Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-29 00:00:00

В жовтні 2011 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] акціонерного товариства Євраз [PERSON] Балкапро відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя, повязаного з виконанням трудових обовязків,посилаючись на те,що працював на шахті Ювілейнарудоуправління ім.. ХХ партзїзду, на шахт Південнарудоуправління ім.. ХХ партзїзду, на шахті ЮвіленйнаВАТ "Суха Балка" (правонаступник ПАТ Євраз [PERSON]) підземним електрослюсарем з ремонту гірничого обладнання, підземним електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування, підземним енергетиком з 16.08.1971р. та 20.05.2011 року змушений був звільнитись за станом здоровя. Працював у шкiдливих для здоровя умовах, виконував складні роботи по монтажу та демонтажу і ремонту механічних та електричних частин машин механізмів середньої складності; ремонт освітлення, заміна тягових канатів, зєднуючих муфт; ремонт гірничого обладнання і таке інше. Внаслiдок цього oстаннім часом стан його здоровя постiйно погiршувався i тому змушений був звертатись за медичною допомогою. Пiсля неодноразових лiкувань, при черговому зверненi до лiкарнi i направленi до Українського НДІ промислової медицини, йому було встанолено звязок мiж його захворюванням та колишньою працею на протязi багатьох років у шкiдливих умовах. У нього було виявлено декiлька професiйних захворюваннь: - радикулопатія шийна С5, С6 і попереково-крижова зліва з вираженим статико-динамічними порушеннями біомеханіки хребта, стійким больовим і мяово-тонічним синдромами, з нейродистрофічними проявами у вигляді : двостороннього плечолопаткового пері артрозу (ПФС другого ст.), деф. Артрозу ліктьових та колінних суглобів ( ПФС першого-другого ст..); - хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. (пиловий бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст.), ЛН першого ст. Внаслiдок професiйного захворювання висновком МСЕК вiд 20.07.2011р. йому було вперше встановлено 40 % втрати професiйної працездатностi , при чому 25% - у звязку iз захворюванням хребта (радiкулопатiею), та 15% - у звязку iз захворюванням легень . При цьому втрата професійної працездатності було встановлено безстроково. Він працював без порушень, користувався засобами безпеки. Заподіяне йому з вини підприємств захворювання змінило спосіб життя, його наслідки вимагають додаткових зусиль для організації свого життя, підтримки здоров'я, порушили нормальні життєві зв'язки внаслідок неможливості продовження активного громадянського життя, порушення відносин з оточуючими людьми. На підставі ст. 237-1 КЗпП України,Рішення Конституційного суду України від 08.10.2008 року підприємство, де заподіяна шкода його здоровю, повинно відшкодувати йому моральну шкоду, просив стягнути з ПАТ Євраз [PERSON] Балкав м.Кривому Розі на його користь 196000 гр. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала в повному обсязі, просила стягнути на користь [PERSON] МиколиМиколайовича з ПАТ Євраз [PERSON] гривень за заподіяну моральну шкоду в наслідок отримання професійного захворювання при виконанні трудових обовязків.. Представник відповідача [PERSON] акціонерного товариства Євраз [PERSON] Балкав судовому засіданні позов не визнала, вважала, що немає підстав вважати, що втратою працездатності позивачу спричинено моральну шкоду, крім того підприємство не несе відповідальність за моральну шкоду внаслідок отриманого позивачем професійного захворювання. Вислухав сторони, дослідив матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково за такими підставами. [PERSON] встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON], працював на шахті Ювілейнарудоуправління ім.. ХХ партзїзду, на шахт Південнарудоуправління ім.. ХХ партз*їзду, на шахті ЮвіленйнаВАТ "Суха Балка" (правонаступник ПАТ Євраз [PERSON]) підземним електрослюсарем з ремонту гірничого обладнання, підземним електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування, підземним енергетиком з 16.08.1971р. та 20.05.2011 року звільнивсяза станом здоровя. Позивач працював у шкiдливих для здоровя умовах, виконував складні роботи по монтажу та демонтажу і ремонту механічних та електричних частин машин механізмів середньої складності; ремонт освітлення, заміна тягових канатів, зєднуючих муфт; ремонт гірничого обладнання і таке інше. Внаслiдок цього стан його здоровя постiйно погiршувався i тому він змушений був звертатись за медичною допомогою. Пiсля неодноразових лiкувань, при черговому зверненi до лiкарнi i направленi до Українського НДІ промислової медицини, було встанолено звязок мiж захворюванням та колишньою працею позивача на протязi багатьох років у шкiдливих умовах. У позивача виявлено декiлька професiйних захворюваннь: - радикулопатія шийна С5, С6 і попереково-крижова зліва з вираженим статико-динамічними порушеннями біомеханіки хребта, стійким больовим і мязово-тонічним синдромами, з нейродистрофічними проявами у вигляді: двостороннього плечолопаткового пері артрозу (ПФС другого ст.), деф. Артрозу ліктьових та колінних суглобів ( ПФС першого-другого ст..); хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. (пиловий бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст.), ЛН першого ст. Внаслiдок професiйного захворювання висновком МСЕК вiд 20.07.2011р. позивачу було вперше встановлено 40 % втрати професiйної працездатностi , із них - 25% - у звязку iз захворюванням хребта (радiкулопатiею), та 15% - у звязку iз захворюванням легень, втрата професійної працездатності встановлено безстроково. По факту професійного захворювання проведене розслідування, про що складений акт розслідування професійного захворювання № 67 від 01 червня 2011року, акт підписаний всіма членами комісії, ніким не оскаржений. В п.16 Акту розслідування професійного захворювання зазначені обставини виникнення профзахворювання, а саме [PERSON] працюючи на підприємстві на протязi багатьох pоків виконував роботи, якi характеризувались важкою фiзичною працею, внаслiдок вiдсутностi засобiв малоi механiзацii, крім того працював у шкiдливих умовах несприятливого мiкроклiмату, пiдвищеної запиленостi - внаслiдок маючих мiсце порушень нормативного провітрювання (точніше із-за неефективності провітрювання робочих місць, оскільки засоби знесилення повітря мали низьку ефективність). Так пил з вмістом вiльного кремнiю дiоксиду кристалiчного вiд 1О до 70% складає 4,1-5,9 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3 - протягом 25,0- 92,5 % робочого часу; рівень фізичного перевантаження при загальному навантаженні за участю мязів нижніх кінцівок та тулубу: 148,2 Вт при нормі 41-90 Вт; пiднiмання i перемiщення вантажiв вагою 30-36 кг - при допустимiй нормі 30 кг; робоча поза вимушена з нахилом тулуба до 30/ понад 30 : 30,9 34,8/2,4-2,6 % за зміну - в той час як норма 25,0/0 ; кiлькiсть нахiлiв тулубу за змiну (бiльше 30°) 115-199 разів - в той час як норма складає лише 100. Також присутні інші несприятливі фактори мікроклімату. В п.17 Акту зазначено, що причиною професійного захворювання позивача є праця на протязі 22 років 6 місяців в умовах важкої фізичної праці та 23 роки 9 місяців запиленості повітря робочої зони. В п. 19 Акту розслідування хронічного професійного захворювання зазначені особи, а саме керівництво шахти ЮвілейнойВАТ Суха Балка, шахти ЮвілейнойПАТ Євраз [PERSON], яке під час роботи позивача порушили вимоги ст. 13 Закону України Про охорону праціі ст..153 КзпП України. Провина підприємства підтверджується санітарно-гігіенічною характеристикою умов праці від 09.09.09 року за № 181 Жовтневої СЕС, яка свідчать про те, що на робочому місці позивача було перевищення допустимих норм запиленості повітря, тяжкості, негативні кліматичні умови. По висновку санітарно-гігієнічної характеристики в відповідності гігієнічної кваліфікації праці ГН 3.3.5-3.3.8;6.6.1-083-2001 р умови праці позивача відносяться до 111 класу 3 ступеню шкідливості і є важкими та шкідливими. Факт вини підприємства відповідача підтверджується висновком МСЕК від 20. 07.2011 року, виписками з історій хвороби, станом здоров'я позивача. З вини підприємства позивач переносить як фізичні, так і моральні страждання і переживання, викликані ушкодженням його здоров'я в результаті одержання стійкої втрати працездатності при виконанні трудових обов'язків. Фізичні страждання позивача полягають втому, що він не може довго сидіти та лежати у однiй позi, підіймати важкості, постiйно вимушений приймати лiки, відчуває стійкий больовий синдрому у спині, ногах, руках та суглобах, не може швидко пересуватись, він обмежений у своїх рухах. По ночам відчуває сильний бiль, через що порушений сон. Все зазначене створює позивачу незручностi у побутi, отримане захворювання обмежує його життєву активність, позбавляє повноцінного спілкування з людьми У позивача на підставі висновку МСЕК від 20. 07.2011 року виникло право на відшкодування моральної шкоди. Ст. 13 Закону України Про охорону праціпередбачає,що роботодавець зобовязаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів,а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного [PERSON] України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкодироз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Отже, з аналізу зазначених норм закону витікає, що до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв'язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, .які входять_до такого юридичного складу. Вказане свідчить про те, що закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов'язку власника відшкодувати моральну шкоду. В судовому засіданні знайшли своє підтвердження доводи позивача про те, що він переносить як фізичні так і моральні страждання викликані ушкодженням здоров'я в наслідок отримання хронічного професійного захворювання, одержання тимчасової, а потім стійкої втрати працездатності при виконанні трудових обов'язків. Таким чином, заподіяне позивачу з вини підприємства захворювання викликає в нього фізичні і моральні страждання, порушило звичний для нього спосіб життя, вимагає додаткових зусиль для організації свого життя, для підтримки здоров'я, порушило нормальні життєві зв'язки внаслідок неможливості продовження активного цивільного життя, унаслідок порушення відносин з оточуючими людьми. 3 01 квітня 2001 року набрав чинності Закон України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності. Одним із завдань цього Закону та обов'язку Фонду соціального страхування було відшкодування моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, застрахованим та членам їх сімей від нещасних випадків. Законами України про Державний бюджет на 2006 рік та 2007 рік, зупинялась дія, в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей, абзацу 4 ст. 1, підпункту єч, 1 ст. 21, ч. З ст. 28, ч. З ст. 34 Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності. Крім цього, Законом від 28.12.2007 року № 107 з п. З Прикінцевих положень виключені слова, які свідчили про відшкодування за умов, зазначених у цьому пункті, моральної (немайнової) шкоди потерпілим на виробництві та членам їх сімей, і водночас доповнено цей пункт таким абзацом: відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припиняється з 01 січня 2008 року. 23.02.2007 року був ухвалений Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про загальнообовязкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання які спричинили втрату працездатності". Зокрема даним законом про зміни до базового Закону передбачено вилучення з Закону ст.ст. 1, 21, 28, 34, 35 норми, щодо обовязку Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професіональних захворювань України виплачувати грошову суму за моральну шкоду потерпілому, внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання. Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що положеннями п. 1, абзацу 3 п. 5, п. 9, абзацу 3 п. 10, п.11 розділу 1 Закону України Про внесення змін до Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатностівід 23.02.2007 року №717, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності. Проте, Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавством розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. З огляду на викладене, Конституційний Суд України не вбачає підстав для визнання неконституційними положень п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що спірні правовідносини виникають із трудових правовідносин. Доводи відповідача безпідставні, спростовуються матеріалами справи. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до вимог ст.153 КЗпП України, акту форми П-4 №67 від 01.06.11 року, розслідування хронічного професійного захворювання, виписки із історії хвороби [PERSON] суд вважає, що вищевказані докази свідчать про доведеність не забезпечення відповідачем-підприємством під час праці на підприємстві позивача якісних та безпечних умов праці. Відповідно до вимог ст. 23 Цивільного кодексу України кожна особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя. У звязку з професійним захворюванням змінився спосіб та якість життя позивача, що завдає йому моральних страждань. Позивач відчуває постійні болі, загальну слабкість, швидку втому. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного [PERSON] України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної( немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Отже, враховуючи те, що позивачу 20.07.11 року встановлено 40% втрати професійної працездатності в наслідок хронічного професійного захворювання, а також враховуючи характер захворювання, пов'язаних з заподіянням ушкодження здоровю фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, час роботи позивача на підприємстві і наслідків, що наступили та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що слід позовні вимоги позивача задовольнити частково, а саме в розмірі 40\~000 гр. На підставі ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України , ст.10, 11, 60, 88, 209 ч.3, 212, 213-214, 218 ЦПК України, суд -

Outcome: approved