Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-13 00:00:00

Позивачка у вересні 2011 року звернулася до суду з вищезазначеним позовом, у якому з урахуванням уточнення заявлених вимог (а.с. 49-52) просила визнати за нею право власності без прийняття в експлуатацію на літ. А-2, Б-2 житлові будинки, нежитлове приміщення № 1, поз. 1-17, загальною площею 143,0 м2, нежитлове приміщення № 4 котельня, загальною площею 5,0 м2, квартира [ADDRESS] , поз. 1-4, житловою площею 25,1 м2, загальною площею 30,1 м2, квартира № [ADDRESS] , поз. 1-4, житловою площею 25,1 м2, загальною площею 38,7 м2, квартира № 2-в, поз. 1-3, житловою площею 20,9 м2, загальною площею 26,3 м2, нежитлове приміщення № VI, поз. 1-4, загальною площею 14,8 м2, квартира № 5, поз. 1-6, I, житловою площею 40,7 м2, загальною площею 53,1 м2,\~квартира №\~6,\~поз.\~1-8, I, житловою площею 40,3 м2, загальною площею 62,2 м2,\~квартира №\~7,\~поз.\~1-5, I, житловою площею 37,1 м2, загальною площею 50,7 м2, квартира № 8, поз. 1-6, житловою площею 25,0 м2, загальною площею 43,1 м2, квартира № 9, поз. 1-3, житловою площею 22,3 м2, загальною площею 28,4 м2, квартира № [ADDRESS] , поз. 1-3, житловою площею 21,2 м2, загальною площею 26,4 м2, приміщення загального користування № VII, поз. 1-4, загальною площею 20,0 м2, всього житловою площею 257,7 м2, загальною площею 597,5 м2, в тому числі під літ. А-2 підвал, поз. I-V, літ а2 вхід в підвал; літ. а ганок з козирком; літ. а - ганок; балкон; балкон; балкон; балкон; літ. б, б1 - ганки; літ. б2 сходи; літ. а-1 тамбур; літ. В-2 нежитлова будівля- майстерня, поз. 1-3, загальною площею 25,1 м2, в тому числі літ. в-1 прибудова; № 1-7 огорожі по [ADDRESS] , скасувати розпорядження Дніпропетровського міського голови № 940-р від 24.06.2008 року, зобов`язати відповідачку [PERSON] укласти з нею договір оренди зазначеного майна на умовах попереднього договору оренди від 17.08.2011 р. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що на законних підставах володіє багатоповерховим жилим будинком [ADDRESS] , набувши на підставі цивільно-правових угод право власності на всі жилі приміщення у ньому та акцесорне до них право на допоміжні приміщення у тому ж будинку та допоміжні будівлі та споруди, після чого здійснила часткове перепланування зазначеної будівлі. 17.08.2011 р. між позивачкою та відповідачкою був укладений попередній договір оренди спірного нерухомого майна, втім у подальшому відповідачка відмовився від укладання основного договору, посилаючись на те, що право позивача на нього є сумнівним. У судовому засіданні представник позивачки заявлені вимоги підтримав, на їх задоволенні наполягав. Представник відповідача [PERSON] позов визнала частково. Відповідач Дніпропетровський міський голова явку свого представника до суду не забезпечив, про день та час розгляду справи повідомлявся (а.с. 81). Заслухавши пояснення осіб, що брали участь у справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що позивачці [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 23.07.2010 р. належить на праві власності та зареєстрована за нею квартира [ADDRESS] (а.с. 10-12). Також позивачці на підставі договору купівлі-продажу від 29.09.2006 р. належить на праві власності та зареєстрована за нею квартира [ADDRESS] В у тому ж будинку (а.с. 17-19). Також позивачці на підставі договору купівлі-продажу від 28.07.2006 р. належить на праві власності та зареєстрована за нею квартира [ADDRESS] у тому ж будинку (а.с. 20-22). Також позивачці на підставі договору купівлі-продажу від 17.03.2006 р. належить на праві власності та зареєстрована за нею квартира [ADDRESS] у тому ж будинку (а.с. 23-25). Також позивачці на підставі договору купівлі-продажу від 07.07.2006 р. належить на праві власності та зареєстрована за нею квартира [ADDRESS] у тому ж будинку (а.с. 26-28). Також позивачці на підставі договору купівлі-продажу від 14.07.2006 р. належить на праві власності та зареєстрована за нею квартира [ADDRESS] у тому ж будинку (а.с. 29-31). Також позивачці на підставі договору купівлі-продажу від 29.12.2006 р. належить на праві власності та зареєстровані за нею 51/100 частин квартири [ADDRESS] у тому ж будинку (а.с. 32-34). Також позивачці на підставі договору купівлі-продажу від 18.01.2008 р. належать на праві власності та зареєстровані за нею 49/100 частин квартири [ADDRESS] у тому ж будинку (а.с. 35-38). Також на підставі договору купівлі-продажу від 24.02.2006 р. позивачці належить на праві власності та зареєстроване за нею нежиле приміщення № 1,4 у тому ж будинку (а.с. 41-43). Також позивачці на підставі договору купівлі-продажу від 11.03.2011 р. належить на праві власності та зареєстрована за нею квартира [ADDRESS] у тому ж будинку (а.с. 13-16). Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17.09.2008 р. у цивільній справі № 2-2088/08 за позивачкою було визнане право власності на майстерню у дворі зазначеного жилого будинку (а.с. 39, 40). Як вбачається з матеріалів поточної технічної інвентаризації, у належному позивачці нерухомому майні наявні самовільна прибудова літ. в-1 площею 4,8 кв.м., а також було змінене призначення нежитлової будівлі-майстерні літ. В- 2 (а.с. 61-73). Згідно висновку про технічний стан несучих та огороджуючих будівельних конструкцій будівлі [ADDRESS] , ПАТ «Коксохімтепломонтаж», ліцензія № 558480 від 21.08.2010 р., дійсна до 17.02.2011 р., остання в цілому перебуває у задовільному стані та відноситься до категорії К-ІІ, а також є придатною до подальшої експлуатації за умови виконання профілактичного ремонту (а.с. 53-60). Розпорядженням Дніпропетровського міського голови від 24.06.2008 р. нежитловій будівлі майстерні по [ADDRESS] була присвоєна самостійна адреса - № [ADDRESS] тій же вулиці (а.с. 75, 76). 17.08.2011 р. між позивачкою та відповідачем був укладений попередній договір оренди спірного майна, відповідно до умов якого основний договір підлягав укладанню до 31.08.2011 р. (а.с. 9), втім фактично в обумовлений строк він укладений не був у зв`язку з відмовою відповідачки, що представником останньої не заперечувалося. Аналізуючи виниклі між сторонами правовідносини, суд приходить до наступного. Так, згідно ст. 319 ЦК України власник може на свій розсуд здійснювати щодо належного йому майна будь-які дії, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності зокрема у випадку, якщо таке право не визнається або оспорюється іншою особою. Згідно ст. 383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт та зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - якщо ці зміни не призведуть до порушення прав власників інших квартир і не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку в цілому. Позивачка як власник всіх жилих приміщень у спірному будинку одночасно згідно ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» є власником допоміжних приміщень та споруд, реконструкція була здійснена нею у межах належного їй майна. Оскілки для такої реконструкції нею не були отримані відповідні дозволи та узгодження, результат здійснених робіт є самовільним будівництвом у розумінні ст. 376 ЦК України. Відповідно до ч. 5 ст. 376 ЦК України, на вимогу власника або користувача земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. З урахуванням положень зазначеної норми, а також приймаючи до уваги, що позивачка як власник нерухомого майна згідно ст. 377 ЦК України є користувачем земельної ділянки, на якій воно розташоване, суд вважає позовні вимоги в частині визнання права власності обгрунтованими, заснованими на законі і такими, що підлягають задоволенню. При цьому суд також приймає до уваги, що за змістом ст. ст. 375, 376 ЦК України попереднє введення самовільно побудованого майна до експлуатації, на відміну від порядку, визначеного ст. 331 ЦК України, не є необхідною передумовою для визнання права власності на нього у судовому порядку. Також є обґрунтованими та підлягають задоволенню вимоги в частині скасування оспорюваного розпорядження дніпропетровського міського голови, оскільки з вищенаведених обставин вбачається, що будівля, якому ним була присвоєна адреса, є не самостійним об`єктом права власності, а допоміжною частиною належного позивачці об`єкту нерухомого майна та окремій адресації не підлягає. Позовні вимоги в частині зобов`язання відповідачки укласти договір оренди задоволенню не підлягають як не засновані на законі, оскільки ч. 2 ст. 635 ЦК України обумовлені інші наслідки ухилення сторони попереднього договору від укладання основного договору, а також право позивача на спонукання відповідача укласти основний договір попереднім договором від 08.05.2010 р. не передбачене. Відповідно до ст. ст. 79, 88 ЦПК України судові витрати у справі підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеній частині позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial