Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-14 00:00:00

Позивач ТДВ «Альянс Україна» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення страхового відшкодування, посилаючись на те, що 19.03.2010 між [PERSON] та позивачем був укладений поліс добровільного страхування наземних транспортних засобів, за яким був застрахований транспортний засіб Suzuki, державний реєстраційний номер [NUMBER]. Відповідно до довідки ДАІ 14.01.2009 в м. Вишневе по вул. Київська сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої відбулося зіткнення застрахованого транспортного засобу Suzuki, яким керував страхувальник, та автомобіля Volkswagen, державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням відповідача. У зв'язку з ДТП застрахований транспортний засіб отримав механічні пошкодження. Встановлено, що дана ДТП сталася в результаті порушення відповідачем [PERSON] дорожнього руху України, а саме п.13.1. У зв'язку з чим відповідача було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України. Згідно звіту експерта вартість відновлювального ремонту автомобіля Suzuki, державний реєстраційний номер [NUMBER], у зв'язку з ДТП, складає 30 032,44 грн. Позивач здійснив виплату страхового відшкодування за договором страхування на підставі рахунку-фактури ДП «Авто Інтернешнл» № 198890 від 09.02.2009 та акту розбіжностей від 19.02.2009 у розмірі 29 008,72 грн. У зв'язку з тим, що цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну внаслідок експлуатації транспортного засобу Volkswagen, державний реєстраційний номер [NUMBER], застрахована у ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» відповідно до полісу, ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» 25.02.2010 відшкодувало позивачу в порядку регресу збитки в розмірі 9 620,18 грн. Таким чином, відповідач зобов'язаний відшкодувати в порядку регресу виплачене позивачу страхове відшкодування в розмірі 19 388,54 грн. Тому просив стягнути з відповідача в порядку регресу збитки в розмірі 19 388,54 грн. а також судовий збір. В судовому засіданні позивач зменшив свої позовні вимоги та просив стягнути з відповідача 9\~388, 54 грн. страхового відшкодування. Відповідач позов не визнав, оскільки страхова компанія відшкодувала не всю суму , що передбачено договором. Перше ніж звертатися до суду позивач повинен був з»ясувати розбіжності в рахунках зі страховою компанією.. Суд вислухавши осіб, які приймають участь у розгляді справи, вивчивши матеріали справи, позов задовольняє з наступних підстав: Судом встановлено, що 19.03.2010 року між [PERSON] та позивачем був укладений поліс добровільного страхування наземних транспортних засобів № 200.0074581, за яким був застрахований транспортний засіб Suzuki, державний реєстраційний номер [NUMBER]. Відповідно до довідки ДАІ 14.01.2009 року в м. Вишневе по вул. Київська сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої відбулося зіткнення застрахованого транспортного засобу Suzuki, яким керував страхувальник, та автомобіля Volkswagen, державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням власника [PERSON]. ДТП сталася внаслідок порушення відповідачем ПДР України, а саме п.13.1, що підтверджується довідкою ДАІ, постановою суду, якою відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності по ст.. 124 КпАП України. Згідно звіту експерта № 1638 від 09.02.2009 вартість відновлювального ремонту автомобіля Suzuki, державний реєстраційний номер [NUMBER], у зв'язку з ДТП, яка відбулася 14.01.2009 складає 30 032,44 грн. Відповідно до норм чинного законодавства та враховуючи умови договору страхування, позивач визнав вищезазначену дорожньо-транспортну пригоду страховим випадком, про що склав Страховий акт № 200-6577-09 від 23.02.2009 року та здійснив виплату страхового відшкодування за договором страхування на підставі рахунку-фактури ДП «Авто Інтернешнл» № 198890 від 09.02.2009 та акту розбіжностей від 19.02.2009 у розмірі: 29 513,72 грн. вартість відновлювального ремонту, - 505, 00 грн.- франшиза, що складає 29 008,72 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 3081 від 10.03.2009 року. Згідно зі ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. У зв'язку з тим, що цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну внаслідок експлуатації транспортного засобу Volkswagen, державний реєстраційний номер [NUMBER], застрахована у ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» відповідно до Полісу №ВС/0753630, на підставі Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» 25.02.2010 року відшкодувало позивачу в порядку регресу збитки в розмірі 9 620,18 грн. та 10000 гр, тому суд стягує з відповідача 9388 гр. 54 коп. страхового відшкодування. . Відповідно до ст. 1194 Цивільного кодексу України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно зі ст. 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Отже, власник автомобіля, як джерела підвищеної небезпеки, несе відповідальність за шкоду, яку було заподіяно таким джерелом. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Заперечуючи проти позову, відповідач вважає, що страхова компанія, якою застрахована його відповідальність повинна сплатити страхове відшкодування на користь в повному обсязі , що не відповідає договору , укладеному між відповідачем та компанією УОСК. Тобто, відповідач не довів тих обставин на які посилався як на підставу своїх заперечень, не надав докази в обґрунтування своїх заперечень, не спростував тих обставин на які посилався представник позивача в обґрунтування своїх вимог, що є його обов»язком відповідно до засад змагальності процесу за ст.. 10 ЦПК України . При цьому суд створив всі умови для змагального процесу , роз»яснював відповідачу його права та обов»язки. Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивача, оскільки вони відповідають вимогам ст.ст.57-59 ЦПК України. Відповідно до ст.. 88 ЦПК України суд судові витрати покладає на відповідача.

Outcome: approved