Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-01 00:00:00

У своїй позовній заяві позивач просив суд ухвалити рішення, яким поновити його на роботі старшим механіком автотракторної колони цеху технологічного транспорту Нафтогазовидобувного управління «Долинанафтогаз»ПАТ «Укрнафта». Стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 12014,64 грн. за період з 30.08.2011 року по 30.09.2011 року та моральну шкоду в сумі 20000 грн., а також витрати з надання правової допомоги адвоката. В основу позовних вимог [PERSON], зіслався на те, що перебував з відповідачем в трудових правовідносинах з 2000 року. З 04.10.2006 року постійно працював старшим механіком автотракторної колони цеху технологічного транспорту. Наказом № 305/к від 29.08.2011 року його звільнено з роботи на підставі пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України у зв»язку з втратою довір»я. Вважає, що його звільнення проведено з порушення вимог чинного трудового законодавства, оскільки він не вчинив ніяких умисних чи необережних дій, які б давали керівництву НГВУ «Долинанафтогаз»підстави для втрати до нього довіря. Наміру на вчинення будь-яких порушень в обліку чи списанні запчастин та матеріалів під час ремонту та технічного обслуговування автотранспорту чи здачі металобрухту у нього не було. Крім того, звільнення проведено всупереч вимогам ст.43 КЗпП та ст.252 КЗпП України, оскільки відсутня згода профкому на його звільнення. Крім того, дії відповідача з приводу порушення його законних прав на працю заподіяли йому моральних збитків. Звільнивши його за даною підставою, відповідач принизив його перед колегами по роботі, підлеглими, товаришами, друзями, односельчанами. Це привело до втрати нормальних життєвих зв»язків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, побуту. Моральна шкоду, він оцінює в сумі 20000 грн. В судовому засіданні [PERSON], уточнив позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, просив суд стягнути на його користь з відповідача 46744,73 грн., середнього заробітку за час вимушеного прогулу,а інші позовні вимоги задоволити згідно вимог викладених в позовній заяві. Представник відповідача позовні вимоги [PERSON]не визнав з підстав, викладених в запереченні на позов (а.с.30-32,103-107). Третя особа [PERSON] подав заяву розглядати справу без його участі. Свідок [PERSON]суду дав показання про те,що вирішуючи питання про надання згоди на звільнення [PERSON]А.з роботи, профспілковий комітет НГВУ»Долинанафтогаз»ПАТ»Укрнафта»прийшов до висновку про недоцільність звільнення позивача з роботи з підстави передбаченої п.2 ст.41 КЗпП України,оскільки [PERSON]не обслуговував грошові чи матеріальні цінності,договір про повну матеріальну відповідальність,який укладений між ним та відповідачем не відповідає вимогам закону,а тому не має юридичної сили,вина позивача у нестачі металобрухту відсутня. Свідок [PERSON]-начальник КРС Західного НПР КРУ ПАТ»Укрнафта»суду дав показаннян про те,що він проводив перевірку окремих питань фінансово-господарської діяльності НГВУ»Долинанафтогаз»за період з 01.01.2009 року по 01.06.2011 року.В ході перевірки встановлено,що посадовими особами НГВУ»Долинанафтогаз „ допущені порушення фінансової дисципліни,які проявилися в безпідставному списанні запчастин та матеріалів на ремонт автотракторної та спецтехніки,понаднормове списання матеріалів,недооприбутковано брухту чорних та кольорових металів,лишки основних засобів та ТМЦ,тощо.Результати перевірки знайшли своє відображення в акті від 12.07.2011 року(а.с.33-44). Аналогічні по суті показання дав суду свідок [PERSON] Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, вивчивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач перебував в трудових відносинах з відповідачем, працюючи на посаді старшого механіка автотракторної колони цеху технологічного транспорту(а.с.7). Наказом від 29.08.2011 року позивача звільнено з роботи на підставі п.2 ч.1 ст. 41 КЗпП(а.с.8). Пунктом 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України передбачено, що трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довіри до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. Поняття вини сторони трудових правовідносин можна визначити як психічне ставлення до вчиненої протиправної дії чи бездіяльності, яка полягає у невиконанні чи неналежному виконанні своїх трудових обовязків, та її наслідків, виражене у формі умислу чи необережності. В усіх випадках наявності вини спільним і обов'язковим її елементом є усвідомлення особою протиправності свого діяння. Згідно абз. 2 п. 28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" (з наступними змінами), звільнення з підстав втрати довіря (п. 2 ч.1ст. 41 КЗпП України) суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довіри. Виходячи з викладеного та розуміння безпосереднього обслуговування грошових і товарних цінностей, можна зробити висновок, що основне коло працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, - це особи, які одержують їх під звіт. Згідно з п.2 ч.1 ст.134 КЗпП працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству у випадку, коли майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншим разовим документом. Видача матеріальних цінностей із складів оформляється накладними, які повинні бути оформлені відповідно до встановленого порядку, тобто, підтверджені підписом працівника про одержання матеріальних цінностей. З матеріалів справи вбачається, що матеріальні цінності позивачу видавалиcь по складських накладних, про що свідчить його підпис, і факт отримання матеріалів не заперечує і сам позивач. Так, судом встановлено, що [PERSON] отримував матеріали на підставі власних письмових вимог (а.