Jurisdiction: civil
Date: 2012-02-08 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом до [PERSON], третя особа на стороні позивача [PERSON] культури та спорту „Хімік публічного акціонерного товариства „Рівнеазот про визнання особи втратившою право користування жилим приміщення. В обґрунтування позову посилається на те, що на підставі ордеру №312 від 9 серпня 2006 року, виданого відповідно до спільного рішення адміністрації і профкому колишнього ВАТ «Рівнеазот» (ПАТ «Рівнеазот») від 4 серпня 2006 року (протокол №77), колишня сім»я позивача, в складі двох осіб, а саме позивача і відповідача [PERSON], вселилися і проживали в кімнаті №6-а, житловою площею 12,7 кв.м. відомчого гуртожитку №2, в будинку №10, по вул. Кн. Острозького у м. Рівне. 10 січня 2009 року у сторін по справі народився син [PERSON]. В лютому 2012 року [PERSON] звернулася в Рівненський міський суд з позовом до позивача про розірвання шлюбу та 02 березня 2012 року остання забрала дитину, своє майно, виселилася з гуртожитку і перебралася на постійне місце проживання, у квартиру [ADDRESS]. Рішенням Рівненського міського суду від 22 березня 2012 року шлюб було розірвано. Неповнолітня дитина проживає з матірю. З 02 березня 2012 року по даний час, тобто понад шість місяців, відповідачка продовжує постійно проживати з дитиною у власній квартирі [ADDRESS]. Рахує, що оскільки відповідач [PERSON] з 02 березня 2012 року, разом з дитиною вибула з гуртожитку, на інше постійне місце проживання в квартиру [ADDRESS], то за таких обставин, відповідно до ч.2 ст.107 ЖК України, вона разом з дитиною втратила право користування кімнатою №6-а в гуртожитку №2 по вул. Кн. Острозького, 10 в м. Рівне. В судовому засіданні позивач та представник позивача, позовні вимоги підтримали в повному обсязі і просять суд визнати [PERSON] такою, що разом із своїм неповнолітнім сином [PERSON], [INFO], втратили право користування жилим приміщенням - кімнатою №6-а в гуртожитку №2 по вул. Кн. Острозького, 10 у м. Рівне з дня вибуття з цього приміщення - з 02 березня 2012 року. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову суду не заперечувала, на розсуд суду. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило. За таких обставин суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній даних та наданих доказів та постановити заочне рішення. Суд ухвалює рішення при заочному розглядів справи, що відповідає положенням ст. 224ЦПК України. Матеріалами справи встановлено, що на підставі ордеру №312 від 9 серпня 2006 року, виданого відповідно до спільного рішення адміністрації і профкому колишнього ВАТ «Рівнеазот» (ПАТ «Рівнеазот») від 4 серпня 2006 року (протокол №77), колишня сім»я позивача, в складі двох осіб, а саме позивача і відповідача [PERSON], вселилися і проживали в кімнаті №6-а, житловою площею 12,7 кв.м. відомчого гуртожитку №2, в будинку №10, по вул. Кн. Острозького у м. Рівне. 10 січня 2009 року у сторін по справі народився син [PERSON]. В лютому 2012 року [PERSON] звернулася в Рівненський міський суд з позовом до позивача про розірвання шлюбу та 02 березня 2012 року остання забрала дитину, своє майно, виселилася з гуртожитку і перебралася на постійне місце проживання, у квартиру [ADDRESS]. Рішенням Рівненського міського суду від 22 березня 2012 року шлюб було розірвано. Неповнолітня дитина проживає з матірю. З 02 березня 2012 року по даний час, тобто понад шість місяців, відповідачка продовжує постійно проживати з дитиною у власній квартирі [ADDRESS]. Судом встановлено, що [PERSON], разом із малолітньою дитиною тривалий час не проживає за вказаною адресою, однак в добровільному порядку, шляхом подачі відповідної заяви до органів реєстрації, з реєстраційного обліку не знімається, у зв'язку з чим позивач змушений звернутись до суду з позовом, оскільки така формальна реєстрація відповідача створює певні перешкоди та обмежує можливості позивача у повноцінному володінні та розпорядженні зазначеним нерухомим майном. Крім того, особистих їхніх речей та майна в кімнаті не має, але з реєстрації вони не знялись. Жодних витрат по утриманню кімнати не несуть, не сплачують за комунальні послуги, хоча комунальні платежі нараховуються і на відповідачів, не користується житлом, однак залишаються в ньому прописаними (зареєстрованим), відповідно до ст.64 ЖК України пов'язані з утриманням, оплатою житлового приміщення та комунальних послуг. Згідно ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно, або тимчасово. Крім того суд рахує, що наявні в справі акти обстеження свідчать про те, що відповідач разом з дитиною, фактично не проживають за місцем своєї реєстрації, тому відповідно до ст. ст. 130-132 Житлового кодексу Української РСР та Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 03.06.1986 року № 208, втратив право користування житловим приміщенням. Дослідивши надані позивачем докази, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, оскільки відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, оскільки відповідач за вказаною адресою не проживає більше шести місяців, не оплачує плату за користування жилим приміщенням і комунальні послуги, не несе інших витрат, суд вважає, що він вважається таким, що втратив право користування нею.\~ Таким чином, оскільки [PERSON] разом із своїм неповнолітнім сином [PERSON], [INFO] за вказаною адресою, не проживають більше шести місяців, [PERSON] не оплачує плату за користування жилим приміщенням і комунальні послуги, не несе інших витрат, суд вважає що позовні вимоги підлягають до задоволення. На підставі ст.ст. 71,72 ЖК України, ст.ст.368, 370 ЦК України,

Outcome: approved