Jurisdiction: civil
Date: 2012-01-24 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вищевказаним позовом, яким просила стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання повнолітнього [PERSON] у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку відповідача, починаючи з 08.10.2011 р. до закінчення навчання, тобто до 30.06.2014 р. Позивачка в обґрунтування своїх вимог за позовом зазначала, що 16.11.1991 р. між нею та [PERSON] було укладено шлюб. 08.10.1993 року від подружнього життя народився син [PERSON]. Проте в липні 1993 року подружжя фактично припинили шлюбні відносини та стали жити окремо. Відповідач по справі ніякої матеріальної допомоги на виховування сина не надає, батьківські обовязки не виконує. Син мешкає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Позивачці присвоєна третя група інвалідності у звязку з перенесеним у 2008 році інфарктом міокарда. Їй самостійно важко утримувати дитину. У 2010 році [PERSON] став студентом денної форми навчання Харківського національного університету імені [PERSON], термін навчання до 30.06.2014 р.. На підставі викладеного позивачка звернулася до суду із вищевказаним позовом. У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимог у повному обсязі, просивши суд про їх задоволення. Відповідач до судового засідання не зявився, повідомлявся про час та місце розгляду справи своєчасно та належним чином. Третя особа: [PERSON] надавав через канцелярію заяву про розгляд справи у його відсутності. За таких обставин суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, вислухав пояснення позивачки, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до абз. 1 п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів від 15.05.2006 року, обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обовязкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у звязку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] є батьками повнолітнього [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження ІV-ВЛ № 495566). Шлюб між сторонами розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 05.04.1994 року зроблено відповідний запис за № 225 (свідоцтво про розірвання шлюбу І-ВЛ № 254414). Згідно свідоцтва про зміну імені [PERSON] змінив імя на [PERSON], про що в книзі реєстрації зміни імені від 12.11.2009 р. зроблено відповідний актовий запис № 61, що підтверджується свідоцтвом серія 1-ВЛ № 004143, копія якого знаходиться в матеріалах справи. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06.07.2010 р. [PERSON] позбавлений батьківських прав відносно сина [PERSON]. Відповідно до ст. 166 ч.2 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обовязку щодо утримання дитини. Право на утримання виникає за умови продовження навчання. Згідно довідки Харківського національного університету імені [PERSON] від 30.09.2011 року [PERSON] дійсно є студентом другого курсу денної форми навчання історичного факультету. Термін навчання з 01.09.2010 р. по 30.06.2014 р.. Відповідно до ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітня дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу (ч.1). Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з яким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання (ч.3). Батьки зобовязані утримувати працездатних дітей, якщо вони продовжують навчання, адже у звязку з продовженням навчання можливість заробляти кошти для власного забезпечення істотно обмежена. При визначенні розміру аліментів, відповідно до вимог ст.ст. 182, 200 Сімейного кодексу України, суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей та непрацездатних членів сімї та інші обставини. Проте будь яких даних про наявність на утриманні відповідача інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сімї відповідачем суду не надано. Законом не встановлено межі визначення судом розміру аліментів на повнолітню дочку, сина. Суд визначає розмір аліментів в кожному конкретному випадку, виходячи з фактичних обставин справи. Потреба в матеріальній допомозі має бути повязаною з навчанням. В ч.2 ст. 200 Сімейного кодексу України зазначено, що при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд враховує можливість надання утримання другим з батьків. Закон рівною мірою покладає обовязок щодо утримання повнолітніх дочки, сина на обох з батьків. Тому при визначенні розміру аліментів суд бере також до уваги можливість надання утримання повнолітнього [PERSON] його матірю позивачкою [PERSON]. Але при цьому суд враховує, що мати дитини є інвалідом третьої групи. Таким чином, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд приходить до висновку, про можливість стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітнього [PERSON] на час його навчання в меншому розмірі ніж зазначено у позовній заяві та стягує аліменти в розмірі 1/4 частки доходу відповідача. Проте сторони мають можливість у випадку зміни обставин, зокрема при зміні матеріального становища як батьків, так і повнолітньої дитини, до закінчення нею навчання, звернутися до суду з позовом про зменшення або збільшення розміру аліментів. Згідно ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, Згідно зі ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах суми виплати за один місяць.

Outcome: partial