Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором №11-2/3400910К від 27.03.2006 року в сумі 15 009,24 грн. та понесених при подачі позову до суду судових витрат. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що на підставі кредитного договору №11-2/3400910К від 27.03.2006 року відповідачу було надано кредит в розмірі 2071 грн. строком до 26 березня 2007 року, із сплатою за користування кредитом 21,0% річних. Проте відповідач не виконала умов кредитного договору та заборгованість станом на 02.02.2011року становить 15 009,24 грн., з яких: 1907,94 грн. прострочена заборгованість по сумі кредиту; 1 541, 14 грн. відсотки; 11 560, 16 грн. пеня, які просить стягнути з останньої. Представник позивача в судовому засідання позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні змісту позовної заяви. Відповідач та її представник в судовому засіданні позов заперечили, покликаючись на те, що позивачем були пропущені строки позовної давності - три роки та настоюють на застосуванні таких, відмовивши в задоволенні позовних вимог. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилась, належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та зясувавши її дійсні обставини, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності зі ст.ст.526, 530 ЦК України зобовязання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк. За умовами ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобовязання. Згідно ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Судом встановлено, що 27 березня 2006 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №11-2/3400910К, згідно якого банк зобовязувався надати позичальнику кредит в розмірі 2071,00 грн. строком до 26 березня 2007 року зі сплатою відсотків за користування кредитом 21,0% річних. Позивачем умови укладеного кредитного договору виконано та видано відповідачу кредитні кошти у вищезазначеному розмірі. Проте відповідач взяті на себе зобовязання за кредитним договором належним чином не виконувала та, згідно розрахунку заборгованості позивача, станом на 02 лютого 2011 року утворилася заборгованість на загальну суму 15 009,24 грн., з яких: 1907,94 грн. прострочена заборгованість по сумі кредиту; 1 541, 14 грн. відсотки; 11 560, 16 грн. пеня. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1, 5 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Згідно п.2.7 кредитного договору №11-2/3400910К від 27.03.2006р. /а.с.10-11/, погашення позичальником заборгованості по кредиту, відсотків та комісії здійснюється щомісячно не пізніше 23 числа наступного за звітним місяця відповідно до розрахунку терміну та суми погашення кредиту /а.с.12/. Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором /а.с.4/, позичальником [PERSON] останній платіж за кредитним договором №876с-льв від 25 травня 2007року здійснено 29 січня 2008 року. Згідно кредитного договору №11-2/3400910К від 27.03.2006р., укладеного між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» та відповідачем [PERSON], остання зобов'язувалась виконати свої зобов'язання за договором до 26 березня 2007 року. Отже, 26 березня 2007 року слід вважати днем, коли сплив строк виконання [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором, тобто днем початку перебігу строку позовної давності, який, відповідно, сплив 26 березня 2010 року. До суду ПАТ «Універсал Банк» звернувся лише 18.02.2011 року. В судовому засіданні представник позивача заперечила проти застосування строків позовної давності, покликаючись на те, що 24.03.2008 року ВАТ «Універсал Банк»звертався до суду із заявою про видачу судового наказу по вказаному кредитному договору, яка була задоволена, проте в подальшому такий наказ був скасований ухвалою суду від 23.01.2009 року. 27.04.2009 року ВАТ «Універсал Банк»звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості, ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 04.06.2010 року вказану справу було залишено без розгляду. На підставі наведеного, вважає, що позивачем не були пропущені строки позовної давності. Відповідно до ст. 265 ЦК України залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності, також цивільним законодавством не передбачено переривання строку у звязку із видачею судового наказу, що в подальшому був скасований судом. Так, позивачем доказів поважності пропуску строку позовної давності суду не надано, всупереч ст. ст. 10,60 ЦПК України. На підставі наведенного, суд приходить до висновку про пропущення ПАТ «Універсал Банк»строку позовної давності звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором №11-2/340091К від 27 березня 2006 року з [PERSON] без поважних причин, що є самостійною підставою для відмови у позові. На підставі ст.ст.256, 257, 261, 267, 525, 526, 530, 536, 610-612, 625, 1046-1050, 1054 ЦК України, та

Outcome: dismissed