Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із зазначеною позовною заявою, яку було уточнено у ході судового розгляду справи, в якій вказує, що 08.09.2010 року [PERSON] отримала від неї позику у розмірі 3500 доларів США, які зобовязався повернути в строк до 30.12.2010 року, що підтверджується власноручно написаною [PERSON] розпискою від 08.09.2010 року. Термін повернення боргу, передбачений договором позики, закінчився, проте відповідач до теперішнього часу суму боргу позивачеві не повернув, тобто зобов'язання за договором позики не виконав. Посилаючись на те, що на його пропозиції про добровільну сплату боргу [PERSON] відповідає відмовою, позивач просила стягнути з неї 5176,28 гривень, 1500 гривень витрати на правову допомогу, а також витрати по оплаті судового збору та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. В судовому засіданні представник позивача вимоги, викладені в позові підтримав, та просив суд їх задовольнити повністю, з підстав, які викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON], повідомлена судом належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявилася і не повідомила суд про причини неявки. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч. 4 ст.169 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Представник позивача не заперечував проти постановлення у справі заочного рішення. Заслухавши представника позивача та вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 08.09.2010 року [PERSON] отримала від [PERSON] у позику 3500 доларів США, які зобовязалася повернути в строк до 30.12.2010 року. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підставі ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк в та в порядку, що встановлений договором. Суд приймає як належні докази надані позивачем розрахунки заборгованості за договором позики, що наведені в додатках до позовної заяви та заяви про збільшення позовних вимог. Згідно з п.п.1 п. 1 додатку Постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року №590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави», граничний розмір витрат на правову допомогу не може перевищувати 40 відсотків мінімальної заробітної плати за годину роботи особи, що надає правову допомогу. Враховуючи зазначені вимоги законодавства, суд вважає позов обґрунтованим і підлягаючим задоволенню. Таким чином, позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, оскільки судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved