Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом посилаючись на те, що, згідно Свідоцтва про право власності на житло, виданого 09.12.1996р. органом приватизації ДМК, його родина: матір - [PERSON], батько - [PERSON], та він, приватизували двокімнатну квартиру, розташовану за адресою: м. Дніпродзержинськ, пр-т. Леніна, 57-19. 17.04.1998р. його матір померла, але не він, ні його батько, після смерті матері до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини - не звертались. 10.01.2010р. помер його батько, [PERSON] Після смерті батька він звернувся до Першої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про право на спадщину. Проте, у звязку з тим, що, у Свідоцтві про право власності на житло, виданого 09.12.1996р. органом приватизації ДМК, не визначено частки кожного із співвласників у праві спільної власності, йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, та, відповідно до ст.3 ЦПК України, ст. 50 ЗУ «Про нотаріат», рекомендовано звернутися до суду, на підставі чого він просить визначити частки кожного із співвласників у спільному майні, визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом, а також визнати за ним в цілому право власності на квартиру, розташовану за адресою: м. Дніпродзержинськ, пр-т. Леніна, 57-19. В судовому засіданні позивач підтримав позов в повному обсязі та суду пояснив, що з 1996 року він разом із батьками проживав в квартирі, розташованій за адресою: м. Дніпродзержинськ, пр-т. Леніна, 57-19. Після смерті батька він звернувся до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину. Але, нотаріус відмовив йому у видачі вказаного свідоцтва через те, що у Свідоцтві про право власності на житло не визначено частки кожного із співвласників даної квартири, що змусило його звернутись до суду. Інших причин ненадання йому свідоцтва про право на спадщину, нотаріус не зазначив. Представник відповідача територіальної громади міста в особі Дніпродзержинської міської ради, в судове засідання не зявився, надав суду відгук на позов, у якому зазначив, що позовні вимоги позивача виходять за межі повноважень органу місцевого самоврядування, визначених чинним законодавством, на підставі чого просить провести розгляд справи без його участі, та прийняти рішення на розсуд суду, на підставі наявних у справі доказів. Представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Перша Дніпродзержинська державна нотаріальна контора, ОКП «Дніпродзержинське БТІ», в судове засідання не зявились, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомили, що дозволило суду визнати їх неявку в судове засідання з неповажних причин та, відповідно до ч.2 ст.169 ЦПК України, провести розгляд справи у їх відсутності, на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, й підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав. В ході судового розгляду, з урахуванням наданих суду доказів, було встановлено, що згідно Свідоцтва про право власності на житло від 09.12.1996р., виданого органом приватизації ДМК, та Технічного паспорта на квартиру, який є складовою частиною даного свідоцтва, орган приватизації ДМК посвідчив, що квартира, розташована за адресою: м. Дніпродзержинськ, пр-т. Леніна, 57-19, на праві приватної спільної власності належить гр. [PERSON] та членам його сім'ї: [PERSON] та [PERSON]. Згідно свідоцтва про народження, виданого 30.04.1953р. міськЗАГСом м. Дніпродзержинська, позивач [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON]. Згідно свідоцтва про смерть, виданого Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, 10.01.2010р. [PERSON] помер. Згідно довідки, наданої 24.02.2011р. директором дочірнього підприємства «Зоряне» КП «Дніпродзержинське житлове об'єднання», [PERSON] дійсно був зареєстрований та проживав в квартирі за адресою: м. Дніпродзержинськ, пр-т. Леніна, 57-19, з 26.03.1959р. по день смерті - 10.01.2010р. Згідно довідки, наданої 24.02.2011р. директором дочірнього підприємства «Зоряне» КП «Дніпродзержинське житлове об'єднання», [PERSON] дійсно була зареєстрована та проживала в квартирі за адресою: м. Дніпродзержинськ, пр-т. Леніна, 57-19, з 05.03.1959р. по день смерті - 17.04.1998р. Як вбачається з Постанови нотаріуса Першої дніпродзержинської державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 09.02.2011р., звернувшись до нотаріуса після смерті батька для отримання свідоцтва про право на спадщину - частку квартири, розташованої за адресою: м. Дніпродзержинськ, пр-т. Леніна, 57-19, позивач отримав відмову у видачі зазначеного свідоцтва через невизначеність часток кожного із співвласників у праві спільної власності, та рекомендацію звернутися до суду. Згідно ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно ч.2 ст.370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Як встановлено судом в ході розгляду справи, згідно Свідоцтва про право власності на житло, виданого 09.12.1996р. органом приватизації ДМК, квартира, розташована за адресою: м. Дніпродзержинськ, пр-т. Леніна, 57-19, на праві приватної спільної власності належала гр. [PERSON] та членам його сім'ї: [PERSON] та [PERSON]. Після смерті [PERSON], співвласники вищезазначеної квартири: позивач [PERSON] та його батько [PERSON], до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини - не звертались. Звернувшись після смерті батька до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, позивач [PERSON] отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, з посиланням на невизначеність часток кожного із співвласників у праві спільної власності, та рекомендацію звернутись до суду. Таким чином, судом встановлено, що, домовленості між співвласниками вищезазначеної квартири щодо розміру частки кожного у спільному майні на час відкриття спадщини після померлої матері позивача, так і на час відкриття спадщини після померлого батька позивача встановлено не було; про будь-яке рішення суду, що стосується предмета спору в ході розгляду справи суду не повідомлено, що дає підстави суду, відповідно до ст. ч.2 ст.370 ЦК України, задовольнити вимоги позивача в частині визначення розміру часток кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності квартири, розташованої за адресою: м. Дніпродзержинськ, пр-т. Леніна, 57-19, для подальшого звернення позивача до нотаріальної контори та реалізації його права на спадкування. Разом з тим, вимоги позивача щодо визнання за ним права власності в порядку спадкування за законом на частку квартири, розташованої за адресою: м. Дніпродзержинськ, пр-т. Леніна, 57-19, що належала його померлому батькові, та померлій матері, суд вважає такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, який, відповідно до вимог ст.68 Закону України № 3425-ХІІ від 02.09.1993 року «Про нотаріат», при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна. Спадкоємці за законом, які позбавлені можливості подати документи, що підтверджують наявність підстав для закликання до спадкоємства, можуть бути за письмовою згодою всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину і подали докази родинних, шлюбних чи інших відносин із спадкодавцем, включені до свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до роз'яснень, наданих у п.23 Постанови Верховного суду України № 7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Таким чином, діючим законодавством України чітко визначений порядок отримання спадкоємцем документа, який посвідчує його право на успадковане майно Свідоцтва про право на спадщину, видачу якого, відповідно до норм цивільного законодавства та Закону України № 3425-ХІІ від 02.09.1993 року «Про нотаріат», покладено на нотаріальний орган, у звязку з чим питання щодо визнання за позивачем права на спадщину, враховуючи наявність умов для одержання ним в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину - судовому розглядові не підлягає. На підставі викладеного, враховуючи те, що згідно п.224 розділу 22 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 20/5 від 03.03.2004р. нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення (визначення) частки померлого у спільному майні,

Outcome: partial