Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-19 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на ? частину нерухомого майна в порядку спадкування законом, зазначивши, що 21 серпня 2009 року помер її батько, [PERSON]. Після його смерті, відкрилася спадщина, яка складається з домоволодіння № 206 по вулиці Моторній у місті Дніпропетровську, яке належало йому на підставі договору купівлі-продажу від 12.03.1991 року, посвідченого четвертою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстром № 3-74 та земельної ділянки № 206 на якій розташоване це домоволодіння ( загальнодержавний кадастровий номер 1210100000:01:732:0013, площа 0,0482га та 1210100000:01:732:0014, площа 0,1000га) для ведення особистого підсобного господарства та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка належала йому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю № 031750 від 04.10.2000 року. Це майно було його особистою приватною власністю так як придбавав він зазначене домоволодіння ще не перебуваючи у шлюбі з відповідачем, мачухою позивача, [PERSON]. Заповіт [PERSON] не залишив. Спадкоємцями після померлого є позивач [PERSON] та відповідач. Після його смерті позивач звернулася до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Крім того, в нотаріальній конторі їй повідомили, що окрім неї заяву про прийняття спадщини подала і дружина спадкодавця, відповідач по справі. 27.11.2010 року позивач звернулася до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори щоб отримати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті батька, але їй було відмовлено в його видачі, оскільки відповідачем нотаріусу не надано оригіналів правовстановлюючих документів. Відповідач правовстановлюючі документи надати відмовляється. Просить визнати за нею право власності на ? частину домоволодіння № 206 по вулиці Моторна у м. Дніпропетровську, враховуючи при цьому тільки будівлі і споруди, які були збудовані до кінця 1991 року, та на ? частину земельної ділянки № 206 по вулиці Моторна у м. Дніпропетровську в порядку спадкування законом. В свою чергу відповідач [PERSON] звернулася до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON] про визнання на ? частину нерухомого майна як на частку у спільній сумісній власності та на ? частину нерухомого майна в порядку спадкування за законом, зазначивши, що з 1987 року вона та [PERSON] проживали разом однією сім'єю без реєстрації шлюбу. На цей час [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі із [PERSON], який було офіційно розірвано 12.12.1990 року. Від цього шлюбу [PERSON] має доньку [PERSON]. Відповідач та [PERSON] зареєстрували шлюб 11.01.1992 року, про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу. Сумісних дітей не мають. Ще до реєстрації шлюбу вона із чоловіком купили житловий будинок за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Моторна №206 для сумісного проживання. Договір купівлі-продажу вищевказаного будинку від 12.03.1991 року було посвідчено нотаріально та зареєстровано у КП ДМБТІ у реєстровій книзі №435-57. Предметом цього договору був житловий будинок саманний, обкладений плиткою (літ.А-1) загальною площею 28,8 кв.м., житловою площею 14,1 кв.м., та наступні господарчі споруди: сарай шлакоблочний літ.Б, погріб шлакобетонний літ.В, вбиральня дощата літ.Г, колодязі №1, К, огородження дощаті №2-4, мостіння бетонне І. Інвентарна вартість домоволодіння на той момент становила 4017,00 крб. У вищевказаному договорі зазначено, що продаж було вчинено за 5000,00 крб. У дійсності продаж було вчинено за 13500,00 крб., що підтверджується розпискою продавця [PERSON]. Хоча покупцем у договорі було зазначено [PERSON], домоволодіння вони купували за сумісні гроші. Частина вартості домоволодіння була оплачена за рахунок складених грошей, які були кожним із них накопичені до цього, частина - за рахунок грошей, взятих у позику у третіх осіб, яку вони повертали із сумісного доходу на протязі кількох років потому. На даний час інвентаризаційна вартість складає 127508 грн. У 2000 році на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської [PERSON] народних депутатів №2120 від 17.08.2000 p., [PERSON] було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,1482 га, розташовану на території АНД району м. Дніпропетровська, вул. Моторна №206 для обслуговування житлового будинку 0,1000 га, для ведення особистого підсобного господарства 0,0482 га та видано Державний акт на право приватної власності на землю від 04.10.2000 року. [PERSON] помер 21.08.2009 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 25.08.2009 року. Не зважаючи на те, що вона із чоловіком проживали разом та зареєстровані за однією адресою, вона у встановлені законодавством строки подала до Дніпропетровської державної нотаріальної контори №4 заяву про прийняття спадщини. Вважає, що ? частка вищевказаного домоволодіння повинна належати їй на праві приватної власності як спільне майно подружжя, створене спільною працею, а 1/4 частка на праві спадкування після смерті її чоловіка. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~В судовому засіданні позивач за первісним позовом та її представник позовні вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити, надали суду пояснення аналогічні викладеним в змісті позовної заяви. Зустрічний позов визнали частково, в частині права відповідача на спадкування нерухомого майна в ? частині, окрім самовільно збудованих споруд. Представник відповідач проти позову заперечував частково, визнавав право на спадкування позивача лише в ? частині майна, зустрічний позов підтримав у повному обсязі та надав суду пояснення, аналогічні викладеним в ньому. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Представники третіх осіб четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації»до судового засідання не зявилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлені належним чином. Представник четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори надав суду заяву, в якій просить суд розглядати справу за відсутності представника та винести рішення на розсуд суду. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, а зустрічні позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 21 серпня 2009 помер [PERSON]. Сторони по справі є спадкоємцями першої черги та прийняли спадщину у встановленому законом порядку. Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина, яка складається з домоволодіння № 206 по вулиці Моторна у місті Дніпропетровську, яке належало йому на підставі договору купівлі-продажу від 12.03.1991 року, посвідченого четвертою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстром № 3-74 та земельної ділянки № 206 на якій розташоване це домоволодіння ( загальнодержавний кадастровий номер 1210100000:01:732:0013, площа 0,0482га та 1210100000:01:732:0014, площа 0,1000га) для ведення особистого підсобного господарства та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка належала йому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю № 031750 від 04.10.2000 року, що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до ч.1 ст.1278 ЦК України, частки кожного спадкоємця у спадщині рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. В даному випадку, суд приходить до висновку про необхідність застосування вищевказаної норми, оскільки померлий [PERSON] заповіту не залишив. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON], як спадкоємця першої черги, після смерті [PERSON] є обґрунтованими та законними та підлягають задоволенню в повному обсязі. В свою чергу позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково, в частині визнання за нею права власності, як за спадкоємцем також першої черги, на ? частину нерухомого майна. Суд вважає безпідставними вимоги відповідача щодо визнання права власності на ? частку майна як на частку у спільній власності подружжя, оскільки спірне домоволодіння було придбане спадкодавцем до реєстрації шлюбу, на час придбання вказаного домоволодіння норми Сімейного Кодексу, а також Закону України «Про власність», які регулюють правовий статус майна, придбаного чоловіком і жінкою за рахунок спільної праці під час перебування у фактичних шлюбних відносинах, не діяли. Зміни до ст. 61 СК України щодо правового статусу приватизованої земельної ділянки, діють з 21.01.2011 року, в той час як земельна ділянка спадкодавцем була приватизована у 2000 році. Належних та допустимих доказів тому, що майно спадкодавця істотно збільшилось у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат одного із подружжя відповідачем суду не надано. Судові витрати сторін взаємозаліковуються, оскільки їх вимоги задоволені частково.

Outcome: partial