Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-10 00:00:00

[PERSON] подала до Носівського районного суду позовну заяву про визнання права власності на житловий будинок, розташований у с. Іржавець Носівського району, провул. Луговий, 9. Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 4 вересня 1992 року померла її мати [PERSON]. Після її смерті залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку. Позивач та її сестра [PERSON] є спадкоємцями вказаного майна за заповітом. Спадщину позивач прийняла, вступивши в володіння та користування спадковим майном. [PERSON] спадщину приймати не бажає. Оскільки спадкодавець за життя не зареєструвала майнові права на спірний будинок, то позивач не може оформити право власності на це майно в порядку спадкування через нотаріальну контору. Тому [PERSON] просила визнати за нею право власності на житловий будинок судовим рішенням. У судовому засіданні позивач підтримала позов та пояснила, що вона є спадкоємцем за заповітом спірного житлового будинку після смерті своєї матері. Але через відсутність правовстановлюючих документів на будинок не може оформити право власності на майно через нотаріальну контору. Позивач представила до суду заяву своєї сестри [PERSON], від 3 жовтня 2011 року, завірену секретарем виконкому Іржавецької сільської ради та зареєстровану в реєстрі за №2, зі змісту якої вбачається, що [PERSON] не прийняла спадщину після смерті своєї матері у встановлені законом строки, не буде звертатися до суду для визначення додаткового строку, не заперечує, щоб свідоцтво про право на спадщину за заповітом було видане на імя [PERSON] У судове засідання представник відповідача, Іржавецької сільської ради Носівського району, не зявився. Голова сільської ради направив до суду заяву, у якій вказав, що визнає позовні вимоги [PERSON] та просить розглянути справу без участі представника відповідача. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, які містяться в справі, суд приходить до наступного. Відповідно до положень абзацу 6 пункту 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Відповідно до положень абзацу 3 пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Відповідач без застережень визнав позов в повному обсязі. Оцінивши представлені докази, суд приходить до висновку, що визнання позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому суд приймає визнання відповідачами позову та задовольняє позов. На підставі викладеного,

Outcome: approved