Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-15 00:00:00

16 червня 2011 р. [PERSON] предявив до [PERSON] позов про стягнення компенсації вартості ? частини жилого будинку № 96 по вулиці 50 років ВЛКСМ в с. Кавуни Арбузинського району Миколаївської області. В судовому засіданні позивач позов підтримав та пояснив, що в період спільного проживання з відповідачкою однією сімєю ними було за спільні кошти збудовано житловий будинок № 96 по вулиці 50 років ВЛКСМ в с. Кавуни Арбузинського району Миколаївської області. Оскільки у позивача на той час не було паспорта громадянина України, жилий будинок було оформлено в БТІ на відповідача. Потім цей будинок відповідач зі згоди позивача продала, отримані в результаті продажу кошти витратила на власний розсуд. Оскільки потім вони перестали проживати однією сімєю, позивач наполягає на тому, що відповідно діючого законодавства він має право на ? частину отриманих в результаті продажу коштів. Хоч будинок і було продано в 2005 р., позивачу відомов, що зараз цей будинок було продано новими власниками за 50000 грн., тому він наполягає на стягненні з відповідача ? частини суми, що дорівнює вартості будинку на даний час, тобто 25000 грн. Відповідач та її представник в судовому засіданні пояснили, що відповідач позов не визнає. Також відповідач пояснила, що дійсно в період проживання однією сімєю ними було збудовано вказаний жилий будинок. Але ще в період спільного проживання зі згоди позивача будинок було продано, отримані в результаті продажу кошти було витрачено на спільні потреби, можливо навіть більше на потреби позивача. Тому відповідач наполягає на тому, що позивач не має права вимагати ці кошти. Вислухавши учасників судового розгляду та дослідивши надані ними докази, суд вважає встановленим, що в період з 1996 по 2006 рік позивач і відповідач проживали однією сімєю, що підтверджується рішенням Арбузинського районного суду від 29 жовтня 2009 р. ( аркуш 11 ). Також суд вважає встановленим, що в указаний період сторони збудували житловий будинок № 96 по вулиці 50 років ВЛКСМ в с. Кавуни Арбузинського району, що підтверджено довідкою Арбузинського РКП БТІ ( аркуш 8 ). З цієї ж довідки та копії заяви позивача на аркуші 9 видно, що будинок було зареєстровано на відповідача, а 13 грудня 2005 р. вона зі згоди позивача продала вказаний будинок. Відповідно встановленим обставинам, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, оскільки, хоч відповідно ст. 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, але ст. 65 Сімейного кодексу України передбачено, що вказані особи розпоряджаються таким майном за вдаємною згодою, для укладення договорів, які потребують нотаріального посвідчення, потрібна нотаріально засвідчена письмова згода другого з подружжя. Оскільки встановлені судом обставини свідчать про дотримання вказаних вимог законодавства при продажі будинку, суд не знаходить підстав для задоволення позову. Посилання позивача на те, що отримані кошти позивач витратила на власні потреби, а не на спільні потреби, на думку суду не заслуговують на увагу як такі, що не мають значення для справи. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed