Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-08 00:00:00

[PERSON] у червні 2000 р. звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який під час розгляду справи неодноразово доповнював та уточнював. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що 12.02.1997 р. на перехресті вул. Гоголя та вул. Паторжинського у м. Дніпропетровську з вини водія [PERSON] , що на той час перебував у трудових відносинах з позивачем, працюючи на посаді на посаді начальника Дніпропетровського відділення ДП «Укргазенергосервіс`АТ «Укргазпром», мала місце дорожньо-транспортна пригода, під час якої позивачеві були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми та струсу головного мозку, що потягли наслідки у вигляді вегето-судинної дистонії та астено-невротичного синдрому. Під час лікування позивач витратив на придбання медикаментів 5.298, 70 грн. у період з 12.02.1997 р. до 29.10.2001 р., на посилене харчування 12.734, 84 грн. у період з 03.11.1997 р. до 03.11.1999 р. та 12.472, 57 грн. у період з 27.10.1999 р. до 17.11.1999 р. Крім того, будучи позбавленим за станом здоров`я можливості керування автомобілем, позивач користувався для пересування послугами водія [PERSON] , на користь якого на протязі 14,5 місяців сплатив 8.120, 00 грн. Також внаслідок неправомірних дій працівника відповідача [PERSON] під час спірної ДТП та у подальшому, а також дій самого відповідача, що на протязі тривалого часу ухиляється від відшкодування заподіяної останнім матеріальної шкоди, позивачеві була заподіяна моральна шкода. На підставі викладеного позивач в останній редакції заявлених вимог (т. 2 а.с. 167-170) просив суд стягнути з відповідача на його користь 66.037, 86 грн. з урахуванням індексу інфляції у відшкодування матеріальної шкоди та 20.000, 00 грн. у відшкодування моральної шкоди. Справа розглядалася судами неодноразово. У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав, на їх задоволенні наполягав з викладених у позові підстав. Представник відповідача проти позову заперечувала, посилаючись на його безпідставність, суперечливість та недоведеність заявлених вимог, збіг строку позовної давності у спірних правовідносинах. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечував з підстав, аналогічних наведеним представником відповідача. У подальшому до суду не з`являвся. Заслухавши пояснення осіб, що приймають участь у справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що близько 13:00 годин 12.02.1997 р. на перехресті вул. Гоголя та вул. Паторжинського у м. Дніпропетровську мала місце дорожньо-транспортна пригода з вини водія [PERSON] , що на той час перебував у трудових відносинах з відповідачем, працюючи на посаді начальника Дніпропетровського відділення ДП «Укргазенергосервіс`АТ «Укргазпром» (т. 2 а.с. 220), правонаступником \\~якого є відповідач, та керував належним підприємству автомобілем ГАЗ-2401, д/н [NUMBER] . Під час даної пригоди позивач [PERSON] отримав тілесні ушкодження, у зв`язку з чим відносно [PERSON] було порушено кримінальну справу за ст. 215 ч. 1 КК України, яка постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04.08.1997 р. була закрита з нереабілітуючої підстави у зв`язку з застосуванням акту амністії (т. 1 а.с. 80, 83, т. 3 а.с. 15-17). Аналізуючи виниклі між сторонами правовідносини, суд приходить до наступного. Так, оскільки обставини, що є підставою для пред`явлення позову, мали місце у період до 01.01.2004 р., при вирішенні спору належить керуватися положеннями чинного та той час ЦК України в редакції Закону 1963 р. Згідно \\~ст. 440 ЦК України в редакції Закону 1963 р. шкода, заподіяна особі або майну громадянина, а також \\~шкода, заподіяна \\~організації, \\~підлягає \\~відшкодуванню \\~\\~\\~особою, \\~\\~\\~яка заподіяла \\~шкоду, \\~у \\~повному \\~обсязі, \\~за \\~\\~винятком \\~\\~\\~випадків, передбачених законодавством. Той, хто заподіяв шкоду, звільняється від її \\~відшкодування, якщо доведе, що шкоду заподіяно не з його вини. Відповідно до ст. 440-1 \\~ЦК України в редакції Закону 1963 р. моральна \\~(немайнова) \\~шкода, \\~заподіяна \\~\\~громадянину \\~\\~\\~або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх \\~законні \\~права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не \\~доведе, що \\~моральна \\~шкода \\~заподіяна \\~не \\~з \\~її \\~вини. \\~Моральна \\~\\~шкода відшкодовується \\~в \\~грошовій \\~або \\~іншій \\~матеріальній \\~формі \\~\\~за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом \\~з \\~урахуванням \\~суті позовних вимог, \\~характеру \\~діяння \\~особи, \\~яка \\~заподіяла \\~шкоду, фізичних \\~чи \\~моральних \\~страждань \\~потерпілого, \\~а \\~також \\~\\~інших негативних наслідків, але \\~не \\~менше \\~п`яти \\~мінімальних \\~розмірів заробітної плати. Згідно ст. 441 ЦК України в редакції Закону 1963 р. організація повинна відшкодувати шкоду, заподіяну з \\~вини \\~її працівників під час \\~виконання \\~ними \\~своїх \\~трудових \\~(службових) обов`язків. Відповідно до ст. 454 ЦК України в редакції Закону 1963 р., якщо \\~груба \\~необережність \\~\\~самого \\~\\~\\~потерпілого \\~\\~\\~сприяла виникненню або збільшенню \\~шкоди, \\~то \\~залежно \\~від \\~ступеня \\~вини потерпілого (а при вині заподіювача шкоди і залежно від \\~ступеня його вини) розмір відшкодування, якщо інше не передбачено \\~законом, повинен \\~бути \\~зменшений \\~або \\~у \\~відшкодуванні \\~шкоди повинно бути відмовлено. Згідно ст. 455 ЦК України в редакції Закону 1963 р., у разі заподіяння каліцтва \\~або \\~іншого \\~ушкодження \\~здоров`я організація чи громадянин, \\~відповідальні \\~за \\~шкоду, \\~зобов`язані відшкодувати потерпілому заробіток, втрачений ним внаслідок втрати або \\~зменшення \\~працездатності, \\~а \\~також \\~відшкодувати \\~\\~витрати, викликані ушкодженням здоров`я (посилене харчування, протезування, сторонній догляд тощо). Верховний Суд України у п. 19 Постанови його Пленуму від 27.03.1992 р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди`висловив правову позицію щодо застосування зазначених норм, згідно якій компенсація \\~\\~\\~(відшкодування) витрат на додаткове харчування, якщо його неможливо забезпечити в лікувально-профілактичному або реабілітаційному закладі, визначається за раціоном, \\~складеним дієтологом чи \\~лікарем, \\~який лікує, \\~\\~\\~та \\~\\~\\~затвердженим \\~\\~\\~МСЕК \\~\\~(у \\~\\~відповідних \\~\\~випадках - судово-медичною експертизою) \\~на \\~підставі \\~інформації \\~\\~органів державної \\~статистики \\~про \\~середні \\~ціни на продукти харчування в торговельній мережі того місяця, в якому їх придбали, а розмір \\~витрат \\~на \\~ліки, \\~лікування, \\~протезування \\~(крім протезів із дорогоцінних металів), \\~предмети догляду за потерпілим визначається на підставі виданих лікарями \\~рецептів, \\~довідок \\~або рахунків про їх вартість. При цьому надання розрахункових документів щодо безпосереднього здійснення таких витрат (квитанцій, чеків тощо) не вимагається. Як вбачається з фактичних обставин справи, під час ДТП, що мала місце з вини працівника відповідача [PERSON] під час виконання ним трудових обов`язків на службовому автомобілі, позивачеві були заподіяні тілесні ушкодження, що потягли необхідність лікування, посиленого харчування, отримання послуг перевезення, а отже заявлені позивачем вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди грунтуються на законі. Разом з тим немає підстав вважати, що позов є обґрунтованим та доведеним у повному обсязі. Так, на підтвердження необхідності та розміру відповідних витрат позивачем були надані висновок експерта від 13.07.1998 р. (т. 1 а.с. 5-7), виписки з амбулаторної картки (т. 1 а.с. 46, 77), висновки обласного лікаря-дієтолога (т. 1 а.с. 47, 78), інші медичні документи (т. 2 а.с. 19-24), документи щодо вартості продуктів харчування та медикаментів (т. 1 а.с. 14-16, 79, 81), документи щодо укладання трудової угоди з [PERSON] та здійснення виплат за нею (т. 1 а.с. 43, 140). Разом з тим згідно висновку проведеної у справі судово-медичної експертизи від 10.05.2006 р. № 213 (т. 2 а.с. 145-156) медикаментозне лікування позивача, в тому числі в частині призначення йому солкосерилу, церебролізину, актовегину, не в усіх випадках відповідало об`єктивній симптоматиці (т. 2 а.с. 154), погіршення стану позивача 01.09.1998 р. не знаходиться у причинному зв`язку з перенесеною 12.02.1997 р. черепно-мозковою травмою (т. 2 а.с. 155), а також повноцінне раціональне харчування за будь-яких обставин може бути компенсоване іншими продуктами, ніж коштовні \\~та екзотичні (т. 2 а.с. 156). Крім того, експертами було констатоване приймання позивачем призначених лікарських препаратів не у повному обсязі та систематичне порушення ним лікувального режиму та призначень невропатолога (т. 2 а.с. 154). Виходячи з наведеного суд оцінює позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди як частково обґрунтовані та з урахуванням зменшення суми відшкодування в порядку ст. 454 ЦК України в редакції Закону 1963 р. зважаючи на допущені позивачем порушення під час лікування у гострому періоді, що згідно висновку експерта могли мати наслідком настання астено-невротичного синдрому (т. 2 а.с. 154), вважає за необхідне стягнути 15.000, 00 грн. у відшкодування шкоди у цій частині. Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, суд приходить до наступного. Так, є безсумнівним, що внаслідок неправомірних дій працівника відповідача позивачеві були заподіяні певні втрати нематеріального характеру, пов`язані з фізичним болем від отриманих травм, порушенням звичного способу життя внаслідок госпіталізації, необхідністю подальшого лікування з витрачанням власних коштів, необхідністю звернення до суду. Також фактором, що обумовлює заподіяння моральної шкоди позивачеві, є протиправна поведінка самого відповідача, що за очевидних обставин винності його працівника, підтверджених судовим рішенням у кримінальній справі, на протязі багатьох років ухилявся від добровільного відшкодування заподіяної позивачеві шкоди принаймні у будь-якій частині та від врегулювання спору з останнім. Разом з тим заявлену позивачем суму відшкодування суд оцінює як надмірну та з урахуванням характеру та обсягу заподіяної позивачеві моральної шкоди, тривалості дій, з якою пов`язується її настання, характеру дій відповідача та третьої особи вважає за необхідне позов у цій частині задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача 8.000, 00 грн. Згідно ст. 88 ЦПК України судовий збір у справі, від якого позивач звільнений, підлягає стягненню з відповідача в доход держави пропорційно задоволені частині позовних вимог. Питання щодо витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи судом не розглядається та не вирішується, оскільки на час подання позову такі не були передбачені законом. На підставі викладеного,

Outcome: partial