Jurisdiction: civil
Date: 2011-08-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, в якій зазначила, що 12.04.2001 року уклала з відповідачем договір купівлі-продажу житлового будинку №3 а з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по вул. Блюхера в м. Новий Буг, Миколаївської області. Вказаний договір був зареєстрований Вознесенською універсальною товарно-сировинною біржею м. Вознесенськ, Миколаївської області 12.04.2001 року за реєстраційним №289. При підписанні договору сплатила відповідачу 8000 грн. а потім вселилася в будинок і проживає в ньому з квітня 2001 року до теперішнього часу. Про те, що договір підлягав нотаріальному посвідченню не знала. Посилаючись на те, що вона є добросовісним набувачем і на протязі більше десяти років продовжує відкрито, безперервно володіти зазначеним нерухомим майном просила визнати за нею право власності на житловий будинок №3 а з господарськими будівлями та спорудами, розташований по вул. Блюхера в м. Новий Буг, Миколаївської області, та на земельну ділянку площею 0,09 га для обслуговування житлового будинку за набувальною давністю. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала заявлені вимоги і пояснила, що в червні 2011 року при вирішення питання щодо добудови споруди до житлового будинку, придбаного у відповідача за договором купівлі-продажу від 12.04.2001 року, їй було роз'яснено в БТІ, що вона не є власником будинку, так як укладений нею договір нотаріально не посвідчений і він не пройшов державної реєстрації. ЇЇ звернення до відповідача, як продавця будинку, з питання нотаріального оформлення договору купівлі-продажу, не мали позитивних наслідків, остання з різних причин від цього ухиляється, тому була вимушена звернутися до суду з зазначеним позовом, просила задовольнити заявлені вимоги. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, але надіслала до суду заяву в письмовій формі, в якій зазначила про визнання пред'явленого до неї позову та про розгляд справи за її відсутності. Вислухавши доводи позивача, дослідивши письмові докази, суд приходить такого висновку. В силу ст.227 ЦК України в редакції Закону 1963 року (діяв на момент укладення сторонами договору від 12.04.2001 року) договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст.47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої ради народних депутатів. Відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна за №289 від 12.04.2001 року, зареєстрованого Вознесенською універсальною товарно-сировинною біржею (м. Вознесенськ, Миколаївська область) в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за №289 від 12 квітня 2001 року, [PERSON] як власник житлового будинку №3 а, житловою площею 65,4 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами: літня кухня цегляна Б, сарай кам'яний В, вбиральня дерев'яна, огорожа 1, 2, 3, споруди 1.1, розташованого по вул. Блюхера в м. Новий Буг, Миколаївської області на земельній ділянці розміром 0,09 га держфонду, згідно свідоцтва про право власності на жилий будинок від 12.07.1994 року, виданого на підставі рішення виконкому Новобузької міської ради №183 від 26.04.1994 року, зареєстрованого в Новобузькій філії Миколаївського МБТІ 12.07.1994 року за №4801 продала покупцю [PERSON] належний їй житловий будинок і сторони підписали укладений договір. Зазначений договір купівлі-продажу житлового будинку за №289 від 12.04.2001 року не був нотаріально посвідчений, але відповідно до чинного законодавства на момент укладення угоди він підлягав обов'язковому нотаріальному посвідченню. Укладений між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] договір купівлі-продажу нерухомого майна не містить в собі протизаконних умов. Сторонами за договором було досягнуто згоди з істотних умов угоди, яка повністю була виконана, як покупцем (сплатила продавцю обумовлену між ними суму грошових коштів, вселилася в будинок і проживає в ньому з квітня 2001 року до теперішнього часу), так і продавцем (отримала обумовлену суму грошових коштів, передала будинок у володіння та користування). Згідно до вимог ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Відповідно до вимог п.8 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Визнання відповідачем позовних вимог в частині відчуження належного їй будинку добросовісному набувачу [PERSON], що мало місце 12.04.2001 року, договір купівлі продажу нерухомого майна за №289 від 12.04.2001 року, реєстрація [PERSON] за адресою: вул. Блюхера, буд.№3 а м. Новий Буг (паспорт серії ЕО №049289 від 09.02.1996 року), технічний паспорт на житловий будинок №3 а по вул. Блюхера м. Новий Буг на ім'я [PERSON], збудовані нею на території зазначеного домоволодіння нові господарські будівлі та споруди (довідка БТІ №1075 від 20.06.2011 року) вказують на те, що позивач [PERSON] добросовісно заволоділа житловим будинком №3 а з господарськими будівлями та спорудами, розташованим по вул. Блюхера в м. Новий Буг, Миколаївської області, і продовжує відкрито, безперервно володіти зазначеним нерухомим майном протягом більше десяти років, тому вбачаються підстави для задоволення позовних вимог в частині визнання за позивачем права власності за набувальною давністю на зазначений житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Позовні вимоги [PERSON] в частині визнання за нею права власності на земельну ділянку площею 0,09 га для обслуговування житлового будинку за набувальною давністю суд вважає такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. В силу абзацу другого ч.1 ст.344 ЦК України набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Згідно до вимог ст.119 ЗК України громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органів державної влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Передача земельної ділянки у власність або у користування громадян на підставі набувальної давності здійснюється в порядку, встановленому цим Кодексом. Земельна ділянка площею 900 кв.м., щодо якої позивачем заявлені вимоги про визнання права власності за набувальною давністю, згідно до Державного акту на право довічного успадкованого володіння землею була надана громадянці [PERSON], яка мешкає по вул. Блюхера в м. Новий Буг у довічне успадковуване володіння для будівництва і обслуговування будинку на підставі рішення Новобузької міської ради №2/10 від 02.04.1992 року. Документів, які б вказували про те, що зазначена земельна ділянка була передана органом місцевого самоврядування [PERSON] у власність (шляхом приватизації) з отриманням останньою Державного акту про право приватної власності на землю, позивачем не надано, як не надано і документів, які б свідчили про наявність у позивача прав на цю земельну ділянку. Тобто, після спливу строку, визначеного ст.119 ЗК України, позивач отримає можливість звернутися до органів державної влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу їй у власність або надання у користування зазначеної земельної ділянки. В разі наявності у громадянки [PERSON] Державного акту на право приватної власності на зазначену земельну ділянку позивачу належить вирішувати питання про визнання такого акту недійсним у зв'язку з набуттям нею права власності на житловий будинок, розташований на цій земельній ділянці.

Outcome: partial