Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання договору купівлі продажу квартири № 29, в буд. № 31, корп. В, по Люстдорфській дор., в м. Одесі, частково недійсним, визнання за ним права власності на ј частку вказаної квартири, також просить вселити його в спірну квартиру та зобовязати [PERSON] не перешкоджати у користуванні квартирою, посилаючись на те, що має право на частку цієї квартири, оскільки вона була придбана ним з його дружиною - [PERSON] - спільно під час шлюбу. Відповідач [PERSON] позов не визнала, посилаючись на те, що спірна квартира була придбана нею та її померлою дочкою [PERSON] за її гроші, крім того вона була придбана в період, коли [PERSON] та [PERSON] фактично спільно не проживали та не вели спільне господарство, у [PERSON] відсутне право на цю квартиру. Відповідач [PERSON] також позов не визнала, надав до суду заперечення, в яких вказала, що вона є добросовісним набувачем квартири № 29, в буд. № 31, корп. В, по Люстдорфській дор., в м. Одесі, на момент укладення договору купівлі продажу вказаної квартири, приватним нотаріусом було перевірено відсутність заборони на цю квартиру, в звязку з чим вважає, що в позові слід відмовити. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані докази, вважає що позов не підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбу з 11 грудня 1987 р. по 24 жовтня 2000 р. Від даного шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO]. 12 березня 1993 р. року за заявою [PERSON] був виданий виконавчий лист про стягнення з [PERSON] аліментів на неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], до його повноліття. Судом досліджені матеріали цивільної справи № 2-3476/99 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, з яких вбачається, що з січня 1998 р. подружжя припинило ведення спільного господарства та жили окремо, причиною розірвання шлюбу стало те, що [PERSON] зловживав спиртними напоями, в сімї були скандали. 14 квітня 1998 р. [PERSON] мати [PERSON] - продала належну їй на праві приватної власності квартиру [ADDRESS], та 11 травня 1998 р. [PERSON] і [PERSON] купили у [PERSON], [PERSON], [PERSON] трьохкімнатну квартиру 29, в буд. № 31, корп. В, по Люстдорфській дор., в м. Одесі. 20 жовтня 2000 року [PERSON], що діяла від свого імені та від імені дочки - [PERSON] - продали, а [PERSON] купила квартиру № 29, в буд. № 31, корп. В, по Люстдорфській дор., в м. Одесі. Договір купівлі продажу вказаної квартири був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON]. 20 травня 2001 року [PERSON]О померла. Розпорядженням Київської районної адміністрації № 969 від 17.06.2002 р. [PERSON] мати померлої - призначена опікуном онука - [PERSON], [INFO] Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 29.08.2008 р. [PERSON] був позбавлений батьківських прав щодо сина - [PERSON]. Позивачем вказано, що квартира № 29, в буд. № 31, корп. В, по Люстдорфській дор., в м. Одесі, була придбана за гроші, отримані від продажу попередньої квартири [ADDRESS], співвласником якої, за його твердженням, був він. Суд не може погодитись з такими доводами, оскільки в матеріалах справи є договір купівлі продажу квартири [ADDRESS], за яким 31.01.1997 р. Янгулбаєва Зулейхан Лечієвна продала, а [PERSON] купила вказану квартиру. [PERSON] в цій квартирі прописала [PERSON], внаслідок чого в нього виникло лише право проживання в квартирі, а не право власності, як помилково вважає позивач [PERSON] Відповідач [PERSON] надала суду пояснення, що [PERSON] був зареєстрований в спірній квартирі тільки з тієї підстави, щоб після продажу квартири [ADDRESS], всі члени сімї були зняті з реєстрації, за листком вибуття усім слід було вказати нову адресу, щоб не чинити перешкод новим власникам квартири [ADDRESS], [PERSON] та [PERSON] вказали в документах, що [PERSON] буде проживати з ними в квартирі № 29, в буд. № 31, корп. В, по Люстдорфській дор., в м. Одесі. Таким чином, [PERSON] та її матірю спірна квартира була придбана спільно в той період, коли між [PERSON] та [PERSON] фактично були припинені шлюбні відносини і подружжя проживало окремо, припинивши ведення спільного господарства. Згідно з ч. 2 ст. 28 Кодексу про шлюб та сімю (КпШС) України, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них. Відповідно до ч. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 16 від 12.06.1998 р. Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сімю України, спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути обєктом права власності, крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу. З рішення Київського районного суду м. Одеси від 16 листопада 1999 р., в цивільній справі № 2-3476/99 р. за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили та має преюдиціальне значення, вбачається, що сім я розпалася в січні 1998 року з вини відповідача, сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, на примирення не згодні. Суд не погоджується з доводами позивача, що, оскільки під час продажу спірної квартири [PERSON] був неповнолітнім, то без відповідного дозволу відділу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради продаж не повинен був відбуватися. В судовому засіданні представник Київської районної адміністрації Одеської міської ради відділу по забезпеченню роботи органа опіки та піклування надав пояснення, що права неповнолітнього не порушені. Крім того, сам [PERSON] також надав суду пояснення, що його права ніяким чином не порушені та претензій до [PERSON] він не має. Що стосується позовних вимог до [PERSON] про зобовязання не перешкоджати в користуванні спірною квартирою, суд вважає, що [PERSON] є добросовісним набувачем, оскільки під час укладання договору купівлі-продажу спірної квартири приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу [PERSON] перевірила відсутність заборони на вказану квартиру в обліку Єдиного реєстру заборон. Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення заявлених позовних вимог.

Outcome: dismissed