Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-24 00:00:00

У липні 2011 року позивач звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування своїх вимог, які були згодом уточнені, позивач в уточненій позовній заяві посилалася на те, що між нею та відповідачем був укладений договір грошової позики, відповідно до якого позивач передала у борг відповідачу грошові кошти у сумі 15 000 грн., а відповідач повинна була повернути зазначені кошти у строк до 01 червня 2009 року. Відповідач повернула позивачу лише частину боргу у сумі 100 доларів США, що на день платежу становило 792, 59 грн. Решту боргу в сумі 14 207 грн. позивачем так і не повернуто. На даний час відповідач решту боргу позивачу не повернула, тому позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 14 207 грн., суму інфляційних витрат в розмірі 2 964, 48 грн., три проценти річних за весь час прострочення в сумі 899 гривень 15 коп., а всього 18\\~071 гривня 04 коп. та покласти на відповідача судові витрати. Позивач у судове засідання не з`явилася, представник позивача надала через канцелярію суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить розглянути справу без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Відповідач у судове засідання також не з`явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторони \\~відповідно до п.4 ч. 2 ст.169, ч.1 ст.224 ЦПК України \\~та винести по справі заочне рішення. Дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. У судовому засіданні встановлено, що між нею та відповідачем 15.05.2009 року був укладений договір грошової позики, відповідно до якого позивач передала у борг відповідачу грошові кошти у сумі 15 000 грн., а відповідач повинна була повернути зазначені кошти у строк до 01 червня 2009 року. Відповідач повернула позивачу лише частину боргу у сумі 100 доларів США, що на день платежу становило 792, 59 грн. Решту боргу в сумі 14 207 грн. позивачем так і не повернуто. До теперішнього часу відповідач не повернула позивачу суму боргу в розмірі 14 207 грн., свої зобов`язання за укладеним між сторонами договором не виконав у повному обсязі. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Цивільного кодексу України, договором позики, укладеним між сторонами. Статтею 509 Цивільного кодексу (ЦК) України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Виходячи зі змісту ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, \\~договори та правочини. Як зазначає стаття 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, в силу ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в одному або кількох документах, листах, телеграмах, якщо він підписаний його стороною. У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або зміна його умов не допускається, а боржник, відповідно до положень статті 625 ЦК України не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності \\~за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно розрахунку, наданого позивачем, три відсотки річних складають 899 грн. 41 коп., сума інфляційних витрат 2964 грн. 48 коп. Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у судовому засіданні у їх сукупності, щодо вимог позивача до відповідача стосовно стягнення суми боргу, та приймаючи до уваги, що форма договору, укладеного між сторонами, відповідає вимогам Цивільного кодексу України, а відповідач свої зобов`язання за договором не виконав в повному обсязі, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу у розмірі 18\\~071, 04 грн., з яких 14\\~207 грн. 41 коп. сума боргу за договором позики, сума інфляційних витрат в розмірі 2964 гривні 48 коп., три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення - 899 гривень 15 копійок. Вирішуючи питання стосовно розподілу судових витрат, у відповідності до положень ст. 88 ЦПК України, та враховуючи результат вирішення справи, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача у рахунок повернення витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи \\~120 грн. та стягнути з відповідача на користь держави державне мито в розмірі 191 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved