Jurisdiction: civil
Date: 2012-01-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання правочину дійсним та визнання права власності. В обґрунтуванні своїх позовних вимог, позивач зазначив, що 29 липня 2011 року між ним та відповідачем було укладено договір дарування у простій письмовій формі. За договором дарування відповідач подарував йому 31\\100 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою; м. Харків, вул.. Загородня, б. 56 вказана частина належить відповідачеві на підставі свідоцтва про право на спадщину від 20.04.2008 року. На підставі п.5 договору дарування від 29.07.2011 року відповідач зобовязався нотаріально засвідчити цей договір протягом 10 днів, тобто до 09.08.2011 року, але відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору дарування. Кожного разу переносить дату нотаріального посвідчення, поясняючи це браком коштів. Позивач у судовому засіданні підтримав позов з підстав вказаних в позовній заяві та просив визнати договір дарування 31\\100 частини будинку, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул.. Загородня, буд. 56, укладений між ним та [PERSON], 29липня 2011 року дійсним та визнати право власності за [PERSON] на 31\\100 частину вказаного вище житлового будинку. Відповідач у судовому засіданні позов визнав у повному обсязі та просив його задовольнити Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 29.07.2011р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування в простій письмовій формі, відповідно до якого відповідач подарував позивачу належну йому 31\\100 частку будинку № 56 по вул.. Завгородній в м. Харкові. Нотаріально вказаний договір посвідчено не було. Відповідно до вимог ч.2 ст.719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення. Суди при розгляді цивільних справ повинні належним чином перевіряти, чи має місце спір про право, чи було спірне питання предметом розгляду компетентного державного органу, в даному випадку органу нотаріату, рішення якого чи його відсутність давали б підстави вважати про наявність спору про право. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Тобто законом передбачене визнання дійсним правочину лише за умови, що одна із сторін ухиляється від нотаріального посвідчення договору, й зазначене повинно підтверджуватися певними доказами. Визнання відповідачем позову унеможливлює висновок про визнання дійсним правочину у розумінні вимог ч. 2 ст. 220 ЦК України. Оскільки при розгляді справи не встановлено ухилення будь-якої сторони від нотаріального посвідчення правочину, у суду не має передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог. При наявності відповідних підстав сторони, якщо вони досягли згоди щодо договору дарування спірної частки вищевказаного будинку, відповідно до зазначених норм Закону, повинні укладати такий договір в нотаріальній конторі. Недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору дарування свідчить про нікчемність правочину, відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України. Оскільки відсутні підстави, встановлені ч. 2 ст. 220 ЦК України для визнання такого договору дійсним, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позовних вимог позивачу. В такому випадку позовні вимоги про визнання права власності на спірну частку будинку задоволенню також не підлягають. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed