Jurisdiction: civil
Date: 2011-08-18 00:00:00

В березні 2007 року [PERSON] звернулась із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] та, уточнивши в процесі розгляду справи позовні вимоги, що на час вчинення такої процесуальної дії відповідало вимогам ЦПК України просила: - визнати недійним договір дарування житлового будинку, розташованого в м.Одесі, вул.Зернова, 3, укладений між нею, [PERSON] та [PERSON] як удавану угоду - визнати дійсним договір купівлі-продажу цього ж будинку, як укладний тільки між нею та [PERSON] - визнати за нею право власності на спірний житловий будинок В обгрунтування своїх вимог позивач послалась на те, що 17.09.1996 року між нею, вдповідачем [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування, за яким [PERSON] подарувала їм в рівних частках житловий будинок по вул.Зерновій, 3 в м.Одесі. Оскільки вона та [PERSON] не були громадянами України, вони вмовили [PERSON] оформити їх відносини з приводу спірного майна саме договором дарування. Фактично сторони приховали таким чином іншу угоду, а саме купівлю-продаж. Крім того, позивач стверджувала, що, оскільки фактично всі передані за угодою купівлі-продажу грошові кошти належали тільки їй особисто, її вимоги про визнання договору купівлі-продажу цього ж будинку, як укладного тільки між нею та [PERSON] та визнання за нею права власності на весь спірний житловий будинок є обгрунтовними. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала. Представник відповідача - [PERSON] позов визнала. Представник відповідачів - [PERSON], [PERSON] позов не визнав, пославшись не те, що позов не доведений позивачем, грунтується виключно на припущеннях. Крім того, [PERSON] пропущений строк позовної давності. Поважність причини пропуску строку позовної давності позивачем в процесі розгляду справи не доведена. Зясувавши обставини справи, на які сторони послались як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши наявні докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав: В судовому засіданні встановлено, що 17.09.1996 року між [PERSON], [PERSON], [PERSON] був укладений договір дарування, за яким [PERSON] подарувала їм, а [PERSON] та [PERSON] прийняли у дар в рівних частках житловий будинок по вул.Зерновій, 3 в м.Одесі. Викладені обставини підтверджуються договором дарування, який був нотариально посвідчений, реєстровий номер 3-6073. 23.09.1996 року договір був у встановленому законом зареєстрований органами БТІ. 14.09.2004 року [PERSON] помер (свідоцтво про смерть № 396454, видане Першим віддділом РАЦС Приморського РУЮ м.Одеси). За матеріалами спадкової справи № 98/05 Пятої Одеської Державної нотаріальної контори 10.03.2005 року у встановлений законом строк з заявами про прийнятта спадщини після смерті батька звернулись його сини відповідачі у справі [PERSON], [PERSON], однак, свідоцтво про право на спадщину через наявність спору, який розглядається в суді ними не отримано. Так, за даними КП ОМБТІтаРОНвід 13.04.2011 року на час ухвалення рішення право власності на спірне майно зареєстровано за [PERSON] та батьком відповідачів [PERSON] [PERSON] Визначивши зміст позовних вимог, предмет позову та його підстави з метою зясування наявності і характеру спірних правовідносин між сторонами, правильного застосування матеріальної норми права до цих правовідносин та застосування необхідного способу захисту порушеного права, суд враховує, що оспорюваний договір дарування був укладений в 1996 році, тобто до набрання чинності новим ЦК України, тому до зазначених правовідносин застосовуються норми ЦК України в редакції 1963 року. Дослідивши пояснення сторін [PERSON] та представника [PERSON], обставини укладення угоди дарування, визнані сторонами, надані суду розписки від 2.09.2007 року, 3.11.2007 року, 29.11.2008 року, за якими [PERSON] отримувала грошові кошти за продаж будинку, розташованого в м.Одесі, суд вважає можливим погодитись із доводами позивача про те, що між сторонами договору була укладенам угода дарування з метою приховати іншу угоду купівлю-продаж (удавана угода), застосувавши до неї правила, що регулюють ту угоду, яку строни дійсно мали на увазі. Так, судом встановлено, що 17.09.1996 року між [PERSON], [PERSON], [PERSON] була укладена угода купівлі-продажу, за якою [PERSON] продала їм, а [PERSON] та [PERSON] купили в рівних частках житловий будинок по вул.Зерновій, 3 в м.Одесі. За договором [PERSON] передала спірне майно у власність [PERSON] та [PERSON], останні прийняли майно, сплатили за нього грошову суму у розмірі 7.000 доларів США, стали проживати у ньому, утримувати майно. Водночас, вирішуючи спір в межах ЦК України в редакції 1963 року суд враховує вимоги закону щодо строку позовної давності, яким захищається порушене право особи. Встановивши його, суд вважає необхідним відмовити у задовлоленні позову [PERSON] по позовних вимогах про визнання договору дарування недійсним в звязку із спливом позовної давності оскільки: За ст. 71 ЦК України загальний строк для захисту права, за позовом особи, право якої порушено (позовна давність) встановлюється в три роки. Перебіг строку відповідно до ст. 76 ЦК україни починаєтьс з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення свого права. Як вбачається з матеріалів справи про порушення своїх прав позивачеві було достовірно відомо при укладенні оспорюваного договору, тобто в 1996 році, а до суду вона звернулась в березні 2007 року, тобто із пропуском встановленого ст.71 ЦК України строку. Посилання [PERSON] на те, що строк позовної давності нею не пропущений, оскільки вона останнього разу повернула частину грошей [PERSON] за проданий будинок в 2008 році не можуть бути прийняті на увагу суду, оскільки до виниклих між стронами правовідносин не застосовуються. Так, із укладенням договору, передачею спірного майна позивачеві достовірно відомо про порушення свого права, так само, які і відсутні підстави для зупинення чи перериву перебігу строків позовної давності, визначених ст.ст.78,79 ЦК України в редакції 1963 року За ст. 75 ЦК України в редакції 1963 року позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін. Закінчення строку позовної давності до пред*явлення позову є підставою для відмови у позові в порядку ст. 80 ЦК України. Поважної причини пропуску [PERSON] строку позовної давності, яка може бути підставою захисту порушеного права судом не встановлено. Оскільки суд дійшов висновку про відмову позивачеві у позові по позовних вимогах про визнання недійсним договору дарування житлового будинку, розташованого в м.Одесі, вул.Зернова, 3, укладеного між нею, [PERSON] та [PERSON] в звязку із закінченням строку позовної давності, а позовні вимоги про визнання дійсним договору купівлі-продажу цього ж будинку, як укладеного тільки між [PERSON] (виключно за її особисті грошові кошти) та [PERSON], визнання за позивачем права власності на спірний житловий будинок є взаїмопов*язаними, та такими, що витікають з вимоги про визнання угоди дарування недійсною та окремо існувати не можуть, підстави для їх задоволення відсутні по суті заявлених вимог, як і не доведені позивачем в процесі розгляду справи. Відмовляючи у задоволенні таких вимог по суті суд виходить з того, що строком позовної давності захищається порушене право особи, а суд при розгляді справи такого не встановив.

Outcome: dismissed