Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-11 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з даним уточненим позовом, вказавши, що 2 травня 2010 року померла [PERSON] Після її смерті залишилася спадщина у вигляді будинку № 35 по вул. Північній в с. Петропавлівка Купянськсго району Харківської області, а також на земельну ділянку, яка розташована біля будинку за вказаною адресою. Позивачка є спадкоємицею після смерті [PERSON], але при зверненні ю до нотаріуса про прийняття спадщини, отримала відмову у видачі свідоцтва про право та спадщину через неправильне визначення цільового призначення земельної ділянки. Як вказано в позові померла [PERSON] за життя була власницею земельної ділянки, площею 0,37 гектарів за адресою: вул. Північна, № 35 по в с. Петропавлівка Купянського району Харківської області. Державний акт на право приватної власності на землю серії ХР [NUMBER] від 18.04.2002 р., реєстровий № 699 за 1997 рік в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю. Земля надана для ведення особистого підсобного господарства та обслуговування жилого будинку за рішенням Петропавлівської сільської Ради Купянського району 5 сесії 22 скликання від 21.02.1996 року «Про безкоштовну передачу земель у приватну власність та постійне користування громадянам» Цільове призначення земельної ділянки вказане в оспорюваному Державному акті на право приватної власності на землю - «для ведення особистого підсобного господарства». Посилаючись на ст. 22 Земельного Кодексу України землі сільськогосподарського призначення надаються у власність громадянам для ведення особистого селянського господарства, а не для вищезазначеної цілі. Тобто, як зазначає позивачка, рішення Петропавлівської сільської Ради Купянського району від 21.02.1996 року «Про безкоштовну передачу земель у приватну власність га постійне користування громадянам». Державний акт на право приватної власності на землю серії ХР [NUMBER] від 18.04.2002 р., реєстровий № 699 за 1997 рік в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю, виданий на імя [PERSON], недійсний у звязку з порушенням порядку встановлення цільового призначення земель. У зв'язку з чим позивачка звернулась до суду з даним позовом, в якому просить суд визнати частково незаконним рішення Петропавлівської сільської Ради Купянського району від 21..02.1996 року «Про безкоштовну передачу земель у приватну власність та постійне користування громадянам» в частині надання у власність [PERSON] земельної ділянки розміром 0, 40 га за адресою: вул. Північна, № ,с. Петропавлівка Куп'янського району Харківської області, визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на землю серії ХР [NUMBER] від 18.04.2002 р. на земельну ділянку площею 0,34 га за адресою: вул. Північна, № ,с. Петропавлівка Купянського району Харківської області, на ім'я [PERSON], а також визнати недійсною державну реєстрацію № 699 за 1997 рік в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю Державного акту на право приватної власності на землю серії ХР [NUMBER] від 18.04.2002 р. У судове засідання позивачка не зявилася, подала заяву про розгляд справи в її відсутність, підтримала свої позовні вимоги у повному обсязі, які просить суд задовольнити. Представник відповідача та представник третьої особи в судове засідання не зявився надавши до суду заяви про розгляд справи без їх участі. Відповідач в своїй заяві вказав, що те заперечує проти внесення змін до Державного за\-частиш заміни цільового призначення земельної ділянки з «ведення особистого підсобного господарства» на «... для будівництв і, обслуговування житлового будинку, господар; будівель та споруд та для ведення особистого селянського господарства» та просить при рішення про внесення вказаних змін Третя особа в заяві вказала, що проти позову заперечення відсутні. Крім того, від третьої особи надійшли пояснення, згідно яких відповідно до ст. 6 Земельного Кодексу України від 18.12.1992 р. громадяни мали право на одержання у власність земельних ділянок для ведення особистого підсобного господарства. Ст. 9 вказаного Кодексу встановлено, що до відання сільських рад у галузі регулювання земельних відносин належить пере:.-її земельних ділянок у власність, надання їх у користування, у тому числі, на умовах оренди у порядку, встановленому ст. ст. 17 та 19 цього Кодексу. 01.01.2002 р. набрав чинності новий Земельний Кодекс України, відповідно до ст. 121 якого передача громадянам у власність земельних ділянок для ведення особистого підсобного господарства не передбачена. [PERSON] 1 . на підставі відповідного рішення було передано у власність земельну ділянку пл.. 0,34 га ведення особистого підсобного господарства. Державний акт був виготовлений з урахував вимог діючого на той час законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 33 чинного Земельного Код громадянин України може мати право власності та орендувати земельну ділянку для веде особистого селянського господарства Отже, на сьогодні земельні ділянки га для ведення особистого підсобного господарства не надаються. Пунктом 2.9 Інструкції про порядок складання видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої Наказ; Держкомзему України від 04.05.99 р. № 43 визначено, ідо усі записи на державних актах мають біти зроблені чітко і розбірливо , виправлення не допускаються. Отже, внесення змін лі державних актів на право власності на землю чинним законодавством не передбачено. Відповідно до положення, п.п. 3.1, 3.3. п. З Інструкції ( в редакції станом на момент державної реєстре: державного акта ХР 19- 00- 065954 від 18.04.2002 р., на імя [PERSON] державні акти на прав, приватної власності на землю видавалися сільськими, селищними, сільськими радами, а також державна реєстрація цих державних актів здійснювалася районною, міською, селищною, сільською радою. Крім того, статтею 125 Земельного Кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Прийнявши до уваги доводи стогін, викладені у їх письмових заявах та пояснення доспілим матеріали справи, судом встановлено наступне. Державний акт на право приватної власності на землю пл.. 0.34 гектарів серії ХР 19- 0*3 065954 від 18.04.2002 р. виданий на імя [PERSON], акт зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1997 № 699 (а.с.6). 21.02.1996 р. прийнято рішення 5 сесії 22 скликання Петропавлівської сільської Рад, Купянського району від 21.02.1996 року <Про безкоштовну передачу земель у приватну власність та постійне користування громадянам», згідно якого вирішено передати у приватну власність [PERSON] земельну ділянку в розмірі 0,40 та, яка знаходиться за адресою: вул. Північна, № ,с. Петропавлівка Купянського району Харківської області (а.с.7). За життя [PERSON] отримала спадкове майно згідно свідоцтва про право на спадщини за законом ( а.с. а.с. 9 -12). [PERSON] померла 2.05.2010 р. (а.с.20). Позивачка є донькою [PERSON] (а.с.30). Згідно довідки державного нотаріуса після смерті [PERSON] за заявою д нотаріальної контори спадщину прийняла її донька - [PERSON] (а.с.41). Згідно з ч.3 п. а ст. 22 Земельного Кодексу України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для веденні особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та. випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно до ст. 40 ЗК України громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися і! оренду земельні ділянки дня будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених г спреб за цивільно-правовими угодами. і Згідно ст. 328 ЦК України права власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. У відповідності з ч.3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). З урахуванням вищенаведеного, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки вона не має змоги оформити Державний акт на землю, яку вона придбала на законних підставах, як спадкове майно, а також вимоги позивачки не суперечать закону, не порушують прав, свобод чи інтересів інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved