Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-30 00:00:00

У листопаді 2011 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що на підставі укладеного з відповідачкою договору підряду на виконання будівельних робіт від 01.09.2010 р. він виконав переобладнання належного останній нежитлового приміщення по вул. О.Гончара, 14 у м. Дніпропетровську, втім розрахунку за проведені роботи не отримав, що за умовами договору тягне перехід права власності на зазначене приміщення до нього. З урахуванням викладеного просив суд визнати за ним право власності на нежитлове приміщення № 1 –офіс в літ. А’-1, А4-1, загальною площею 73,4 кв.м., розташований по вул. О.Гончара, 14 у м. Дніпропетровську. Заперечуючи проти позову, відповідачка пред’явила зустрічний позов, в якому зазначила, що на підставі мирової угоди, визнаної Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська 03.11.2006 р. у цивільній справі № 2-2749/06, та рішення того ж суду від 18.11.2008 р. у цивільній справі № 2-3929/08, вона є власником квартири [ADDRESS], яку у подальшому за власні кошти, без будь-якої участі позивача, переобладнала у нежитлове приміщення –офіс. Оскільки для здійснення такої реконструкції нею не були отримані відповідні дозволи та узгодження, а також не складалася проектна документація, її результат належить вважати самовільним будівництвом у розумінні ст. 376 ЦК України, а отже право власності на зазначений об’єкт може бути набуте виключно у судовому порядку. З урахуванням викладеного просила суд визнати за нею право власності на нежитлове приміщення № 1 –офіс в літ. А’-1, А4-1, загальною площею 73,4 кв.м., розташований по вул. О.Гончара, 14 у м. Дніпропетровську без прийняття в експлуатацію. Сторони до суду не з’явилися, їх представниками надані заяви про розгляд справи за їх відсутності (а.с. 33, 35). Дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 03.11.2006 р. Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська було визнано мирову угоду у цивільній справі № 2-2749/06 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, яким за позивачкою визнане право власності зокрема на квартиру [ADDRESS] (а.с. 21). Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18.11.2008 р. та додатковим рішенням від 24.06.2009 р. у цивільній справі № 2-3929/08 було надано правомочності здійсненому позивачкою переобладнанню зазначеної квартири в частині зведення прибудови А4-1 (а.с. 22, 23). 01.09.2010 р. між сторонами був укладений договір будівельного підряду, за яким позивач [PERSON] зобов’язався здійснити переобладнання спірної квартири у нежитлове приміщення (а.с. 5, 6). Як вбачається з технічного паспорту зазначеної квартири, станом на час розгляду справи вона самовільно переобладнана у нежитлове приміщення (а.с. 17-20). Згідно технічному висновку, складеному спеціалістами ТОВ «ПРОМТЕХСТАЛЬПРОЕКТ», ліцензія АВ № 051902, від 21.04.2006 р., дійсна до 21.04.2011 р., стан будівельних конструкцій зазначеного приміщення є задовільним, введення цього приміщення в експлуатацію є можливим (а.с. 24-32). Аналізуючи фактичні обставини справи, суд доходить висновку про наступне. Так, згідно загальних засад диспозитивності цивільного судочинства, закріплених у ст. ст. 11, 60 ЦПК України, кожна з сторін зобов’язана підтвердити доказами обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог або заперечень. Разом з тим позивач [PERSON], посилаючись на фактичне здійснення ним будівельних робіт на замовлення [PERSON], будь-якими доказами, в тому числі кошторисами, актами приймання-передачі виконаних робіт тощо, цю обставину не підтверджує, в той же час представник відповідачки її заперечувала, зазначивши, що реконструкція спірного приміщення була здійснена [PERSON] власними силами та за власний рахунок (а.с. 36, 37). Виходячи з наведеного зазначений факт не може вважатися доведеним, що тягне відмову у задоволенні первісного позову. Вирішуючи питання про обґрунтованість зустрічного позову, суд приходить до наступного. Так, згідно ст. 383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, —за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Якщо для проведення відповідної реконструкції ним не були отримані відповідні узгодження та не був складений проект, її результат належить вважати самовільним будівництвом у розумінні ст. 376 ЦК України. Крім того, власник квартири разом з іншими власниками приміщень у багатоквартирному будинку є співкористувачем земельної ділянки, на якій такий будинок розташований. Відповідно до ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника або користувача земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на самочинно збудоване нерухоме майно, якщо це не порушує права інших осіб. З матеріалів справи вбачається, що проведена [PERSON] реконструкція була здійснена у межах належних їй жилих приміщень, відповідає нормативним вимогам, не порушує прав та інтересів інших осіб, у зв’язку з чим суд вважає зустрічний позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Також суд приймає до уваги, що за змістом ст. ст. 375, 376 ЦК України, на відміну від встановленої ст. 331 ЦК України процедури набуття права власності на нерухоме майно, зведене з дотриманням встановленого законом порядку, попереднє введення самовільно побудованого майна до експлуатації не є необхідною передумовою для визнання права власності на нього в судовому порядку. Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати у справі покладаються на сторону, проти якої ухвалене рішення у справі. На підставі викладеного,

Outcome: approved