Jurisdiction: civil
Date: 2011-08-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить з посиланням на ст.ст. 60, 69, 70, 71, 72 СК України, ст.ст. 368, 370, 372, 876 ЦК України поділити спільне нажите майно з відповідачкою [PERSON], а саме: визнати за ним право власності на літню кухню, розташовану в м. Ічня Чернігівської області, вул. Піщана, 44-а, посилаючись на те, що з 02 липня 1985 року по 07 вересня 2010 року вони з відповідачкою знаходились у зареєстрованому шлюбі. Під час спільного проживання, вирішили побудувати жилий будинок за вищевказаною адресою, де на даний час проживають. Документацію на земельну ділянку та дозвіл на будівництво було оформлене на [PERSON] У зв»язку з скрутним матеріальним становищем жилий будинок ними не був побудований, а лише літня кухня. Оскільки будівництво жилого будинку за вказаною адресою не було завершено і побудовано лише літню кухню, державна реєстрація якої не проведена, між ними виник спір, а відповідачка відповідно до ст. 331 ЦК України не бажає укладати договір з [PERSON] БТІ щодо об»єкта незавершеного будівництва, тому він змушений був звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 14 березня 2011 року [PERSON] міська рада була залучена до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача [PERSON] У судовому засіданні позивач підтримав позов і просив його задовольнити із зазначених у ньому підстав. Відповідач у судовому засіданні позов визнала та пояснила, що зверталась до Ічнянського БТІ з приводу оформлення літньої кухні, однак їй було повідомлено, що оформити її вона може тільки на себе, а не на позивача. Представник третьої особи [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, пояснивши, що оскільки літня кухня вважається господарською будівлею, а не основною, то право власності на неї не може бути визнано. Щоб оформити цю літню кухню як житловий будинок відповідачка [PERSON], як забудовник, повинна звернутись до КП «Архітектура Ічнянщини»для виготовлення необхідних документів. Заслухавши осіб, які з»явились у судове засідання та дослідивши усі докази по справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню зі слідуючих підстав. Відповідно до ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, право на поділ якого вони мають згідно ст.69 Сімейного кодексу. При цьому їх частки є рівними, якщо інше не визначено домовленістю або шлюбним договором відповідно до ч.1ст.70 Сімейного кодексу України. У судовому засіданні встановлено, що з 02 липня 1985 року по 07 вересня 2010 року сторони знаходились у зареєстрованому шлюбі (а.с. 8). Перебуваючи у шлюбі сторони вирішили побудувати житловий будинок, однак у зв»язку з матеріальним становищем побудований він не був, а було побудовано тільки літню кухню (а.с.5). Відповідно до ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об'єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об'єкта нерухомого майна, проектно-кошторисної документації, а також документів, що містять опис об'єкта незавершеного будівництва. Рішенням [PERSON] міської ради № 127 від 21 травня 1985 року [PERSON] надано право індивідуального житлового будівництва на земельній ділянці № 44-а по вул. Піщана, площею 600 кв. м. (а.с. 17). Рішенням [PERSON] міської ради № 62 від 13 лютого 1992 року відповідачці [PERSON] продовжено строк для будівництва індивідуального житлового домоволодіння на 1 рік до 13 лютого 1991 року (а.с.6). Згідно дозволу № 5 про виконання робіт від 15 лютого 1991 року [PERSON] дозволено виконання будівельних робіт на земельній ділянці № 44-а по вул. Піщаній, 44-а в м. Ічня (а.с.7). Відповідно до ст. 876 ЦК України власником об'єкта будівництва або результату інших будівельних робіт є замовник, якщо інше не передбачено договором. З матеріалів справи вбачається, що замовником на будівництво була відповідач [PERSON], а тому враховуючи, що літня кухня являється господарською (приналежною) будівлею, а не основною, а також те, що позивач [PERSON] не був замовником будівельних робіт по вул. Піщаній, 44-а в м. Ічня, тому визнати право власності на літню кухню за останнім не можливо, не зважаючи на те, що відповідач позов визнала, оскільки відсутні законні підстави для визнання такого права. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: dismissed