Jurisdiction: civil
Date: 2012-01-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, в якому просить усунути перешкоди щодо користування земельною ділянкою, що розташована за адресою: м. Житомир, площа Визволення, 9 шляхом знесення самовільно побудованого відповідачем паркану, зобовязати відповідача привести земельну ділянку за вказаною адресою у попередній стан та зобовязати відповідача відновити самовільно демонтовані ворота. При цьому посилається на те, що відповідач без згоди позивача на земельній ділянці, яка знаходиться в спільному користуванні, неодноразово встановлювала паркан, за яким влаштувала вольер для собаки, чим унеможливила позивачу доступ до вікна та гозового стояка. Крім того, відповідач демонтувала ворота, які стояли на вході до спільного двору. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідач та її представник в судовому засіданні заперечували щодо задоволення позову та просили відмовити у його задоволенні. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі та дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.04.1999р. є власником 10/100 частин жилого будинку по пл. Визволення, 9 у м. Житомирі. Відповідно до державного акту на право постійного користування землею від 14.01.2000р. земельна ділянка площею 0,0440 га по майдану Визволення, 9 у м. Житомирі надана у постійне користування [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Позивач та відповідач по справі не є співвласником земельної ділянки за вищезазначеною адресою, а тому посилання позивача на ст.ст. 86, 88 ЗК України не відповідає правовідносинам, що склалися між сторонами. Статтею 92 ЗК України не передбачено набуття громадянами земельних ділянок із земель державної та комунальної власності на праві постійного користування. Згідно п.6 Перехідних положень ЗК України, громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 01.01.2008р. переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них. Оскільки позивачем не надано доказів переоформлення у встановленому законом порядку права постійного користування на право власності або оренди земельної ділянки, вищезазначений державний акт на право постійного користування землею, на який посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, не є належним доказом по справі. Згідно ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази чинення відповідачем перешкод позивачу у користуванні земельною ділянкою, самовільного будівництва відповідачем паркану та його конкретне місце розташування, негативного впливу відповідача на кількісні та якісні показники земельної ділянки та її попередній стан, а також самовільного демонтажу відповідачем воріт та їх належність позивачу. Також недоведеними є посилання позивача на самовільне встановлення відповідачем паркану на земельній ділянці, що перебуває в спільному користуванні, а також місце розташування такої земельної ділянки. Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення судом у повному обсязі.

Outcome: dismissed