Jurisdiction: civil
Date: 2012-02-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що вони з [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 30.09.1988 року по 20.06.2005 року. В цей період вони добудували будинок в м. Буринь по вул. Першотравневій,36а, який дружина отримала в порядку спадкування в якості незавершеного будівництва, і в 2001 році здали його в експлуатацію. При цьому реєстрація будинку була проведена на дружину. ? частини цього будинку та господарських споруд до нього були побудовані особисто за його кошти. В березні 2007 року вони за спільні кошти із дружиною придбали обєкт незавершеного будівництва будинок та сарай по вулиці Малиновського, 21 та земельну ділянку за тією ж адресою. Однак 03.10.2010 року державним виконавцем була накладено арешт на вказане майно. Посилаючись на те, що частина майна, яке перебуває під арештом належить йому, просив поділити майно що є обєктом спільної сумісної власності, визнавши за ним право власності на ? частини будинку з господарськими спорудами по вул. Першотравневій,36а, ? частину незавершеного будівництва по вул. Малиновського,21 та на ? частини земельної ділянки за тією ж адресою, звільнивши його частину майна з-під арешту. В ході розгляду справи [PERSON] доповнивши свої вимоги, просив також встановити факт проживання однією сімєю з [PERSON] в м. Буринь, по вул. Першотравнева, 36а, без реєстрації шлюбу з 20.06.2005 року по 23.11.2009 року та визнати протиправними та скасувати частково державні акти на земельну ділянку по вул. Малиновського,21. В судовому засіданні [PERSON] свої вимоги підтримав і не визнаючи вимоги [PERSON] пояснив, що після розірвання шлюбу з [PERSON] у червні 2005 року вони примирилися і продовжили разом жити однією сімєю, як подружжя, вели спільне господарство. За спільні кошти купили недобудований будинок по вул. Малиновського,21, реєстрація якого була проведена також на [PERSON]. Коли її засудили до позбавлення волі на вищевказане майно був накладений державною виконавчою службою арешт, в тому числі на його частину. Просив позов задовольнити. Ухвалою суду від 01.06.2011 року до участі в справі в якості співвідповідача залучено Конотопську МДПІ, представник якої просив справу слухати без його участі, в прийнятті рішення покладався на думку суду. [PERSON], будучи залучений ухвалою суду до участі в справі в якості третьої особи, подав зустрічний позов, уточнивши який в судовому засіданні просив визнати недійсним договір купівлі-продажу незавершеного будівництвом будинку по вул. Малиновського,21, скасувати державні акти на право власності на земельні ділянки за вказаною адресою, визнати за ним право власності на житловий будинок та на земельні ділянки де він розташований, а також звільнити це майно з-під арешту. В судовому засіданні [PERSON] мотивуючи свої вимоги пояснив, що вказаний будинок його мати [PERSON] купила за його кошти і для його користування. Договір купівлі-продажу був укладений з продавцем від її імені. В такий спосіб він не хотів щоб придбаний будинок став обєктом спільної сумісної власності його та дружини, оскільки в той час з нею були погані відносини. Тобто цей правочин був удаваним. Продавцю особисто він передавав гроші, а в подальшому добудував будинок, провів газ та воду і в теперішній час проживає в ньому разом із сімєю. З матеріалів виконання судового доручення вбачається, що відповідачка [PERSON] заявлені вимоги обох позовів визнала, підтвердила, що будинок по вул. Першотравневій,36а був добудований разом із [PERSON] коли вони перебували у шлюбі. При цьому позивач значно більше поніс матеріальних витрат на цю добудову, близько ? частини. З 20.06.2005 року вони з чоловіком примирилися і стали знову разом проживати без повторної реєстрації шлюбу, вели спільний бюджет, господарство. Однак 17.03.2007 року на кошти що належали її сину [PERSON] вона придбала будинок по вул. Малиновського,21. Ним же будинок був добудований і в ньому останній проживає із сімєю. Відповідач [PERSON] заявлені до нього вимоги визнав, пояснивши, що 14.03.2007 року він продав незавершений будівництвом будинок та земельну ділянку де він розташований по вул. Малиновського,21 [PERSON]. Вибирати будинок приходив [PERSON], він же віддавав йому гроші за будинок. В нотаріальній конторі укладала та підписувала договори купівлі-продажу [PERSON]. Представник відповідача відділу ДВС [PERSON] позови не визнав, зазначаючи, що в ході виконавчих дій по виконавчому листу виданого Конотопським міськрайсудом про стягнення з [PERSON] 151200 грн. на користь держави, був накладений арешт на її майно. При цьому в описі майна за адресою по вул. Першотравневій,36а приймав участь [PERSON], який там проживає. Нерухоме майно по вул. Малиновського,21 в акт опису включено не було, оскільки даних про його реєстрацію за [PERSON] з БТІ не надходило. Однак воно все одно вважається таким, що перебуває під арештом, оскільки на все майно [PERSON] накладено заборону на його відчудження. Просив у задоволенні позовів відмовити. Прокурор Усенко В.Ф. даючи свою правову оцінку заявленим вимогам, вважав позов [PERSON] безпідставним, а вимоги [PERSON] такими, що піддягають частковому задоволенню, оскільки 1/2 частина майна набута в шлюбі з [PERSON] та придбана під час їх спільного проживання після розірвання шлюбу, дійсно згідно із законом має належати вказаному позивачу. Вважав також доведеним факт їх спільного проживання однією сімєю після розірвання шлюбу. Свідки [PERSON] та [PERSON], кожний окремо, підтвердили, що [PERSON]І та [PERSON] після розірвання шлюбу помирилися та продовжували жити однією сімєю по вул. Першотравневій, 36а. Вони є їх сусідами, а тому добре їх знають і бачили як вони добудовували це будинковолодіння. Свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON], кожний окремо, суду пояснили, що по будинок по вул. Малиновського,21 був недобудований і його будівництвом закінчував [PERSON], який там проживає із сімєю в теперішній час. Він добудував там господарчі споруди, провів воду та газ. [PERSON] ні разу там не бачили. Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши обставини справи, представлені докази, давши їм оцінку суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з частини другої статті 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. \~\~\~\~\~\~\~\~\~Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 30.09.1988 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було припинено 19.04.2005 року, шляхом реєстрації його розірвання в органах РАГСу, що вбачається з показів сторін, свідоцтв про укладення шлюбу та про розірвання шлюбу. В період шлюбних відносин вказані особи за спільні кошти добудували та здали в експлуатацію житловий будинок по вулиці Першотравневій, 36а, якій 23.04.1986 року в порядку спадкування незакінченого будівництва (52% готовності) отримала [PERSON], і весь час проживали в ньому, вели спільне господарство. Після розірвання шлюбу [PERSON] та [PERSON] примирилися і продовжували проживати однією сімєю, проводили благоустрій житлового будинку та прилеглої території, вели спільний бюджет, мали взаємні права та обовязки, інших шлюбів не реєстрували, і це на думку суду свідчить про те, що між ними в цей період відновилися усталені відносини, що притаманні подружжю, які продовжувалися до 23.11.2009 року, коли останню було взято під варту за вчинення злочину. В цей період, 14.03.2007 року за їх спільні кошти був придбаний обєкт незавершений будівництвом - будинок «А-1» та сарай «Б», по вулиці Малиновського,21 в м. Буринь Сумської області та земельна ділянка за цією ж адресою площею 0,0795 га для індивідуального будівництва та ведення особистого селянського господарства. До вказаних висновків суд прийшов виходячи з аналізу показів позивача [PERSON], свідків [PERSON], [PERSON], які узгоджуються з письмовими поясненнями відповідачки [PERSON] та іншими письмовими доказами, зокрема: свідоцтвом про укладення шлюбу, свідоцтва про розірвання шлюбу, довідками ТОВ «Буринське БТІ» №3270/03-17 та №60 щодо реєстрації будинку, технічним паспортом на будинок, свідоцтвом про право на спадщину за законом, актом про закінчення будівництва та прийняття в експлуатацію індивідуальної садиби від 18.10.2001 року, випискою з рішення Буринської міської ради №304 від 24.10.2001 року, державними актами на право власності на земельну ділянку, договорами купівлі продажу незавершеного будівництва та земельної ділянки. Таким чином суд вважає доведеним факт проживання вказаних осіб однією сімєю без реєстрації шлюбу і до обєктів спільної сумісної власності подружжя суд відносить житловий будинок №36а по вулиці Першотравнева в м. Буринь з господарськими будівлями та обєкт незавершеного будівництва, що розташований по вулиці Малиновського,21 разом із земельними ділянками на яких це нерухоме майно розташоване. Доводи [PERSON] про те, що обєкт незавершеного будівництва по вулиці Малиновського,21 був придбаний [PERSON] на його прохання та за його кошти, ним особисто добудований, а договір купівлі-продажу є удаваним, оскільки не був направлений на реальне настання наслідків для неї та не відповідав її внутрішній волі, а тому повинен буди визнаний недійсним, з визнанням права власності на цей будинок та земельну ділянку на якій він розташований саме за ним, суд вважає безпідставними і такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки в силу ч.2 ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, в даному випадку показами свідків. Крім того відповідач [PERSON] підтвердив, що хоча за цей обєкт незавершеного будівництва гроші йому віддав [PERSON], однак договір купівлі продажу був укладений саме з [PERSON], вона особисто була присутньою в нотаріальній конторі, діяла добровільно без будь-якого примусу. При цьому твердження позивача про вимушене укладання цієї угоди від імені його матері, оскільки він таким чином хотів вивести придбаний обєкт із його спільної сумісної власності із дружиною є надуманими, так як [PERSON] на час укладання спірного договору купівлі-продажу не перебував у шлюбі, що також було визнано ним в судовому засіданні та підтверджено свідоцтвом про розірвання шлюбу від 19.04.2005 року та свідоцтвом про укладення повторного шлюбу від 09.01.2010 року. Здійснюючі добудову будинку останній діяв на власний розсуд, без відповідних погоджень та технічних