Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-05 00:00:00

У жовтні 2010 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Одеської залізниці в особі пасажирського вокзалу «Миколаїв» про покладення обовязку виконати умови договору купівлі-продажу будівельних матеріалів. Позивач вказував на те, 22 жовтня 2007 року між ним та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу будівельних матеріалів, відповідно до якого він придбав у відповідача: блоки фундаментні б/в - 24 одиниці, плити ПКЖ 3х6 б/в - 4 одиниці, плити 1,2 х 6 б/в 16 одиниць, загальною вартістю 2360 грн. 30 коп. з подальшим забезпеченням самовивезення. Відповідно до договору ним на підставі платіжних вимог №373 від 19.10.2007 року і №425 від 22.10.2007 року було сплачено в касу відповідача 2630 грн. За закінченням зимового періоду у 2007 році він вивіз від відповідача фундаментні блоки, плити ПП 1,2х6 в кількості 4 одиниці і плити ПКЖ 1,5х6 м в кількості 4 шт. Інші матеріали залишилися на подвірї у відповідача, оскільки були закладені будівельним сміттям. Посилаючись на те, що він неодноразово звертався до відповідача за іншою частиною будівельних матеріалів, але відповідач відмовляється повернути їх або сплатити йому їх вартість, просив суд зобовязати відповідача повернути йому будівельні матеріали: 2 одиниці плити ПКЖ 3х6 м і 12 одиниць плит ПП 1,2х6 м, або сплатити їх вартість у розмірі 1612 грн. 80 коп. У судовому засіданні позивач підтримав свій позов, просив про його задоволення. Представник відповідача в судове засідання не зявився. Про час і місце розгляду справи відповідач повідомлявся судом належним чином. Подав до суду заперечення проти позову, в яких вказував на те, що вимоги [PERSON] є безпідставними, оскільки він на протязі 3 років не звертався до керівництва вокзалу за отриманням будівельних матеріалів. Посилався також на те, що господарського подвіря, на якому б зберігалися будівельні матеріали, пасажирський вокзал не має та він не несе відповідальність за їх збереження. Заслухавши пояснення позивача, беручи до уваги заперечення відповідача, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. 19 жовтня 2007 року між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу будівельних матеріалів на умовах самовивезення, відповідно до якого позивач купив у відповідача будівельні матеріали: блоки фундаментні б/в - 24 одиниці, плити ПКЖ 3х6 б/в - 4 одиниці, плити 1,2 х 6 б/в 16 одиниць, загальною вартістю 2360 грн. 30 коп, які були сплачені позивачем до каси відповідача на підставі платіжних рахунків. Після укладення договору позивачем у 2007 році було вивезено: фундаментні блоки, плити ПП 1,2х6 в кількості 4 одиниці і плити ПКЖ 1,5х6 м в кількості 4 шт. Інші будівельні матеріали, вартістю 1612 грн.80 коп. залишилися на подвірї у відповідача. Відповідно до положень ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. У відповідності до ст.663 ЦК України продавець зобовязаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень ст.530 цього Кодексу. Згідно ст.620 ЦК України у разі невиконання боржником обовязку передати кредиторові у власність або у користування річ, визначену індивідуальними ознаками, кредитор має право витребувати цю річ у боржника та вимагати її передання відповідно до умов зобовязання. Як вбачається з матеріалів справи та слідує з пояснень позивача в судовому засіданні позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою повернення іншої частини куплених ним будівельних матеріалів, але відповідач не повернув їх позивачу. За такого, враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] є обґрунтованими і підлягають задоволенню. При цьому, посилання відповідача щодо відсутності з його боку зобовязань зберігати товар суд вважає необгрунтованими, оскільки відповідно до положень ст.667 ЦК України, якщо право власності переходить до покупця раніше від передання товару, продавець зобовязаний до передання зберігати товар, не допускаючи його погіршення. Крім того з матеріалів справи слідує, що договір купівлі продажу будівельних матеріалів було укладено на умовах самовивезення позивачем придбаного товару без обмеження будь-яким терміном. Також є помилковими доводи відповідача щодо відсутності підстав для задоволення вимог у звязку з не зверненням позивача з відповідними вимогами на протязі 3 років після укладення договору, оскільки такі обставини спростовуються наявними матеріалами справи, а саме письмовою заявою позивача від 04.02.2010 року про виконання відповідачем умов договору. У відповідності до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сплачені при подачі позову судові витрати.

Outcome: approved