Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору виконавчого комітету Любешівської селищної ради Любешівського району про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, посилаючись на те, що є користувачем земельної ділянки по вул. Б. Хмельницького, 21 у смт. Любешів Волинської області, яка має площу 0,07 га. По сусідству з його ділянкою по вул. Б. Хмельницького, 23 розташована земельна ділянка [PERSON], який спорудив на ній житловий будинок та проживає в ньому. Йому земельна ділянка виділялась з метою будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель. На даній земельній ділянці позивачем було розпочато будівництво, але завершення його тривало декілька років. В цей час він проживав за іншою адресою, а відтак постійно не міг наглядати за вказаною земельною ділянкою. Скориставшись його відсутністю, відповідач самочинно перелаштував огорожу, перенісши її приблизно на 2 метри на його ділянку. Для підтвердження цієї обставини він звернувся до землевпорядної організації, яка здійснила топографо-геодезичну зйомку зовнішніх меж належної йому земельної ділянки. Таким чином, ним було виявлено, що земельна ділянка зменшилась на 2,15 метрів згідно генерального плану проекту забудови даної земельної ділянки. В звязку з цим вважає, що не може нормально користуватись своєю земельною ділянкою, оскільки вона по структурі вузька, а враховуючи, що через незаконні дії відповідача ще більш звузилась, то в нього виникають незручності в обслуговуванні будинку та господарських будівель та споруд. На неодноразові звернення привести межі ділянок у попередній стан, відповідач [PERSON] йому відмовляє. Просить винести рішення, яким усунути перешкоди у користуванні його земельною ділянкою шляхом зобовязання відповідача відновити межі земельної ділянки, які існували до порушення його прав як землекористувача і запобігти вчиненню дій, що порушують його права або створюють небезпеку у їх порушенні. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги із наведених підстав підтримав повністю, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] позов не визнав, показав суду, що межі між земельною ділянкою, якою він користується в даний час і земельною ділянкою позивача вже існують більше 30 років. Його земельна ділянка за рахунок земельної ділянки позивача не збільшувалась, підстав для визначення нових меж не вбачає, а тому просить в позові відмовити. Представники третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору виконавчого комітету Любешівської селищної ради [PERSON] та [PERSON] в суді зазначили, що позивач і відповідач користуються спірними земельними ділянками більше тридцяти років, однак не мають належних документів, що стверджують право власності на зазначені земельні ділянки. З цих підстав вважають, що в позові слід відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, взявши до уваги показання свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов не підлягє до задоволення із слідуючих підстав. Статтями 152, 153 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків. Власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Частиною 1 ст. 81 ЗК України вставнолено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Як встановлено у судовому засіданні рішенням виконкому Любешівської селищної ради від 29 вересня 2000 року №143 позивачу [PERSON] було надано в постійне користування земельну ділянку згідно проекту кварталу житлової забудови для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку в смт.Любешів по вул. Б.Хмельницькогоё 21, площею 700 кв.м. за рахунок земель селищної ради. [PERSON] про винос меж земельної ділянки під будівництво індивідуального жилого будинку від 16 жовтня 2000 року винесено в натуру (на місцевості) межі земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку в смт.Любешів по вул. Б.Хмельницького, 21, площею 700 кв. м. Рішенням виконкому Любешівської селищної ради народних депутатів від 11 липня 1978 року виділено [PERSON] земельну ділянку розміром 700 кв.м. для будівництва житлового будинку в селищі Любешів по вул. Б.Хмельницького №41 (на даний час вул. Б.Хмельницького №23). Актом про винос меж земельної ділянки під будівництво індивідуального жилого будинку від 18 серпня 1978 року винесено в натуру (на місцевості) межі земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку в смт.Любешів по вул. Б.Хмельницького,41 (на даний час вул. Б.Хмельницького №23), площею 700 кв. м. В суді також зясовано, що існуючі межі між сусідніми ділянками існують більше 30 років, технічна документація на дві суміжні земельні ділянки не виготовлялась. Інших документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки по вул. Б.Хмельницького,21 та по вул. Б.Хмельницькогоё 23, (державного акта про право власності на землю) сторони також не мають. Дані обставини стверджуються поясненнями сторін, показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та дослідженими матеріалами справи. Відповідно до ст.106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Відповідно до пункту 4.1 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів №376 від 18.05.2010 р. „Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Пунктом 4.3 Інструкції передбачено, що відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до статті 186 Земельного кодексу України документації із землеустрою. У разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~[PERSON] п.4.4 Інструкції у разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Дослідженими в судовому засіданні доказами стверджується, що межі спірних земельних ділянок сторін є встановленими шляхом тривалого їх використання. Позивач не надав суду належних доказів, що спірна земельна ділянка належить йому на праві власності. З огляду на це суд приходить до висновку, що позивач не довів тих обставин, що відповідач чинить перешкоди в користуванні його земельною ділянкою, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed