Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-20 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON], в якому просили визнати останню такою, що втратила право користування квартирою №59 по вул. Артилерійській, 1 в м. Миколаєві, з підстав передбачених ст.ст. 71-72 ЖК України, ст. 405 ЦК України. У подальшому позивачі уточнили свої позовні вимоги, та просили визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою за ст. 405 ЦК України. Позивач [PERSON] просив про розгляд справи у його відсутності, вимоги позову підтримав. Позивач [PERSON] та її представник вважали позов таким, що підлягає задоволенню з підстав, вказаних в позові. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що після чергового скандалу та побиття вимушена була залишити квартиру, [PERSON] відібрала у неї ключі від квартири, тому вимушена була проживати на різних квартирах; та звернулась з зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просила визнати її членом сім’ї відповідачів та вселити в квартиру [ADDRESS]. Адвокат відповідача вважала первісний позов таким, що не підлягає задоволенню, вимоги зустрічного позову підтримала. Судом ухвалено про розгляд справи у відсутності позивача [PERSON] Обставини справи встановлені судом. [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] разом з матір’ю [PERSON]([PERSON]) та [PERSON] проживали у [INFO], яка згідно свідоцтва про право власності на житло від 17.05.1995 року належала їм на праві спільної сумісної власності. 22.05.1995 року [PERSON], [PERSON], яка діяла від свого імені та від імені своїх неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], продали, а [PERSON] купив квартиру [ADDRESS]. В подальшому вказана квартира була продана [PERSON]С на підставі договору купівлі-продажу від 06.10.1995 року. З довідки від 09.10.1995 року №6/1099 виконавчого комітету Заводської районної ради народних депутатів, вбачається, що органом опіки та піклування Заводського виконкому в 1995 році рішення на продаж приватизованої квартири [ADDRESS] не приймалось. Рішенням виконкому Заводської районної Ради народних депутатів №277 від 15.09.1995 року [PERSON] призначена опікуном над неповнолітніми [PERSON] та [PERSON], оскільки батько неповнолітніх помер, мати –зловживала спиртними напоями, вихованням дітей не займалась. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєві від 20.12.1999 року визнано договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] недійсним в ? частині. За неповнолітніми [PERSON] та [PERSON] визнано право власності на ? частину вказаної квартири. 30.07.2001 року за договором купівлі-продажу №525, посвідченого Універсальною товарною біржею «Фенікс», [PERSON], [PERSON], [PERSON], яка діяла від імені [PERSON] та [PERSON], продали, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS], за 13380,00 грн. Згідно договору купівлі-продажу від 06.07.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий №2569, [PERSON], яка являлась опікуном неповнолітнього правнука [PERSON] купила у [PERSON] квартиру [ADDRESS] за 3743,00 грн. Дана квартира на праві власності зареєстрована за [PERSON]. [PERSON] 18.03.2008 року зареєстрована в [INFO], яка на праві власності належить [PERSON] та [PERSON] по ? частині кожному. Судом встановлено, що [PERSON] з дитинства проживала постійно разом з [PERSON] та [PERSON] однією сім’єю у квартирі [ADDRESS], де вони разом вели спільне господарство. Даний факт не заперечували і свідки, допитані в судовому засіданні [PERSON], [PERSON] та [PERSON] За такого, в силу ст. ст. 64-65 ЖК України, [PERSON] являлась членом сім’ї [PERSON] та [PERSON] З травня 2009 року [PERSON] , в результаті постійних конфліктів та суперечок, які виникали з побутових питань, не проживає в [INFO], ключів від квартири не має, іншого постійного житла у неї не має, речі знаходяться у квартирі. У подальшому [PERSON] приходила у вказану квартиру, брала необхідні речі, постійно мешкати там не мала можливості через неприязні відносини, які склались між нею та [PERSON]Я, [PERSON], а також у зв’язку з відсутністю ключів від даної квартири. Вказане підтверджується поясненнями сторін, а також поясненнями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Відповідно до . 4 ст. 311 ЦК України, фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Вказане вище свідчить про те, що відсутність [PERSON] в квартирі мала місце через постійні суперечки, конфлікти, відсутність ключів від квартири, добровільно житлове приміщення не залишала, іншого житла не має, а за такого, відсутні підстави, передбачені ст. 405 ЦК України для визнання її такою, що втратила право користування квартирою. Суд, також враховує, що у [PERSON] відсутнє будь-яке житло, оскільки вона була позбавлена права власності на нерухоме майно в результаті продажу опікуном [PERSON] належної їй ? частини квартири [ADDRESS]. Відповідно до ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. На підставі наведеного, відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК України суд приходить до висновку, що [PERSON] вселилась у квартиру, належну [PERSON] та [PERSON] як член сім’ї власників і з їх згоди, а отже набула право користування жилим приміщення квартири нарівні з власниками. Оскільки [PERSON], [PERSON] оспорюють право [PERSON] на проживання в квартирі, вона позбавлена права користування квартирою через відсутність ключів, то слід захистити її порушене право у спосіб, передбачений ст. 16 ЦК України, та ст. 156 ЖК України шляхом вселення в квартиру [ADDRESS]. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що зустрічний позов підлягає задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України з [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір по 4,25 грн. з кожного та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 18,50 грн. з кожного.

Outcome: approved