с.53). Акт про використання наданих під звіт (на зберігання) матеріальних ресурсів позивач складав особисто, як працівник, який був відповідальний за їх прийняття, відпуск для виробничих потреб (ремонтів) та зберігання і володів всією інформацією про використання цих матеріалів. За наслідками складеного акту про використання матеріальних ресурсів (а.с.54), [PERSON] здійснював їх списання, про що він особисто складав місячний звіт (а.с.54-57), в якому, зокрема, зазначались і дані акту про використання матеріальних ресурсів. Вищевикладені обставини свідчать, що позивач виконував роботи, які були безпосередньо повязані з обслуговуванням товарно-матеріальних цінностей: виконував прийняття на підставі своїх письмових вимог, зберігання та відпуск для виробничих потреб матеріальних ресурсів, звітувався з приводу цього. З метою забезпечення збереження матеріальних цінностей, отриманих позивачем в процесі виконання своїх трудових обовязків, між ним та відповідачем укладено договір про повну матеріальну відповідальність, відповідно до п.1 якого позивач прийняв на себе повну матеріальну відповідальність за збереження довірених йому матеріальних цінностей і зобовязувався вести їх облік і представляти звітності про рух і залишки довірених йому матеріальних цінностей. (а.с.52). Відповідно до ч.8 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи. Порушення позивачем, який безпосередньо здійснював обслуговування товарних цінностей Правил проведення операцій з товарно-матеріальним цінностями, що виявилося в завданні матеріальної шкоди на загальну суму 4792,66 грн., з якої 726,73 грн. за безпідставне списання матеріальних ресурсів, 4065,93 грн. за нестачу металобрухту, і таким чином його діями відповідачу завдано збитків, що стало підставою для втрати довіри з боку власника та звільнення позивача за п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України. Зазначені обставини підтверджуються доказами, наданими відповідачем, зокрема матеріалами перевірки КРУ ПАТ «Укрнафта», за результатами якої встановлено, що в січні 2011 р. з-під звіту позивачем списано на ремонт автомобіля ГАЗ-66 д.н. 57-84 ІВА 82 кг. кутника металічного на суму 484,35 грн., 21 кг. труби проф. 60х40х2 на суму 126,38 грн., 16 м/п штангоматеріалів 19 мм. на суму 69,44 грн. та 8 м/п штангоматеріалів 22 мм. на суму 46,56 грн. (загальна сума списаних матеріалів становить 726,73 грн.), які фактично для ремонту даного автомобіля не використовувались, про що в поясненні від 24.06.2011 р. (копія пояснення додається до заперечення) водій автомобіля ГАЗ-66 д.н. 57-84 ІВА [PERSON] вказав, що протягом січня-березня 2011 р. вищевказані матеріали не отримував та не використовував на зазначеному автомобілі. Від списання запасних частин при ремонтах автотракторної техніки протягом 2010 року та пяти місяців 2011 р. в позивача повинно було бути в наявності списані по документах запасні частини (металобрухт за загальну суму 4065,93 грн.), з яких 1355,2 кг. брухт чорних матеріалів на суму 1456,84 грн., 14,2 кг. брухту алюмінію на суму 95,14 грн., та 137 кг. брухту латуні на суму 2513,95 грн., які в ході перевірки не були виявлені, про що свідчить інвентарний опис товарно-матеріальних цінностей. Наявність лишків запасних частин на суму 2538,00 грн., матеріалів на суму 2877,4 грн. та основних засобів на суму 350,00 грн. (а.с.33-44). Постановою про відмову в порушенні кримінальної справи від 11.11.2011року , якою встановлено, що в ході дослідчої перевірки зібрано достатніх даних, які вказували на наявність в діях позивача ознак злочину неналежного виконання службовою особою своїх службових обовязків через несумлінне ставлення до них, що завдало матеріальної шкоди охоронюваним законом інтересам ПАТ «Укрнафта». Але в порушенні кримінальної справи було відмовлено з тих підстав, що [PERSON], добровільно відшкодував вартість безпідставно списаних матеріальних цінностей, що зазначені в акті ревізії. ( а.с.163-176). Аналізуючи надані сторонами на підтвердження та заперечення позовних вимог докази суд прийшов до висновку, що позивач, всупереч своїх посадових обов»язків, своїми діями щодо неналежного контролю за використанням та економним витрачанням запасних частин,ремонтних і експлуатаційних матеріалів,невжиття заходів для наведення порядку в зберіганні,обліку і видачі паливн-мастильних матеріалів, що призвело до заподіяння відповідачу матеріальної шкоди, дав підставу відповідачу для втрати до нього довір»я та прийняття рішення про його звільнення з підстав передбачених п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України. При таких обставинах, суд вважає, що звільнення позивача з роботи проведено у відповідності до вимог трудового законодавства, а тому відмова профспілкого комітету у наданні згоди на звільнення [PERSON]А.з мотивів відсутністю його вини, суперечить встановленим судом фактам і не може бути підставою для поновлення його на роботі. Оскільки право позивача, за захистом якого він звернувся в суд, не порушено,то не підлягає задоволенню і його вимога про відшкодування моральних збитків. На підставі ст.ст.41,43,232 КЗпП України,

Outcome: dismissed