Jurisdiction: civil
Date: 2012-01-04 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], третьої особи - відділу громадянства і реєстрації фізичних осіб Тернопільського МВ УМВС України в Тернопільській області про надання дозволу на виїзд дитини за межі території України без згоди батька. В обгрунтування вимог вказує, що вона працює та проживає в місті Тернополі та має фінансову змогу забезпечити подорож сина [PERSON] закордон. Однак, для виїзду дитини за кордон та виготовлення проїзного документу потрібна нотаріально посвідчена згода обох батьків. В звязку із тим, що батько дитини відповідач [PERSON] не дає згоди на виїзд сина за межі України, просить позов задовольнити. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали, зіславшись на доводи викладені у заяві. Відповідач та представник третьої особи відділ громадянства і реєстрації фізичних осіб Тернопільського МВ УМВС України в Тернопільській області в судове засідання не зявилися, хоча про день та час розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПУ України у разі неявки у судове засідання відповідача, яким належним чином повідомлений про час та місце судового засідання і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, заслухавши думку позивачки, яка не заперечує щодо заочного розгляду справи, вважає за необхідне проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, [PERSON] та [PERSON] є батьками дитини [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження серії І-ИД №131469, виданим 10.06.2003 відділом реєстрації актів громадського стану Тернопільського міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис за №983. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюб, виданим 28.07.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис за №416. Після розірвання шлюбу [PERSON] змінила прізвище на [PERSON]. Сторони по справі проживають окремо. [PERSON] разом із сином [PERSON] проживають [INFO], що підтверджується довідкою за №4051 від 09.11.2011 року, виданою ПМП ВАЛ. Відповідно до довідки за №79 від 08.11.2011 року, виданої Тернопільською спеціалізованою школою І ступеня повного дня з поглибленим вивченням іноземних мов Тернопільської міської ради, [PERSON] дійсно навчається в 3-Б класі Тернопільської спеціалізованої школи І ступеня повного дня з поглибленим вивченням іноземних мов Тернопільської міської ради. [PERSON] працює на посаді менеджера адміністративної діяльності з27.07.2008 року, що підтверджується довідкою за №193 від 29.12.2011 року, виданою видавництвом Школярик. Встановлено, що позивач має матеріальну можливість забезпечити відпочинок та розвиток сина за кордоном, що підтверджується закордонним паспортом №ЕН313033 від 15.09.2010 року. Допитаний у судовому засіданні неповнолітній [PERSON] пояснив, що бажає разом з матірю поїхати кордоном, відпочити та відвідати визначні місця. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, у тому числі враховуючи думку дитини, вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав. В силу вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно із вимогами ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Положення ст.6 Закону України «Про охорону дитинства» та ст.17, 31 Конвенції про права дитини визначають право дитини на відпочинок та охорону здоровя. У відповідності до вимог ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до вимог ст. 3 вказаної Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з вимогами п. 18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, в редакції затвердженій Постановою Кабінету Міністрів України від 24.03.2004 року № 380, проїзний документ дитини, за наявності заперечень одного з батьків, може бути оформлений на підставі рішення суду. Відповідно до вимог ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Аналізуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, приймаючи до уваги необхідність забезпечення інтересів малолітньої дитини, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити та надати дозвіл малолітньому [PERSON] на виїзд за межі території України без згоди батька [PERSON], у супроводі матері [PERSON] На підставі наведеного,

Outcome: approved