Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-05 00:00:00

13 вересня 2011 року до суду звернулась [PERSON] з позовом до Книшівської територіальної громади про визнання права власності. У своїй позовній заяві позивачка вказує, що її батьки [PERSON] та [PERSON], проживали [INFO]. Будинок відноситься до типу колгоспного двору, станом на 01 липня 1990 року членами двору були лише вони. Будинок належить їм в рівних долях, по ? частині кожному. Земельна ділянка біля будинку розміром 0,30 га приватизована на імя батька, [PERSON] 18 березня 1998 року померла мати [PERSON], заповіт від її імені не посвідчувався, спадщину після її смерті, тобто ? частини будинковолодіння, фактично прийняв її чоловік та батько позивачки [PERSON] 06 грудня 1999 року секретарем Книшівської сільської ради від імені [PERSON] був посвідчений заповіт на належний йому житловий будинок з господарськими будівлями та земельну ділянку, на імя позивачки. 18 січня 2001 року батько [PERSON] помер, спадщину після його смерті фактично прийняла позивачка. Для отримання витягу з єдиного Реєстру прав власності на нерухоме майно, який необхідний для оформлення спадщини на будинковолодіння, вона звернулась до Миргородського ПТІтЕ „Інвентаризатор, проте на своє звернення отримали відмову, яка мотивується тим, що на день смерті [PERSON] технічна інвентаризація не проводилася та відсутні правовстановлюючі документи. Також в технічному паспорті зазначено, що всі будівлі в домогосподарстві побудовані самовільно. Тому позивачка змушена звернутися до суду з позовом про визнання права власності. У судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, надала суду заяву, в якій просила справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник Книшівської сільської ради Гадяцького району та Гадяцької державної нотаріальної контори в судове засідання не зявилися, направили до суду заяви про розгляд справи без їхньої участі, проти задоволення позовних вимог не заперечують. Вважаю можливим розглянути справу за відсутністю сторін, на підставі наявних у справі доказів. На підставі ч. 2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши докази, вважає, що позовні вимоги [PERSON] до Книшівської територіальної громади про визнання права власності підлягають до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом Книшівської сільської ради, будинковолодіння в с. Книшівка, Гадяцького району, Полтавської області, вул. Миру, 11 станом на 01 липня 1990 року згідно погосподарської книги № 1, особовий рахунок № 43 відносилось до типу колгоспного двору, членами якого в рівних долях були: [PERSON] голова двору, [PERSON] член двору. Присадибна земельна ділянка площею 0,30 га. приватизована. 18 березня 1998 року померла [PERSON], 18 січня 2001 року помер [PERSON], вони являлися батьками позивачки, що підтверджується свідоцтвом про її народження. Відповідно до свідоцтва про одруження позивачка [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON], в результаті чого змінила своє прізвище [PERSON] на прізвище чоловіка [PERSON]. 06 грудня 1999 року секретарем виконавчого комітету Книшівської сільської ради Гадяцького району Полтавської області було посвідчено заповіт від імені [PERSON], який на випадок своєї смерті зробив заповітне розпорядження, у якому належний йому житловий будинок з допоміжними господарчими будівлями, що знаходиться по вул. Миру, 11, в с. Книшівка Гадяцького району, все рухоме й нерухоме майно та земельну ділянку, заповів позивачці [PERSON] Відповідно до довідки, виданої Книшівською сільською радою Гадяцького району будинковолодіння по вул. Миру, 17 в с. Книшівка, Гадяцького району обліковується, як пустуюче. Спадкоємець згідно заповіту [PERSON] Свідоцтвом на право на спадщину за заповітом № 1199 від 29 травня 2002 року та державним актом на право приватної власності на землю від 17 червня 2002 року № 415 підтверджується той факт, що позивачка є власницею земельної ділянки площею 0,3002 га, що розташована на території с. Книшівка, Гадяцького район, для обслуговування житлового будинку 0,13 га., для ведення особистого підсобного господарства 0,1702 га., яку успадкувала після смерті батька [PERSON] Відповідно до повідомлення Гадяцької державної нотаріальної контори, після померлого 18 січня 2001 року [PERSON] із заявами про прийняття спадщини ніхто не звертався. 29 травня 2002 року на підставі заповіту, видавалось свідоцтво про право на спадщину на імя [PERSON] (приватизована земельна ділянка для обслуговування житлового будинку). У технічному паспорті, на житловий будинок за адресою вул. Миру, 11, с. Книшівка, Гадяцького району, виготовленому ДП „Інвентаризатор ПП „Мирогородське підприємство технічної інвентаризації та експертиз „Інвентаризатор зазначено, що будівлі в домогосподарстві побудовані самовільно. У висновку № 459 від 18 березня 2011 року про обстеження і оцінку технічного стану будівельних конструкцій та інженерних мереж встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями, які знаходяться за адресою: Полтавська області, Гадяцький район, с. Книшівка, вул. Миру, 11 на дату проведення дослідження знаходяться у доброму технічному стані, збудовані у відповідності з вимогами Державних будівельних норм і нормативних актів та придатні до подальшої експлуатації. Пунктом 11 частини 1 статті 346 ЦК України передбачено, що право власності припиняється у разі смерті власника. Згідно ст. 1225 ч. 2 ЦК України, до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. Відповідно до ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину.

Outcome: approved