дозволів. При цьому судом встановлено та визнано сторонами, що до теперішнього часу зазначений обєкт незавершеного будівництва по вулиці Малиновського,21 в експлуатацію не введений і його державна реєстрація не проведена, що також підтверджується і довідкою ТОВ «Буринське БТІ» №61. Визнаючи вищевказане нерухоме майно обєктами спільної сумісної власності подружжя між [PERSON] та [PERSON] суд виходить також з наступного. Згідно ст. 17 Закону України «Про власність», який діяв на час виникнення спірних правовідносин щодо будинку №36а по вул. Першотравневій, майно, придбане внаслідок \~спільної праці членів сімї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Відповідно до ст.22 КпШС України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном, а ст. 28 цього ж Закону встановлено, що в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Статтею 24 цього ж Кодексу визначено, що майно, яке належить кожному з подружжя, а також одержане під час шлюбу в дар або в порядку спадкування, є власністю кожного з них. Разом з тим, ст.25 КпШС України передбачено, що якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності в наслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя. Аналізуючи вказані положення Закону, суд вважає встановленим, що позивач [PERSON], перебуваючи у шлюбі з [PERSON], яка 23.04.1986 одержала в порядку спадкування незакінчений будівництвом житловий будинок, готовність якого становила лише 52%, за спільні з нею кошти та спільною працею добудували спірний будинок та збудували господарські споруди до нього і 18.10.2001 року здали його в експлуатацію. При цьому суд вважає, що набутий [PERSON] в порядку спадкування недобудований будинок істотно збільшився у своїй цінності після вводу його в експлуатацію внаслідок спільних грошових витрат та спільної праці як її так і [PERSON], а тому частки в ньому вказаних осіб є рівними. При цьому доводи останнього щодо більшої участі його в будівництві та права на ? зазначеного будинку у звязку з цим, на думку суду є необґрунтовані, оскільки він не довів цього відповідно до вимог ст.60 ЦПК України. Як зазначено вище, після розірвання шлюбу [PERSON] та [PERSON] примирилися і продовжували проживати однією сімєю без повторної реєстрації шлюбу до 23.11.2009 року і в цей період [PERSON] придбала обєкт незавершений будівництвом будинок «А-1» та сарай «Б», по вулиці Малиновського,21 в м. Буринь Сумської області. Одночасно з укладенням договору купівлі-продажу незавершеного будівництва, 14.03.2007 року нею ж була придбана на підставі договору купівлі-продажу, укладеного з [PERSON] земельна ділянка площею 0,0795 га для індивідуального будівництва та ведення особистого селянського господарства, а в подальшому на її імя були видані і державні акти на право власності на вказану земельну ділянку, з яких 0,0411 га - для індивідуального житлового будівництва та 0,0384 га - для ведення особистого селянського господарства, садівництва та городництва. Враховуючі із зроблених судом висновків щодо проживання [PERSON] та [PERSON] після розірвання шлюбу однією сімєю, суд вважає, що вказане нерухоме майно набуте за їх спільні кошти в ході спільного проживання, і належить їм також на праві спільної сумісної власності, оскільки жодних договорів щодо вказаного майна між сторонами не укладалось, і вони під час його набуття не перебували у будь-якому іншому шлюбі, що повністю узгоджується з положеннями ст.74 СК України. 28.07.2010 року [PERSON] вироком Конотопського районного суду була засуджена за ст.ст.307 ч.3,69 КК України до пяти років позбавлення волі з конфіскацією всього особисто належного їй майна, крім житла та стягнуто з неї на користь держави 151200 грн. безпідставного збагачення. 08.10.2010 року державним виконавцем було накладено арешт на все майно [PERSON] в рамках виконавчого провадження відкритого на підставі виконавчого листа Конотопського міськрайсуду про стягнення з відповідачки на користь держави 151200 грн., що також підтверджується і актом опису й арешту майна від 02.12.2010 року. Відповідно до ст. 392 ЦК України особа, яка вважає себе власником майна, може пред'явити позов про визнання її права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати нею документа, який засвідчує її право власності. Оскільки позивачем [PERSON] доведено його право власності на ? частину спірного майна, підлягає звільненню з-під арешту: ? частина будинку №36а з господарськими будівлями, розташованого в м. Буринь по вул. Першотравнева; ? частина обєкта незавершеного будівництва по вул. Малиновського,21, ? частину земельної ділянки площею 0,0384 га для ведення особистого селянського господарства, ?? частина земельної ділянки площею 0,0411 га для індивідуального житлового будівництва, що розташовані за тією ж адресою, а також визнанню частково недійсними Державних актів на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ№391429 та ЯЛ№391428. Таким чином, здійснивши системний аналіз норм, що застосовуються до вказаних вище правовідносин суд прийшов до висновку про часткове задоволення вимог [PERSON] та безпідставність вимог [PERSON]. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial