Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-02 00:00:00

Позивач [PERSON] пред'явив до суду позов до [PERSON] про стягнення боргу за укладеним між ними 08 травня 2007 року договором позики, за умовами якого надав відповідачу в борг 10000 євро, з терміном повернення до 01 січня 2008 року. У зазначений термін відповідач повернув лише 300 євро із загальної суми позичених коштів. З цих підстав просить стягнути в його користь з відповідача 68700 гривень, що еквівалентно 10000 євро, 26541 гривню 3% річних від простроченої суми та 108602 гривень інфляційних нарахувань. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] подав письмову заяву, згідно з якою позов підтримав, просить його задовольнити, розглянувши справу в його відсутності. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, повторно в судове засідання не зявився, не повідомивши про причини неявки. Заяви про розгляд справи за його відсутності не подавав. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач та його представник не заперечили проти такого вирішення справи. Суд дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: 08 травня 2007 року сторони уклали договір позики, за умовами якого позивач передав відповідачу 10000 євро з терміном повернення до 01 січня 2008 року, що підтверджується письмовою розпискою з власноручним підписом відповідача [PERSON] Таким чином відповідно до ст. 1046 ЦК України сторони уклали договір позики. До 01 січня 2008 року [PERSON] боргу не повернув. Натомість 01 жовтня 2008 року в рахунок погашення боргу за договором позики ним сплачено всього 100 євро. Також, як установлено з викладених у позовній заяві обставин, на які позивач покликається як на підставу своїх вимог, та з його пояснень у судовому засіданні, 02 серпня 2008 року [PERSON] повернув йому ще 200 євро із загальної суми боргу. Таким чином станом на день ухвалення рішення розмір неповернутої суми позики становить 9700 євро. Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок у встановлений у зобов'язанні строк. Однак усупереч указаним вимогам закону відповідач [PERSON], як позичальник, свого обов'язку повернути позивачу [PERSON], як позикодавцеві, позичені кошти в розмірі 10000 євро, на підставі договору позики від 08 травня 2007 року та в обумовлений у ньому строк, не виконав, сплативши проте 300 євро із загальної суми боргу після сплину строку зобов'язання. Відповідно до ст. 533 Цивільного кодексу України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. Як визначено позивачем, сума неповернутого боргу в гривневому еквіваленті станом 08 травня 2007 року (день укладення договору) становить 68700 гривень. Тому вважає, що саме ця сума підлягає до стягнення з відповідача в його користь із урахуванням індексу інфляції за період із 01 січня 2008 року по 01 серпня 2008 року, що становить 108602 гривні. Втім вимоги ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо відшкодування інфляційних втрат до спірних правовідносин не повинні застосовуватись, позаяк втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти. крім цього, не може залишатись поза увагою суду часткове виконання відповідачем зобов'язань за договором позики, хоч із порушенням обумовлених у ньому строків повернення коштів. Станом на день ухвалення рішення 03 жовтня 2011 року офіційний курс НБУ становить 10,76 гривень за 1 євро. Відтак сума боргу (9700 євро) у гривневому еквіваленті становить 104425,71 гривень, яка й підлягає до стягнення з відповідача в користь позивача з метою поновлення його порушених прав. Також суд не знаходить підстав для стягнення з відповідача трьох процентів річних у обчисленому позивачем розмірі, оскільки при проведенні підрахунків ним допущено арифметичні помилки, зокрема 3 проценти річних за період із 01 січня 2008 року по 01 жовтня 2008 року (274 дні) за встановленою формулою визначення, яку й застосовував позивач, становить 1547,16 гривень, а не 5608 (68700:365:100х3х274), а за період з 02 жовтня 2008 року по 01 серпня 2011 року (1033 дні прострочки) - 5774,58 гривень, а не 20933 (68013:365:100х3х1033), як це вказано в позовній заяві. При цьому суд звертає увагу, що при обчисленні трьох процентів річних від суми позики в євро у гривневому еквіваленті станом на дату ухвалення рішення, їх розмір становить за період із 01 січня 2008 року по 01 жовтня 2008 року 2424,51 гривня (10000 євро : 365 : 100 х 3 х 274 = 225,21 євро х 10,7655 гривень (за офіційним курсом НБУ станом на 03 жовтня 2011 року) та за період з 02 жовтня 2008 року по 01 серпня 2011 року 9048,97 гривень (9900 євро : 365 : 100 х 3 х 1033 = 840,55 євро х 10,7655 гривень), однак у силу ч. 1 ст. 11 ЦПК України ця сума підлягає до стягнення з відповідача в розмірі, обчисленому від суми боргу у гривневому еквіваленті станом не дату укладення договору позики, оскільки [PERSON] саме таким чином заявив позовні вимоги щодо стягнення трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України, та в ході розгляду справи їх не змінював. Аналізуючи в сукупності встановлені обставини та досліджені докази, судом встановлено порушення прав позивача [PERSON]., які підлягають до захисту шляхом часткового задоволення його позовних вимог.

Outcome: partial