Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-26 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про визнання звільнення з порушенням чинного законодавства, поновлення на роботі на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та виплати моральної шкоди. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що з 15.08.2005 р. вона прийнята на роботу в Головний центр забезпечення та обслуговування (далі ГЦЗО) на посаду провідного метеоролога інформаційно-аналітичного відділу Служби інформаційно-технічного забезпечення, а з 01.03.2006 р. переведена на посаду начальника даної Сужби. 21.04.2011 р. нею підписано попередження про наступне вивільнення із займаної посади 01.07.2011 р. у звязку з припиненням юридичної особи ГЦЗО. 30.06.2011 р. її було звільнено з займаної посади на підставі п.1 ст. 40КЗпП України, від написання заяви про звільнення вона відмовилася. Вважає своє звільнення незаконним, оскільки їй в порушення вимог ст. 492 КЗпП України не було запропоновано іншої посади. Крім того, її було звільнено з роботи на день раніше вказаної дати в попередженні про майбутнє вивільнення. Просить поновити її в ГЦЗО на раніше займаній посаді, стягнути суму заборгованості по заробітній платі за час вимушеного прогулу та 10000,00 грн. завданої моральної шкоди. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримала позовні вимоги, надала аналогічні пояснення, також додатково пояснила, що при звільненні було порушено процедуру, встановлену трудовим законодавством, не було враховано переважне право залишитися на посаді, при цьому не було враховано кваліфікацію, стаж роботи, також не було запропоновано вакантної посади. Такі дії відповідача \~призвели до моральних страждань з боку позивача. Також представник позивача зазначила, що після приєднання фактично ніякого скорочення чисельності працівників не відбулося, а після \~звільнення її посада ще місяць була вакантною. Представник відповідача позовні вимоги не визнав і пояснив, що звільнення позивача відбулося з дотриманням норм чинного законодавства та просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності вважає, встановленими наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Як встановлено в судовому засіданні позивач з 15.08.2005 р. була прийнята на роботу провідним метеорологом інформаційно-аналітичного відділу Служби інформаційно-технічного забезпечення, що підтверджується наказом Головного центру забезпечення та обслуговування державної гідрометеорологічної служби Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи №125 від 25.07.2011 р. Наказом Головного центру забезпечення та обслуговування державної гідрометеорологічної служби Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи №38-к від 28.02.2006 р. позивача переведено на посаду начальника Служби інформаційно-технічного забезпечення. Відповідно до наказу Міністерства надзвичайних ситуацій України від 05.04.2011 р. №344 „Про припинення юридичної особи шляхом приєднання було припинено юридичну особу Головного центру забезпечення та обслуговування державної гідрометеорологічної служби Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи шляхом приєднання до Українського гідрометеорологічного центру з 01.07.2011 р. Наказом Голови комісії з припинення Головного центру забезпечення та обслуговування державної гідрометеорологічної служби МНС ситуацій України затверджено склад комісії з припинення Головного центру забезпечення та обслуговування державної гідрометеорологічної служби Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи. Відповідно до Наказу №4 від 21.04.2011 р. Голови комісії з припинення Головного центру забезпечення та обслуговування державної гідрометеорологічної служби МНС України Головний центр забезпечення та обслуговування попередив працівників ГЦЗО особисто під підпис про наступне вивільнення за п.1 ст.40 КЗпП України 01.07.2011 р. Наказом Головного центра забезпечення та обслуговування Державної гідрометеорологічної служби МНС України №71/к від 29.06.2011 р. [PERSON] звільнено з посади начальника Служби інформаційно-технічного забезпечення 30.06.2011 р. відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України. З даним наказом позивач ознайомлений, про що свідчить її підпис на наказі. У день звільнення позивачці був виплачений остаточний розрахунок при звільненні, вихідна допомога, видана трудова книжка та копія наказу про звільнення, що сторони визнають. Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Про практику розгляду судами трудових спорів № 9 від 6 листопада 1992 року, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи \~додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений \~ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж \~підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Пунктом 1 ст. 40 КЗпП України встановлено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або \~перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Проте, частиною 2 даної статті передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Відповідно до ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, \~установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. В судовому засіданні встановлено, що Головний центр забезпечення та обслуговування державної гідрометеорологічної служби МНС України припинено шляхом приєднання до Українського гідрометеорологічного центру. Відповідно до протоколу комісії з припинення Головного центру забезпечення та обслуговування державної гідрометеорологічної служби МНС України №3 від 24.06.2011 р.\~ розглядалось питання працевлаштування та вивільнення працівників ГЦЗО у звязку з відсутністю їх посад у штатному розпису УкрГМЦ. З виступу голови даної комісії [PERSON] щодо питання пропозицій роботи працівникам ГЦЗО вбачається, що [PERSON] займає посаду начальника служби ІТЗ. Зазначена посада відсутня у штатному розписі УкрГМЦ, інших вільних посад за відповідною професією чи спеціальністю не має. Їй запропоновано звільнення 30.06.2011 р. за п. 1 ст. 40 КЗпП України згідно попередження про вивільнення з виплатою всіх передбачених законодавством виплат, з чим вона погодилась. Тому вирішено звільнити за п. 1 ст. 40 КЗпП України згідно попереджень про вивільнення [PERSON] начальника служби ІТЗ. Як вбачається з матеріалів справи позивач про наступне вивільнення була попереджена відповідно до вищезазначених \~вимог закону, про що власноруч підписалася у відповідному попередженні від 21.04.2011 р., що фактично нею не оспорюється. Із пояснень представника позивача вбачається, що відповідачем було запропоновано позивачу вакантну посаду архіваріуса, проте, вона відмовилася від запропонованої посади. Представник відповідача пояснив, що інших вакансій, які б відповідали кваліфікації позивача, на момент звільнення позивача у них не існувало. Твердження позивача, що при \~звільненні відповідачем було порушено ст. 42 КЗпП України і не було враховане її\~переважне право на \~залишення на роботі, як працівника з більш високою кваліфікацією не приймаються судом до уваги, оскільки суду не надано доказів про наявність вільних посад за відповідною професією чи спеціальністю, яку обіймав позивач, тому \~відповідач \~вправі був не застосовувати \~вимоги ст. 42 КЗпП України. Таким чином, в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження доводи позивача про наявність вакансій, які вона за спеціальністю могла зайняти, але які не були запропоновані їй відповідачем. Крім того в судовому засіданні, позивач наполягала на поновленні її саме на попередній посаді в ГЦЗО. Також, на обґрунтування своїх вимог, позивач послалася на те, що при її скороченні відповідачем було грубо порушені вимоги трудового законодавства, зокрема, звільнення проведено не 01.07.2011 року, а 30.06.2011 року. На думку суду, при попередженні працівників про наступне звільнення необхідно враховувати, що КЗпП України, зокрема ст. 49-2 КЗпП України вимагає здійснити таке попередження не пізніше ніж за два місяці. Однак правило про встановлення в наказі точної дати звільнення безпосередньо в Законі не передбачено. Відповідно до ч.1 ст.43 КЗпП України \~розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Винятки з цього правила наведені у ст.43-1 КЗпП України. Зокрема, звільнення працівника без згоди профспілкового органу допускається, якщо він не є членом первинної профспілкової організації, що діє на підприємстві, в установі, організації, або коли немає первинної профспілкової організації. Конституційний \~Суд України в абзаці 5 п.2 мотивувальної частини Рішення у справі про профспілку, що діє на підприємстві, від 29.10.1998 року дійшов висновку про те, що згідно із зазначеними положеннями КзпП України згода на звільнення з роботи працівника дається лише профспілковою спілкою, що діє на підприємстві, в установі, організації і утворена відповідно до Конституції України та Законів України. У п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року Про практику розгляду судами трудових спорівтакож розяснено, що розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадку звільнення з підприємства, установи, організації, де немає первинної профспілкової організації. \~Тому в задоволенні вимог позивача про поновлення її \~на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди слід відмовити за безпідставністю, оскільки досліджені в судовому засіданні докази підтверджують обґрунтованість звільнення позивача з підстав , передбачених п.1 ст.40 КЗпП України. Таким чином,

Outcome: dismissed