overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-06 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання громадянина недієздатним, встановлення над ним опіки і призначення опікуна, посилаючись на те, що 05.08.1993 року у неї народився син [PERSON] З дитинства він проживає з нею і являється інвалідом з дитинства. В 2000 році йому був поставлений діагноз «Епілепсія, абсансна форма з інтелектуальною недостатністю Гіперкінетичний синдром.» В вересні 2002 року він лікувався в Київській психіатричній лікарні №21, але стан його здоров»я не покращився. З 05.05.2011 року його було визнано інвалідом ІІ групи. В даний час її син знаходиться в Мостищенській спеціальній школі-інтернаті. Внаслідок хронічного психічного розладу її син не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Вона з народження сина доглядає за ним, лікує його, вирішує всі його побутові потреби. Тому просила визнати сина [PERSON], [INFO], який народився в м. Києві, недієздатним і призначити її його опікуном. В судовому засіданні заявник заявлені вимоги підтримала. Зацікавлена особа Відділ опіки та піклування Вишнівського міськвиконкому Києво-Святошинського району київської області в судове засідання не з»явилась, про день слухання справи повідомлялась. Суд вислухавши заявника,висновок прокурора , вивчивши матеріали справи, заяву задовольняє частково з наступних підстав: Судом встановлено, що 05.08.1993 року у заявниці народився син [PERSON]. З дитинства він проживає з нею і являється інвалідом з дитинства. В 2000 році йому був поставлений діагноз «Епілепсія, абсансна форма з інтелектуальною недостатністю Гіперкінетичний синдром.» В вересні 2002 року він лікувався в Київській психіатричній лікарні №21, але стан його здоров»я не покращився. З 05.05.2011 року його було визнано інвалідом ІІ групи. В даний час її син знаходиться в Мостищенській спеціальній школі-інтернаті, що підтверджується довідкою за №162 від 16.06.2011 року. Відповідно до акту судово-психіатричної експертизи 1069 від 09.11.2011 року комісія прийшла до висновку, що [PERSON] страждає на хронічний органічний розлад - деменцію (слабоумство) внаслідок епілепсії (МКХ-10, F02.8), ступінь виразності психічних розладів такий, що він не можу усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Відповідно до ст.. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання недієздатним [PERSON] Проте суд відмовляє в частині вимог позивачки щодо призначення її опікуном над недієздатним [PERSON], оскільки у відповідності до 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. В матеріалах справи відсутнє подання органу опіки та піклування про призначення [PERSON] опікуном над недієздатним [PERSON] Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини - доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 800 грн. щомісячно починаючи з дня реєстрації позову та до повноліття дитини. Позивач надала до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просить суд в частині позовних вимог дану суму 800 грн. замінити на ? всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судове засідання позивач не зявилась, але надала заяву про розгляд справи без її участі, на заявлених позовних вимогах наполягає у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, уточнені позовні вимоги визнав у повному обсязі. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову за наявності для того законних підстав суд ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, але 29 червня 2011 року рішенням Новопсковського районного суду шлюб між позивачем та відповідачем був розірваний. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії 1-ЕД №174048, виданим 19.09.2001 року Заайдарівською сільською радою Новопсковського району Луганської області. Згідно довідки виданої 16.09.2011 року Заайдарівською сільською радою [PERSON], зареєстрована за адресою [INFO], фактично проживає разом з донькою [PERSON], батьком [PERSON] та матірю [PERSON]. Також судом встановлено, що в даний час позивач працює, але заробітна плата невелика, тому матеріальне становище позивача не дає змоги для нормального утримання дитини, в звязку з чим позивач потребує матеріальної допомоги від відповідача. Договору про добровільну сплату аліментів на утримання неповнолітньої дитини між позивачем та відповідачем немає. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 ч.3 Сімейного Кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу батька (матері) або у твердій грошовій сумі. З урахуванням вимог позивача, яка просить стягнути з батька дитини аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу), щомісячно до його повноліття,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-06 00:00:00

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 27 квітня 2011 року задоволено позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства Державний ощадний банк Українивід імені якого діє філія - Волинське обласне управління Ощадбанку до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 236\~644 грн. 23 коп. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 220 ЦПК України, суд, за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалює додаткове рішення якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Вирішуючи заявлений позов судом не було взято до уваги заяву про збільшення позовних вимог позивачем в розмірі 83\~759 грн. 19 коп. Як вбачається з матеріалів справи (а.с. 83), позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог та розрахунок до неї на суму 83\~759 грн. 19 коп., тобто вимоги позивача є підставними. З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що заява про винесення додаткового рішення по справі підлягає до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-06 00:00:00

27.09.2006 року позивачка [PERSON] за договором купівлі продажу, посвідченого нотаріально, придбала житловий будинок за адресою: м. Пологи, вул.. Толстого, 39. На момент укладення договору в житловому будинку була зареєстрована громадянка [PERSON], яка з 2005 року в будинку не живе. На теперішній час позивач має намір розпорядитися своїм майном. 31.10.2011 року [PERSON] предявила позов до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності та зняття з реєстраційного обліку. Позивач підтримавши позовні вимоги і давши пояснення по справі, просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням у будинку № 39 по вул. Толстого, м. Пологи Запорізької обл. та зобовязати сектор громадянства імміграції та реєстрації фізичних осіб Пологівського району Запорізької обл. зняти з реєстрації [PERSON] за адресою: Запорізька обл., м. Пологи, вул.. Толстого, 39. Відповідач в судове засідання не зявився. Про день, час та місце розгляду справи [PERSON] належним чином була повідомлена судом. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї, за ним зберігається желе приміщення протягом шести місяців . Судом встановлено, що [PERSON] в будинку не живе з 2005 року, що підтвердили свідки [PERSON] і [PERSON], власником будинку відповідачка не являється. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] втратила право користування житловою площею в будинку № 39 по вул.. Толстого, м. Пологи. На підставі викладеного, ст., ст. 71,72 ЖК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-06 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду з заявою, в якій просить суд встановити факт належності йому трудової книжки виданої 20.05.1974 року на імя [PERSON]. У заяві заявник зазначає, що 01 червня 1974 року він був прийнятий на посаду водія в Міжколгоспбуд, який знаходився в м. Бустон Ленінабадської області республіки Таджикистан. 20 травня 1974 року, зазначеним підприємством, йому було видано трудову книжку, в якій його ім'я зазначене як Сафар. На даний час виникла необхідність у призначені йому пенсії за віком, проте при зверненні до УПФ у Карлівському районі йому повідомили про невідповідність його імені, яке зазначене в трудовій книжці, паспортним даним. Підприємство, в якому здійснювалося заповнення відповідного документу, на даний час не існує і він позбавлений можливості внести виправлення до трудової книжки в позасудовому порядку. В судовому засіданні заявник підтримав вимоги заяви з підстав зазначених в самій заяві. Зацікавлена особа в судове засідання не зявилася, проте надала суду заяву в якій просить суд справу розглядати без їх участі і зазначає, що жодних заперечень з приводу заяви не має. Заслухавши пояснення заявника та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява обґрунтована і підлягає задоволенню у повному обсязі з таких підстав. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. В судовому засіданні досліджено свідоцтво про народження заявника (серія ІІІ-КЕ №410654) та його паспорт (серія КН., №038417). В обох документах прізвище та імя заявника зазначені як [PERSON] Сафархуджа. (а.с. 4, 6) В трудовій книжці виданій 20.05.1974 року прізвище заявника зазначено Рахмонов, проте імя вказане з помилкою, а саме Сафар. (а.с. 8) Про те, що трудова книжка дійсно належить заявнику і при її заповненні було допущено помилку, а [PERSON] Сафархуджа та [PERSON] (зазначений у вказаній трудовій книжці) є однією і тією ж особою, свідчить дата народження позивача, яка в усіх трьох документах зазначена однаково та його прізвище. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що при заповненні трудової книжки заявника у 1974 році, дійсно було допущено помилку. Тому суд вважає за можливе визнати, що трудова книжка видана 20.05.1974 року на імя [PERSON] належить заявнику. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-06 00:00:00

Зважаючи на складність у викладенні повного рішення суду, повязанного з потребою у обґрунтуванні доводів сторін, на що може бути витрачений значний час, суд вважає за необхідним проголосити вступну та резолютивну частини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-06 00:00:00

Зважаючи на складність у викладенні повного рішення суду, повязаного з потребою у наведенні доводів позовних вимог, суд вважає за необхідне проголосити його вступну та резолютивну частини. На підставі ст.1166,1167 ЦК України, ст. 27 Закону України Про електроенергетикуп.п. 35,48,53 ПКЕЕ для населення,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що спільне життя з відповідачем не склалося, сімя розпалась в звязку з відсутністю спільних інтересів, розбіжностями характерів та різними поглядами на сімейні взаємовідносини. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведуть. Позивач вважає, що збереження сімї неможливе у звязку з чим, просить позов задовольнити. В судовому засіданні [PERSON] підтримав позовні вимоги, наполягає на розірванні шлюбу. Відповідачка [PERSON] не заперечувала проти розірвання шлюбу, просила часу на примирення не надавати. Оскільки відповідачка позов визнала, і визнання відповідачкою позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, повязані з розірванням шлюбу. Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. За правилами, встановленими ч.2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі зареєстрували шлюб 24 квітня 2004 року у виконкомі Байбузівської сільської ради Савранського району Одеської області, актовий запис № 02 та підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-ЖД № 164111 (а.с.3). Від цього шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про його народження, виданим 25 червня 2004 року виконкомом Байбузівської сільської ради Савранського району Одеської області серії І-ЖД № 205966, актовий запис № 04 (а.с.4). Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Суд вважає встановленим, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сімї та поновлення шлюбних відносин неможливо, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті права та права їх дитини. Враховуючи вищеназвані обставини, суд приходить до висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] - існує формально, а тому підлягає розірванню. Суд вирішуючи питання про розірвання шлюбу вважає за необхідне зясувати прізвище подружжя після розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 113 СК України, позивачці змінити прізвище, яке в неї було до державної реєстрації шлюбу, що розривається «Крива». На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-06 00:00:00

Позивач просила суд стягнути з відповідача аліменти у розмірі 600грн. щомісячно на утримання повнолітньої дитини, оскільки він продовжує навчання у Лисичанському нафтохімічному технікумі на денному відділенні, посилаючись на те, що він потребує матеріальної допомоги від батька відповідача, який має змогу надавати таку допомогу. Позивач у судовому засіданні позов підтримала, пояснивши, що їх дитина навчається у Лисичанському нафтохімічному технікумі на денному відділенні і не має змоги працювати. Отримує стипендію в розмірі 400грн. Потребує матеріальної допомоги від батька на одяг та харчування, придбання підручників та концтоварів. Відповідач має змогу надавати допомогу на його утримання, оскільки отримує заробітну плату. У судовому засіданні позивач позовні вимоги зменшила до 500грн., щомісячно. Третя особа, [PERSON] позовні вимоги позивача підтримав. Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково, пояснивши, що син потребує матеріальної допомоги, але не згоден сплачувати аліменти на утримання сина в такому розмірі, оскільки він не працює, хворіє і потребує в лікуванні. Дорослий син проживає за місцем навчання, навчання безоплатне, отримує стипендію. Суд, вислухавши пояснення сторін, третьої особи, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково. В судовому засіданні встановлено, що відповідач є батьком третьої особи, який проживає окремо від відповідача, навчається у Лисичанському нафтохімічному технікумі за місцем проживання, навчання безоплатне, отримує стипендію в розмірі 400грн., що підтверджується матеріалами справи і не оспорювалося сторонами в суді. Відповідно до ст. 199 ч.1 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Третя особа потребує матеріальної допомоги зі сторони відповідача і ця обставина не оспорювалася сторонами в суді. Відповідач може надати матеріальну допомогу на утримання сина, оскільки є працездатною особою і повинен працювати. При визначенні розміру аліментів, що належать до стягнення з відповідача, суд враховує, що відповідач перебуває на обліку у лікаря і потребує в лікуванні, що підтверджується амбулаторною карткою хворого відповідача, яка була досліджена в судовому засіданні. Третя особа навчається у Лисичанському нафтохімічному технікумі за місцем проживання, навчання безоплатне, отримує стипендію у розмірі 400грн., щомісячно, з урахуванням доходів його матері, яка також повинна працювати і утримувати свою дитину, тому позовна заява задовольняється частково. З відповідача слід стягнути аліменти на корись позивача на утримання третьої особи у розмірі 300грн. щомісячно, на період навчання, тобто до 30 червня 2013 року. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-06 00:00:00

Позивач звернувся з вищеозначеним позовом, вказуючи, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 18 липня 1992 року. Подружні стосунки з відповідачем припинені 01.05.2011 року через те, що вона проживає з іншим чоловіком, сім`я фактично розпалася, відновлення подружніх стосунків він не бажає. На примирення не згоден, просить розірвати шлюб. У судове засідання позивач не зявився, просив справу розглядати без його участі, позов підтримав, про що надав письмову заяву. Від відповідача до суду надійшла телеграма, в якій вона просила справу розглядати без її участі, позов визнала. Судом досліджуються наступні докази: свідоцтво про реєстрацію шлюбу, копія паспорта позивача. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Згідно із статтею ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 18 липня 1992 року, зареєстрованому відділом РАЦС м. Лисичанська, Луганської області, актовий запис № 400. Подружні стосунки з відповідачем припинені 01.05.2011 року через те, що проживають окремо один від одного. Судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, тому на підставі ст. 112 СК України позов слід задовольнити. На підставі ст. 110, 112 СК України ,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищеназваним позовом посилаючись на те, що знаходиться з відповідачем у шлюбі, зареєстрованому 26 лютого 2005р. відділом РАЦС Лисичанського міського управління юстиції Луганської області, актовий запис № 85. За час подружнього життя народилися діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які знаходиться на її утриманні, відповідач матеріальну допомогу на утримання позивача не надає, але може її надавати, оскільки працює та має стабільний заробіток, тому просила суд стягнути з відповідача аліменти на своє утримання у розмірі 1/5 частини всіх видів його доходів щомісячно, починаючи з дня подання заяви до досягнення дитиною [PERSON], [INFO], 3-х років, тобто до 26.03.2012 року. Позивач у судовому засіданні позов підтримала, просила суд стягнути з відповідача аліменти на своє утримання в розмірі 1/5 частини всіх видів доходів відповідача, щомісячно до досягнення сином [PERSON] 3-х років, тобто до 26.03.2012 року. Відповідач у судовому засіданні позов визнав, згоден сплачувати аліменти на утримання дружини [PERSON] в розмірі 1/5 частини всіх видів доходів, щомісячно до досягнення сином [PERSON] 3-х років, тобто до 26.03.2012 року. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідач попереджений судом про наслідки визнання позову. Матеріалами справи встановлено, що позивач знаходиться з відповідачем у шлюбі, зареєстрованому 26 лютого 2005р. відділом РАЦС Лисичанського міського управління юстиції Луганської області, актовий запис № 85. За час подружнього життя народилися діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які знаходиться на утриманні позивача, відповідач матеріальну допомогу на утримання позивача не надає, але може її надавати, оскільки працює та має стабільний заробіток, що не оспорювалося відповідачем у судовому засіданні. Суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, інтереси інших осіб, є передбачені ст. ст. 180, 183, 191 СК України підстави для стягнення аліментів, тому визнання позову відповідачем слід прийняти. Судові витрати на підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 180, 182, 183, 191 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту сумісного проживання, визнання права власності посилаючись на такі обставини. 14.04.2007 року помер чоловік позивачки [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина яка складається з 1/4 частини квартири [ADDRESS]. При зверненні позивачки до нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено у звязку з тим, що нею не надано доказів які підтверджують її родинні стосунки з померлим. Просить суд встановити факт сумісного проживання однією сімєю її та [PERSON] починаючи з 1950 року, визнати за нею право власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON]. Позивачка в судовому засіданні на позовних вимогах наполягала. Відповідач в судовому засіданні проти позовних вимог не заперечував, подав до суду заяву про відмову від прийняття спадщини на користь позивачки. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. В судовому засіданні встановлено, що 14.04.2007 року помер чоловік позивачки [PERSON] (а.с. 9). Йому на праві приватної власності належала 1/4 частина квартири [ADDRESS] (а.с. 12,30). За життя [PERSON] заповіту не лишив (а.с. 34-36). Спадкоємцями за законом першої черги є його дружина [PERSON] та сини [PERSON], [PERSON]. 27.09.2007 року [PERSON] помер (а.с. 10). Спадщину після смерті батька він не прийняв. При зверненні позивачки до нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено у видачі свідоцтва у звязку з тим, що нею не доказано родинний звязок із померлим [PERSON] (а.с. 11). На запит позивачки до відділу РАЦС по місцю реєстрації шлюбу прийшов лист згідно якого запис акту про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] в архіві відділу ЗАГС Гудермесського району Чеченської республіки не збереглися (а.с. 13) Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], син позивачки, пояснив суду, що померлий [PERSON] та позивачка є чоловіком та дружиною, проживали разом з 1950 року. Даний факт також підтверджується матеріалами справи, а саме свідоцтвами про народження відповідача та його померлого брата де батьками вказані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7,8). За таких обставин суд вважає, за можливе встановити факт сумісного проживання однією сімєю [PERSON] та [PERSON] з 1950 року, визнати за позивачкою право власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [PERSON]. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved