Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом \~до Департаменту Житлово-комунального господарства Чернівецької міської ради, Адміністрації кладовища №1 про визнання місця на кладовищі місцем родинного поховання та визнання користувачем місця родинного поховання. \~ В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що її чоловік, [PERSON], помер у 1979 році та похований на кладовищі №1 по вул. Кишинівській, в кварталі № 47 першого ряду, могила №1, там же склеп. Там само, похований батько чоловіка, [PERSON], який помер у 1942 році. Вказувала, що саме він спорудив на ділянці відведеній йому для поховання, перед своєю смертю склеп, сплативши при цьому в касу, необхідні кошти адміністрації кладовища. Пояснювала, що коли померла [PERSON] дружина [PERSON], вона, позивачка, хотіла поховати її разом з останнім та їх сином, проте отримала відмову адміністрації кладовища, з причини відсутності паспорта на склеп - певного документа, про необхідність існування якого їй не було відомо. Ввважає, що відповідно до Закону про «Поховання та похоронну справу», вона є користувачем місця поховання [PERSON], [PERSON] оскільки здійснювала поховання та зберігає свідоцтва про смерть похованих там людей. Крім того, зазначала, що зверталась до директора кладовища та до міської ради з заявою, де просила закріпити за нею право на користування склепом та видати відповідний документ, на що отримала відмову. На її звернення в архів про наявність даних про відведення землі на кладовищі та про документи про сам склеп, отримала відповідь, що такі дані не збереглися. Просила визнати місця поховання чоловіка [PERSON], свекра, [PERSON] та ще одного вільного місця для поховання - місцем родинного поховання (склеп) на кладовищі № 1 по вул. Кишинівській, в кварталі № 47 першого ряду, могилі №1. Визнати її, [PERSON], користувачем цього місця родинного поховання. Позивачка підтримала свої вимоги в повному обсязі. Представник Чернівецької міської ради [PERSON] позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні. Представник адміністрації кладовища № 1 [PERSON] частково визнала позов, а саме в частині визнання позивачки користувачем місця поховання. Суд дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, прийшов до переконання, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню виходячи з наступного. Згідно копії свідоцтва про шлюб, [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] 01.04.1977 року (а.с 13), тобто останній був чоловіком позивачки. Згідно свідоцтва про смерть серії 1 МИ № 329151, [PERSON], помер 03.11.1979 р. (а.с.7) Батько [PERSON] - [PERSON], помер 10.12.1942 р., що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1 МИ № 309245 (а.с.6). Як вбачається з довідки № 73 від 30.07.2009 р., [PERSON], похований 05.11.1979 року в кварталі № 47 першого ряду, могилі №1, кладовища №1 МКП «Заповідник», стосовно [PERSON], на підприємстві немає даних, так як архівні книги на підприємстві є з 1944 року. Обставини щодо поховання останніх на вказаному місці не заперечується сторонами у справі. Статтею 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» встановлено, що користувач місця поховання (місця родинного поховання) - особа, яка здійснила перше поховання на відведеному місці поховання (родинного поховання) та/або має відповідне свідоцтво про смерть похованого і свідоцтво про поховання, передбачене статтею 25 цього Закону. Як встановлено в судовому засіданні та не оспорюється сторонами, позивачка [PERSON], здійснила поховання свого чоловіка, [PERSON]. Згідно Закону України «Про поховання та похоронну справу» користувач місця поховання (місця родинного поховання) - особа, яка здійснила перше поховання на відведеному місці поховання (родинного поховання) та/або має відповідне свідоцтво про смерть похованого і свідоцтво про поховання, передбачене статтею 25 цього Закону, яка передбачає, що за зверненням виконавця волевиявлення померлого або особи, яка взяла на себе зобов'язання поховати померлого, на території кладовища безоплатно виділяється місце для поховання померлого відповідно до затвердженої проектної документації. В судовому засіданні встановлено, що позивачка має оригінали свідоцтв про смерть [PERSON] та [PERSON], копії вказаних свідоцтв приєднані до матеріалів справи. Згідно вищевказаної статті Закону після здійснення поховання померлого виконавцю волевиявлення померлого або особі, яка взяла на себе зобов'язання поховати померлого, як користувачу місця поховання (користувачу місця родинного поховання) спеціалізованим комунальним підприємством (а в разі його відсутності - виконавчим органом сільської, селищної, міської ради) видається відповідне свідоцтво, зразок якого затверджується спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері житлово-комунальної політики України. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивачки обгрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки грунтуються на законі та підтверджуються доказами.

Outcome: approved