Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-20 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] 50 000 грн. моральної шкоди ,обґрунтовуючи свій позов тим, що неповнолітній [PERSON],матір`ю якого є відповідачка [PERSON], внаслідок вчинення суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ст. 152 ч.4 КК України, завдав її малолітній дочці [PERSON] моральну шкоду, оскільки вона перенесла сильний фізичний біль, що спричинило появу психологічного дискомфорту, що супроводжувалося порушенням сну та появою жахів, крім того почалися головні болі та нервові розлади, необхідними стали зміна закладу навчання, лікування у невролога та психолога. Провина [PERSON] встановлена постановою Іллічівського райсуду м.Маріуполя від 26.12.2011 р. У відповідності зі ст. 61 ч.4 ЦПК України вирок у кримінальній справі,що набрав законної сили,або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду ,що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи,стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду,з питань,чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. В судовому засідання позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити. Відповідачка та її представник позовні вимоги не визнали, вважають, що моральна шкода була заподіяна в меншому обсязі. Крім того відповідачка вказала,що нею вже було сплачено [PERSON] 4000 гривень моральної шкоди. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що неповнолітній [PERSON] , внаслідок вчинення суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ст. 152 ч. 4 КК України, завдав малолітній [PERSON] моральну шкоду. Його провина встановлена постановою Іллічівського райсуду м.Маріуполя від 26.12.2012 р. З огляду на те, що ст.1179 ЦК України передбачено, що неповнолітня особа (у віці від 14 до 18 років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами), піклувальником. Судом встановлено, що внаслідок скоєння стосовно [PERSON] суспільно-небезпечного діяння їй було заподіяно моральну шкоду, пов'язану з моральними стражданнями й переживаннями від психологічної травми, оскільки вона перенесла сильний фізичний біль, що спричинило появу психологічного дискомфорту, що супроводжувалося порушенням сну та появою жахів, крім того почалися головні болі та нервові розлади, необхідними стали зміна закладу навчання, лікування у невролога та психолога. Однак,при вирішенні питання щодо розміру відшкодування моральної шкоди, суд виходить з того,що дії [PERSON] при скоєнні злочину групою осіб мали менш активний характер,ініціатором згвалтування він не був,приймав пасивну роль у скоєнні даного злочину. При вирішенні питання щодо розміру відшкодування моральної шкоди, суд виходить з положень ч.3 ст.23 ЦК та враховує роз’яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року, з подальшими змінами, "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди". Тому, з урахуванням засад розумності, виваженості і справедливості та з врахуванням глибини душевних страждань, тяжкості завданих травм, вимушених змін у життєвих стосунках, ступеня провини [PERSON], суд визначив розмір її грошового відшкодування в сумі 10 000 грн. Однак враховуючи, що відповідачка добровільно частково відшкодувала 4000 грн, то стягненню підлягає 6000 грн.

Outcome: partial