Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] та Головного управління юстиції у м. Києві про визнання права власності на Ѕ частину квартири, виключення Ѕ частини квартири з акта опису й арешту майна та звільнення її з-під арешту. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що у звязку з виконанням рішення Зарічного районного суду м. Суми від 06 квітня 2010 року по справі №2-55/10, яким на користь [PERSON] з [PERSON] стягнуто 6235032 грн. заборгованості, державним виконавцем здійснено опис та арешт квартири № 15 у будинку № 8, корпус 8 по просп. Г.Сталінграду у м. Києві, про що складено акт опису й арешту майна від 21 квітня 2011 року. Позивач зазначила, що вказану квартиру було придбано нею разом з [PERSON] за спільні кошти під час перебування з ним у зареєстрованому шлюбі. На підставі викладеного просила визнати за нею право власності на Ѕ частину квартири № 15 у будинку № 8, корпус 8 по просп. Г.Сталінграду у м. Києві, виключити Ѕ частину вказаної квартири з акта опису й арешту майна та звільнити її з-під арешту. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та вказала, що перебувала у шлюбі з [PERSON] з 1973 року по 2009 рік, коли шлюб було розірвано за рішенням суду. У вересні 2004 року [PERSON] уклав договір інвестування будівництва квартири. На час укладення договору колишній чоловік мав високу заробітну плату, крім того, було продано квартиру по вул. Прирічній, 17-д, приватизовану нею, чоловіком та дітьми, частину грошей також дала сестра, що дозволило здійснити сплату повної вартості квартири та у 2005 році отримати свідоцтво про право власності, яке було оформлено на чоловіка. На даний час у квартирі проживає позивач з сином, невісткою та двома внуками. Відповідач [PERSON] проти позову не заперечував, пояснив, що у 2004 році працював заступником генерального директора Київросгазу, мав достатній заробіток, та уклав договір інвестування будівництва. Для того, щоб сплатити вартість нової квартири ним було отримано кредит за місцем роботи, також було продано квартиру по вул. Прирічній, 17-д, приватизовану їх сімєю, де вони мешкали. Представник відповідача [PERSON] проти позову заперечував та вказав, що звернення позивача до суду з вказаним позовом він розцінює як намагання позивача та відповідача [PERSON] уникнути звернення стягнення на спірну квартиру, яке проводиться державним виконавцем підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві в межах виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого Зарічним районним судом м. Суми 30 червня 2010 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 6235032 грн. Крім того, представник відповідача [PERSON] вказав, що спірна квартира придбана відповідачем [PERSON] за кошти, отримані від [PERSON] у 1996 році за договором позики, заборгованість за яким стягнуто рішенням Зарічного районного суду м. Суми, на виконання якого видано вказаний виконавчий лист, тобто за кошти, які належали [PERSON] особисто, тому є особистою приватною власністю останнього. Відповідач [PERSON] надіслав до суду письмові пояснення, в яких зазначив, що на прохання [PERSON] позичив йому у грудні 1996 року строком на рік 300000 дол. США, які отримав в якості кредиту в банку, в якому працював. Проте, [PERSON] позичені кошти у строк не повернув, що змусило його самостійно погасити кредит та звернутися до суду з позовом про стягнення вказаної суми з [PERSON] [PERSON] вважає, що на позичені у нього кошти [PERSON] придбав спірну квартиру. Позивач знала, що [PERSON] отримав грошову суму в борг у нього і матеріальної участі у придбанні квартири не приймала, тому її позовні вимоги не підлягають задоволенню. Представник Головного управління юстиції у м. Києві надав суду копію матеріалів виконавчого провадження, в подальшому в судові засідання не зявлявся, про час та місце їх проведення був повідомлений належним чином, причини неявки до суду не повідомляв. Відповідно до витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна № 34680534 від 24 січня 2012 року (а.с. 242) на все майно [PERSON], в тому числі й на спірну квартиру, накладено арешт постановою відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві від 26 лютого 2009 року № 470/8, у звязку з чим вказаний відділ залучено до участі в справі в якості третьої особи (а.с. 231). Представник відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві в судові засідання не зявився, про час та місце їх проведення був повідомлений належним чином, причини неявки до суду не повідомив. З рішення Оболонського районного суду м.Києва від 08 вересня 2008 року № 2-3842/2008 (а.с.253) та пояснень [PERSON] вбачається, що цей арешт було накладено в межах виконавчого провадження, відкритого у звязку з примусовим виконанням вказаного рішення, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 336299 грн. 87 коп. боргу та судові витрати. У звязку з цим [PERSON] також було залучено до участі в справі в якості третьої особи (а.с. 231). Представник [PERSON], який є також представником [PERSON], проти позову заперечував з вищенаведених підстав. До участі в справі в якості третьої особи було також залучено ПАТ КБ Хрещатик(а.с. 209), оскільки відповідач [PERSON] та представник Головного управління юстиції у м. Києві спочатку повідомили суду, що відділом державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві могло бути накладено арешт на майно [PERSON] у звязку з наявністю невиконаних боргових зобовязань перед цим банком. Проте, відповідач [PERSON] надав суду довідку Київського регіонального відділення ПАТ КБ Хрещатиквід 04 січня 2012 року про те, що станом на 21 липня 2011 року заборгованості за [PERSON] перед банком по кредитних договорах не обліковується, застава з іпотеки банку вивільнена. Заслухавши пояснення позивача, відповідача [PERSON], представника відповідача [PERSON] та третьої особи [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 60 Закону України Про виконавче провадження визначено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Судом встановлено, що 02 березня 1973 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що видано свідоцтво серії І-МЮ № 310254 від 02 березня 1973 року (а.с. 14). 04 вересня 2003 року між ЗАТ Трест Київміськбуд-1 (Забудовник) та [PERSON] (Інвестор) укладено договір №53115 інвестування будівництва житлового будинку (а.с. 37), за умовами якого Забудовник зобовязався своїми силами і засобами за рахунок залучених від Інвестора коштів збудувати і передати Інвестору житло квартиру №15, площею 105,49 кв.м за адресою: ж/м Оболонь, 3-А м-н, ділянка №53, а Інвестор зобовязався забезпечити фінансування обєкту інвестування та прийняти його у власність для особистого проживання. 03 серпня 2005 року Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення від 28 липня 2005 року № 1395-С/КІ видано свідоцтво про право власності на квартиру № 15 у м. Києві по просп. Г.Сталінграда, буд.8 корп. 8, площею 109 кв.м на імя [PERSON] (а.с. 38). Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу [PERSON] 1-БК № 095162 від 08 грудня 2009 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано з 08 грудня 2009 року (а.с. 39). Рішенням Зарічного районного суду м.Суми від 06 квітня 2010 року (а.с. 286) у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики від 23 грудня 1996 року та за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору позики недійсним, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики з урахуванням 24% річних та індексу інфляції в сумі 6235032 грн; в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] відмовлено. Постановою державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві від 16 липня 2010 року ВП № 20289478 (а.с. 27) відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-55, виданого 30 червня 2010 року Зарічним районним судом м. Суми (а.с. 25) про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 6235032 грн. В ході проведення виконавчих дій державним виконавцем 21 квітня 2011 року складено акт опису й арешту майна, відповідно до якого описано і накладено арешт на квартиру [ADDRESS], корп.8 у м. Києві. Відповідно до ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. На підставі вищенаведеного судом встановлено, що спірна квартира набута [PERSON] та [PERSON] за час шлюбу, а тому є спільною сумісною власністю подружжя, часки квартири вказаних осіб є рівними, у звязку з чим позовні вимоги [PERSON] про визнання за нею права власності на 1/2 частину квартири № 15 в будинку № 8 корпус 8 по проспекту Героїв Сталінграду в м. Києві, виключення вказаної частки квартири з акта опису й арешту майна від 21 квітня 2011 року та звільнити її з-під арешту є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Суд не приймає доводи відповідача [PERSON] та його представника про те, що спірна квартира є особистою приватною власністю [PERSON], тому що набута ним на за кошти, що належали йому особисто, а саме за кошти, отримані від [PERSON] за договором позики від 23 грудня 1996 року у розмірі 300000 дол. США, оскільки будь-яких доказів того, що спірна квартира була придбана саме за вказані кошти, суду не надано. На підставі ст.ст. 60, 69, 70 Сімейного кодексу України, ст. 60 Закону України Про виконавче провадження,

Outcome: approved