Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-11 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони зареєстрували шлюб 15.02.2002 року у відділі реєстрації актів громадського стану Першотравневого районного управління юстиції м. Чернівці. Від шлюбу мають дочок: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. Від першого шлюбу у позивачки є дочка - [PERSON] [INFO], яка проживає з ними. Позивачка вказує, збереження сім'ї неможливе, оскільки шлюбні відносини між ними фактично припинені. Основною причиною розриву відносин стало те, що між ними часто виникають сварки, свідком яких стають їх діти, що тяжким чином впливає на їх психічний стан та спричиняє душевні страждання. Проживаючи разом, для них являється неможливим спілкування про побудову сімейних відношень між собою. На даний момент ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання неможливе. Подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини не має. Просить шлюб укладений між ними розірвати. В судове засідання позивачка не з'явилася, від неї до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій просить суд розірвати шлюб, укладений між ними 15.02.2002 року міським відділом реєстрації актів громадського стану Чернівецького обласного управління юстиції м. Чернівці та розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. В судове засідання відповідач не з'явився, від нього до суду надійшла заява, в якій просить суд розглядати справу у його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Просить суд шлюб розірвати. Не заперечував проти винесення заочного рішення. Внаслідок чого суд вважає, що можливо розглянути справу у відсутності сторін, оскільки у справі наявні достатні матеріали про права та взаємовідносини сторін. Зі згоди сторін, суд ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. На підставі ч.2 ст. 197 ЦПК України судове засідання проводилось без технічної фіксації. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Як вбачається з матеріалів справи, позивачка надала суду докази на підтвердження своїх доводів щодо позовних вимог. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 15.02.2002 року у міському відділі реєстрації актів громадського стану Чернівецького обласного управління юстиції м. Чернівці, актовий запис за №122, що підтверджується свідоцтвом про одруження. /а.с.4/. Від шлюбу мають дочок: [PERSON] [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.7); [PERSON] [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.9). Від першого шлюбу позивачка має дочку - [PERSON] 10 січня 1989 рок ународження, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.10). Згідно ч.1 ст.24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У статті 112 СК України зазначено, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Беручи до уваги вищевикладене, суд вважає, що збереження сім'ї неможливе, оскільки їхня сім'я розпалася остаточно, на даний час шлюб носить формальний характер, судом встановлено, що шлюбні відносини між ними фактично припинені з вересня 2010 року. Основною причиною розриву відносин стало те, що відсутнє взаємопорозуміння та спільна думка, щодо вирішення звичайних побутових питань, внаслідок чого у них втрачено почуття кохання та поваги один до одного. Дослідивши матеріали справи, враховуючи те, що збереження сім'ї між сторонами неможливе, та зокрема суперечить правам та інтересам позивачки, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі наведеного та

Outcome: approved