доказами у відповідності до ст. ст. 10, 60 ЦПК України. За таких обставин суд вважає, що договір купівлі-продажу має бути визнаний дійсним, а за позивачем, як за покупцем, має бути визнано право власності на нерухоме майно. На підставі викладеного та

Outcome: approved