Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] і просить суд визнати договір дарування від 15 травня 2007 року дійсним, а також визнати за ним право власності на квартиру № 5 в м. Карлівка Полтавської області по пров. Халтуріна, 6. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 15 травня 2007 року між ним та [PERSON] було складено у простій письмовій формі договір дарування, відповідно до якого його мати подарувала йому двохкімнатну квартиру № 5, що знаходиться в м. Карлівка Карлівського району Полтавської області по пров. Халтуріна, в житловому будинку №6. 15 травня 2007 року [PERSON] передала йому ключі від квартири, а сама переїхала до м. Полтава, де і по цей час проживає. Квартира належала [PERSON] на підставі Договору дарування посвідченого 27.03.2007 року. На час укладення договору дарування, він навчався, а тому не мав можливості нотаріально посвідчити договір дарування, оскільки ніде не працював і у нього було не достатньо коштів. Його мати також перебувала у скрутному матеріальному становищі і не могла оплатити послуги нотаріуса. Він неодноразово звертався до [PERSON] з метою оформити договір дарування нотаріально, проте вона ухиляється від цього, пояснюючи що не має вільного часу. На даний час відбулося повне виконання договору, він проживає у подарованій квартирі, робить там ремонт, [PERSON] виїхала на постійне місце проживання до м. Полтави. Оскільки договір дарування не було посвідчено нотаріально, він не має змоги вільно розпоряджатися квартирою, а тому звернувся до суду з цим позовом. Позивач в судове засідання не зявився, проте надав суду заяву в якій зазначає, що підтримує позовні вимоги і просить суд задовольнити позов у повному обсязі. Від відповідача надійшла заява в якій вона просить суд справу розглядати без її участі і зазначає, що не заперечує проти задоволення позову. Відповідач також надала пояснення в якому зазначила, що 15 травня 2007 року, між нею та позивачем дійсно було укладено договір дарування квартири, який не було посвідчено нотаріально через її скрутне матеріальне становище. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, причину неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи без його участі від Карлівської міської ради не надходило. Про час, дату та місце розгляду справи тертя особа була повідомлена належним чином. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України, ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 174 і 175 цього Кодексу. Враховуючи те, що сторони не виявили бажання зявлятися в судові засідання та просять суд справу розглядати без їхньої участі, дослідивши матеріали справи суд вважає за можливе ухвалити рішення в попередньому судовому засіданні. Вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов не обґрунтований і задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Відповідно до ч. 2 ст. 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. В судовому засіданні досліджено договір дарування, укладений 15.05.2007 року між [PERSON] та [PERSON], в якому зазначено, що [PERSON] передала у власність позивачу квартиру №5 в м. Карлівка Полтавської області по пров. Халтуріна, 6. (а.с. 14) Згідно вимог ЦК України, договір дарування може укладатися в усній, простій письмовій і письмовій нотаріальній формі. Форма договору визначається в залежності від виду майна, що є предметом договору дарування. Для договору дарування нерухомого майна, в даному випадку квартири, законом передбачена обовязкова письмова форма та нотаріальне посвідчення договору. Не дотримання таких вимог закону тягне за собою нікчемність договору. Всупереч вимогам ст. 717 ЦК України договір дарування від 15.05.2007 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], не було посвідчено нотаріально. Відповідно до ч. 4 ст. 203 ЦК України, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). В судовому засіданні встановлено, що при укладенні договору дарування від 15.05.2007 року, сторонами не було дотримано вимоги закону, щодо нотаріального посвідчення договору дарування. Недійсність такого правочину прямо передбачена ч. 1 ст. 220 ЦК України. Статтею 215 ЦК України, також передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. З договору дарування від 15.05.2007 року вбачається, що [PERSON] (обдаровуваний) зобовязався у разі потреби забезпечувати своїй матері ([PERSON]М.) допомогу і у разі хвороби зобовязався доглядати та утримувати її. (а.с. 14) У частині 2 статті 717 ЦК України зазначено, що договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Тобто, за загальним правилом, договiр не є даруванням, якщо обдаровуваний зобовязується при цьому вчинити на користь дарувальника будь-яку дiю майнового або немайнового характеру. Таким чином зміст договору дарування від 15.05.2007 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], суперечить вимогам ч. 2 ст. 717 ЦК України. Частиною другою ст. 220 ЦК України, передбачено, що у випадках, якщо сторони домовилася стосовно всіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Згідно п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними, при розгляді справ про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню. Позивач посилається на те, що на момент укладення договору дарування він та [PERSON] не мали матеріальної можливості посвідчити договір нотаріально. Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації. Враховуючи положення ст. 640 ЦК України суд не вважає, що можливість нотаріального посвідчення договору упущена. Окрім того, як уже було встановлено в судовому засіданні, у договорі [PERSON] взяв на себе зобовязання вчинити певні дії на користь [PERSON] Враховуючи положення ст. 717 ЦК України, суд не може визнати такий договір дарування дійсним іще і з підстав не відповідності його змісту, вимогам закону. Таким чином, враховуючи те, що договори дарування нерухомої речі (квартири №5, розташованої в м. Карлівка Полтавської області по пров. Халтуріна, 6) підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, проаналізувавши причини з яких договір укладений між сторонами не було посвідчено нотаріально та зясувавши чи втрачена на даний час можливість посвідчити договір нотаріально, а також встановивши, що зміст договору дарування від 15.05.2007 року, не відповідає вимогам ЦК України, суд не вбачає підстав для визнання такого договору дійсним.

Outcome: dismissed