Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-10 00:00:00

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги повністю підтримав, з підстав викладених у позові, просить суд їх задоволити та розірвати договір купівлі-продажу від 13 липня 2007 року про купівлю 48% частки у статутному фонді [PERSON] з Обмеженою Відповідальністю «[PERSON] і К», укладений між [PERSON] та [PERSON] Артуром; стягнути з [PERSON] Артура на користь [PERSON] 187320,06 грн. та судові витрати по справі, а саме сплачене державне мито в розмірі 1700,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді; зобовязати [PERSON] «[PERSON] і К» виділити 48% відповідної частки майна, що належить [PERSON] для звернення на нього стягнення. В судове засідання представник відповідача [PERSON] з Обмеженою Відповідальністю «[PERSON] і К» в судове засідання не з»явився. Про день та час розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином судовими повістками. Причин своєї неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань про перенесення розгляду справи до суду не подавав. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнав, просить суд відмовити у їх задоволенні з підстав, викладених у письмових запереченнях на позов та покликався на ті обставини, що договір купівлі-продажу від 13 липня 2007 року між його довірителем та [PERSON] не укладався. Вважає, що позов не підсудний Рівненському міському суду, а має розглядатися за місцем проживання його довірителя. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Судом встановлено, що відповідач по справі [PERSON] Аргур являється засновником [PERSON] «[PERSON] і К». Згідно статуту даного товариства, йому належить 48% статутного капітали товариства. [PERSON] Артур вніс в статутний фонд товариства обладнання на 33.54 % замість належних 48 %. 13 липня 2007 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] Артуром було укладено договір купівлі-продажу частки у статутному фонді фірми - [PERSON] з Обмеженою Відповідальністю «[PERSON] і К» вартістю 100000,00 доларів СЕНА (сто тисяч доларів СІПА). Згідно даного договору позивачем 13 липня 2007 року та 04 лютого 2008 року було сплачено 4900 доларів СІПА та 18800 доларів СІПА відповідачу. Позивач на момент укладання договору та на момент розгляду справи по суті не був і не є учасником товариства. Отже, дані правовідносини не виникають з корпоративних правовідносин, а є цивільними. Що стосується підсудності справи, то відповідно до ст.113 ЦПК України позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться в різних місцях предявляються за місцем проживання або місцезнаходженням одного із відповідачів за вибором позивача. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Господарського суду Рівненської області від 24 лютого 2009 року справа №2/108 за позовом [PERSON] до [PERSON] «[PERSON] і К», треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача [PERSON] Артур та Брих [PERSON] про визнання недійсним рішення загальних збрів, судом було встановлено, що лист від 13 липня 2007 року про те, що між третіми особами та директором [PERSON] є домовленість про продаж останньому своїх часток є лише наміром про відчуження учасникам своїх часток, оскільки ні позивач ні відповідач не надали доказів визнання недійсним або дійсним договору купівлі-продажу часток в статутному капіталі, якщо вважають, що такий спір є. Отже, на момент розгляду вищевказаної справи, судом не розглядався спір про який зазначено у даному рішенні. З таким позовом [PERSON] звернувся до Рівненського міського суду лише 13 липня 2010 року. Тому суд вважає, що дану обставину не можна вважати встановленою, оскільки спір виник лише після постановлення рішення. Як вбачається з матеріалів справи, один із відповідачів [PERSON] «[PERSON] і К» знаходиться в [ADDRESS], тому даний спір підсудний Рівненському міському суду. Терміном передання частки, яка належала [PERSON] Артур розмірі 48% у статутному фонді [PERSON] «[PERSON] І К» було визначено 13 липня 2007 року, а терміном кінцевого розрахунку ЗО серпня 2008 року. Однак у визначені договором строки, так і тривалий час після закінчення цих строків, відповідач частку майна у фірмі [PERSON] з обмеженою відповідальністю «[PERSON] і К» на позивача не переоформив, сплачену загальну суму в розмірі 23700 доларів США позивачу не повернув. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що між сторонами по справі - позивачем та відповідачем [PERSON] виникли правовідносини, які регулюються договором купівлі-продажу. Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі продажу, одна сторона продавець передає, або зобовязується передати майно (товар) у власність другої сторони покупцеві, а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст.662 ЦК України продавець зобовязаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Відповідно до ст.663 ЦК України продавець зобовязаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу. Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання маж виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Предметом даного договору є частка майна у фірми [PERSON] з обмеженою відповідальністю «[PERSON] І К» в розмірі 48 % статутного фонду [PERSON] «Кубала ІК». В зазначений в договорі строк, продавець не передав покупцю обумовленої частки, так як згідно довідки [PERSON] «[PERSON] І К» станом на 24 листопада 2008 року [PERSON] Артур вніс до статутного фонду 33,54% замість належних 48%, отже останній міг продати тільки 33,54%, а не 48% статутного фонду, чим порушив умови договору та умови виконання зобовязань. Крім того, на думку суду, відповідачем порушені вимоги п.3 ст.147 ЦК України, яка передбачає, що частка учасника товариства з обмеженою відповідальністю може бути відчужена до повної її сплати лише у тій частині, в якій її уже сплачено. У разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитись від договору купівлі-продажу, та вимагати сплаченої за нього суми. Станом на 13 липня 2007 року курс долара США складав 5.05 грн. за один долар США, а станом на момент звернення до суду (13 липня 2010 року) 7,9038 грн. за один долар США за таких підстав сума, яка належить до сплати [PERSON] Артур на користь позивача складає 7.9038 х 23700 = 187320,06 грн. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Відповідно до ст.58 ЦПК України надані письмові докази відповідачем по справі, які складені на польській мові суд визнає їх не належними, оскільки судом не можливо встановити яка міститься у них інформація щодо предмету доказування. В судовому засіданні позивач довів, що відповідачем не виконані умови договору, тому позовні вимоги в частині розірвання договору купівлі-продажу від 13 липня 2007 року та стягнення коштів підлягають до задоволення. Що стосується позовних вимог про зобовязання [PERSON] «[PERSON] і К» виділити 48% відповідної частки майна, що належить [PERSON] Артур для звернення його стягнення, суд вважає, що в даній частині позов не підлягає до задоволення, оскільки він заявлений передчасно та безпідставно. Відповідно до ст. 149 Цивільного кодексу України звернення стягнення на частину майна товариства з обмеженою відповідальністю, пропорційну частці учасника товариства у статутному капіталі, за його особистими боргами допускається лише у разі недостатності у нього іншого майна для задоволення вимог кредиторів. Кредитори такого учасника мають право вимагати від товариства виплати вартості частини майна товариства, пропорційної частці боржника у статутному капіталі товариства, або виділу відповідної частини майна для звернення на нього стягнення. В судовому засіданні представник позивача не довів, що [PERSON] Артур іншого майна на яке може бути накладено стягнення як того вимагає закон немає, а тому [PERSON] «[PERSON] І К» на момент розгляду справи, не зобовязане виплатити позивачу вартості частини майна товариства, пропорційної частці боржника у статутному капіталі товариства, або виділити відповідну частину майна для звернення на нього стягнення, тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки при подачі позову до суду представником позивача було сплачено державне мито на користь держави в розмірі 1700,00 грн. згідно квитанції №284 від 13 липня 2010 року, а також витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120,00 грн. згідно квитанції №286 від 13 липня 2010 року, рішення прийнято на користь позивача, тому дані судові витрати слід стягнути з відповідача [PERSON] Артур на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved