Jurisdiction: civil
Date: 2012-02-27 00:00:00

18.01.2012 року Публічне акціонерне товариство «Комерційного банку «Надра» ( товариство) звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості у сумі 16338,28 гривень та судових витрат по справі. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк»Надра»( яке в подальшому змінило назву) та відповідачкою [PERSON] був укладений кредитний договір № 08/09/07/980-К2278 від 27.09.2007 року, згідно з яким остання отримала у банку кредит на суму 12 600 гривень із сплатою комісійних відсотків- 3 % на місяць строком з 27.09.2007 року по 17.09.2010 року. Посилаючись на те, що відповідачкою умови вказаного договору не виконувались своєчасно, що призвело до утворення заборгованості за кредитним договором станом на 18.04.2011 року в сумі 16338,28 гривень позивач просив позов задовольнити. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явився, до суду надіслав заяву в якій просив проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні визнала частково, пояснила, що змінилося її матеріальне становище, тому не могла сплачувати кредит, просить стягнути пеню в межах річного строку позовної давності. Дослідивши та оцінивши письмові докази по цивільній справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 27.09.2007 року між товариством та відповідачкою був укладений договір № 08/09/07/980-К2278 від 27.09.2007 року, згідно з яким [PERSON] отримала в банку кредит на суму 12600,00 гривень. Відсотки за користування кредиту становлять 3,0 % на місяць. Відповідач зобов'язався здійснювати погашення кредиту та сплату відсотків за користування кредитом шляхом сплати чергового мінімального платежу в розмірі 575,52 гривень щомісячно до 15 числа поточного місяця, комісійних (а.с.6-8). Крім того умовою даного договору було передбачено нарахування пені за кожен день простроченої суми а також штрафу (п.п. 4.1-4.3 Договору). Відповідачка станом на 18.04.2011 року порушила умови кредитного договору і має прострочену заборгованість у сумі 16338,28 гривень (а.с.9,10). Згідно з ст. 526 ЦК України зобов"язання повинно виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до вимог закону, договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання відсотків встановлюється договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1049, ст. 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов'язку виконання зобов'язання, при цьому кредитодавець має право вимагати від позичальника достроково повернути всю суму кредиту та внести інші платежі, передбачені договором. Главою 49 ЦК України передбачено, що сторони зобов'язання можуть домовитися про забезпечення його виконання, зокрема порукою, неустойкою (штрафом, пенею), порядок та форма забезпечення яких регламентована вказаним Законом або обумовлена договором. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов»язання ( п.3 ч 1 ст 611 ЦК України). Зазначеними умовами надання кредиту глава 14 передбачено нарахування як пені так і штрафів. Тобто, за одне й те саме порушення зобов»язання передбачена подвійна відповідальність одного виду, при цьому в ст. 61 Конституції України зазначено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Суд вважає, що вимога щодо стягнення з відповідачки пені не підлягає задоволенню зважаючи на положення п 1 ч 2 ст 258, ч 3 ст 267 ЦК України. Так згідно ч 3 ст 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, а відповідачкою заявлено про застосування позовної давності для пені - один рік, однак позивачем не надано розрахунок заборгованості за період з січня 2011 року по 18.01.2012 року ( рік до часу звернення до суду). Суд виходить з вимог, передбачених статями 10 та 60 ЦПК України, відповідно до яких сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні процесуальні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обовязок доведення обставин, які свідчать про наявність заборгованості законом покладено саме на позивача. Тому вимога щодо стягнення одночасно і пені і штрафу є безпідставною та підлягає частковому задоволенню тільки щодо штрафу. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідачки також підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду, а саме 214,60 гривень судового збору. 19.01.2012 року від представника позивача надійшла заява в якій просять повернути зайво сплачений судовий збір в сумі 141,16 гривень. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" від 08 липня 2011 року судовий збір повертається в розмірі надмірно сплаченої суми.

Outcome: partial