Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Головного управління юстиції у м. Києві, державного підприємства науково-дослідний виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за заповітом. Зазначав, що відповідно до заповіту від 26 лютого 2008 року [PERSON] заповів йому все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося та на все те, що на день його смерті буде належати йому. 11 лютого 2010 року [PERSON] помер. На день своєї смерті [PERSON] був власником квартири [ADDRESS]. Він звернувся до чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. 26 серпня 2010 року нотаріальною конторою йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за повітом, у звязку з тим, що ним не було надано правовстановлюючого документу на квартиру [ADDRESS]. Посилаючись на зазначенні обставини, просив визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS]. У подальшому було замінено первісного відповідача: державне підприємство науково-дослідний виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» на Київську міську раду та в якості співвідповідача по справі було залучено [PERSON] Крім того, у подальшому позивачем було уточнено позовні вимоги та позивач зазначав, що відповідно до ст. 1223 ЦК України він має право на спадкування за заповітом. Відповідно до ст. 1269 ЦК України він подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини та є таким, що прийняв спадщину після померлого [PERSON] Крім того, зазначав, що [PERSON], не маючи законних прав на квартиру [ADDRESS] згідно з договором купівлі-продажу незаконно передав квартиру у власність [PERSON], а останній незаконно передав у власність зазначену квартиру [PERSON] Посилаючись на зазначені обставини, просив визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом та витребувати у [PERSON] зазначену квартиру (а.с. 161-163, 210). Заперечуючи проти позову Київська міська рада зазначала, що відповідно до заповіту від 26 лютого 2008 року [PERSON] заповів все своє майно [PERSON] 11 лютого 2010 року [PERSON] помер. Чотирнадцята Київська державна нотаріальна контора правомірно відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки останній не надав правовстановлюючих документів на квартиру. До того ж, згідно з інформацією Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна право власності зареєстровано за [PERSON] на підставі рішення Брянківського міського суду Луганської області від 20 жовтня 2010 року. Посилаючись на зазначені обставини відповідач просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі (а.с. 108-109). Заперечуючи проти позову Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна зазначало, що на підставі рішення Брянківського міського суду Луганської області від 20 жовтня 2010 року право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] (а.с. 40-41). Заперечуючи проти позову [PERSON] зазначала, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 26 січня 2001 року [PERSON] передав у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Відповідно до договору купівлі-продажу зазначеної квартири від 2 березня 2011 року [PERSON] передав у власність [PERSON] спірну квартиру. 2 березня 2011 року її право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано у Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна. Таким чином вона є власником зазначеної квартири. Позивач стверджує, що спірна квартира повинна бути ним успадкована, що він вчинив усі дії як спадкоємець, однак, доказів того, що квартира належала на праві власності [PERSON] на момент його смерті не надав. Права власності на спірну квартиру позивач не набув, а тому жодних прав власника не набув. Жодної умови, яка б давала позивачеві скористатися можливістю, передбаченою ст. 392 ЦК України у позивача не має та не доведено. Крім того, відповідно до ст. 388 ЦК України витребувати майно у добросовісного наймача має право лише його власник і виключно з підстав, які наведено у зазначеній статті, а оскільки позивач не є власником квартири і ніколи ним не був, то його вимоги щодо витребування квартири є безпідставними та необґрунтованими. Виходячи з наведеного, просила у задоволенні позову відмовити у повному обсязі (а.с. 172-173, 228-229). Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази у їх сукупності, дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом установлено, що 26 лютого 2008 року [PERSON] склав заповіт на користь [PERSON], відповідно до якого заповів останньому все своє майно, де б воно не було і з чого воно б не складалося, і, взагалі, все те, що на день його смерті буде належати йому та на що він за законом буде мати право (а.с. 9). 11 лютого 2010 року [PERSON] помер (а.с. 11). Відповідно до ст. 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Статтею 179 ЦК України встановлено, що річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки. Особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу (ст. 396 ЦК України). Частинами 1, 5 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. 1 березня 2010 року [PERSON] звернувся до чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлого [PERSON] (а.с. 73). Відповідно до постанови від 16 серпня 2010 року у видачі свідоцтва про право на спадщину відмовлено у звязку з тим, що [PERSON] не надав правовстановлюючих документів на квартиру [ADDRESS] (а.с. 78). Відповідно до довідки Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна від 10 лютого 2012 року № 5519 згідно з даними бюро право власності на квартиру [ADDRESS] було зареєстровано: ? частина за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане радгосп комбінатом «Пуща-Водиця» 19 квітня 1994 року; ? частина за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого третьою Київською державною нотаріальною конторою 17 жовтня 2002 року. Далі право власності згідно рішення Брянківського міського суду Луганської області від 20 жовтня 2010 року було визнано за [PERSON], від [PERSON] право власності на зазначену квартиру перейшло до [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 26 січня 2011 року, від [PERSON] право власності на зазначену квартиру перейшло до [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 2 березня 2011 року (а.с. 224). Виходячи з наведеного, на момент смерті спадкодавця [PERSON], останньому належала на праві власності квартира [ADDRESS]. Оскільки судом установлено, що позивач у встановленому законом порядку прийняв спадщину, яка відкрилася внаслідок смерті [PERSON] (а.с. 73), у складі спадщини була спірна квартира (а.с. 224), а тому згідно норм ст. 396, ч. 5 ст. 1268, ч.ч. 1, 2 ст. 1296 ЦК України у [PERSON] виникли речові права на спадкову квартиру право володіння та право користування нею, і він може вимагати захисту цих прав, в тому числі і шляхом предявлення віндикаційного позову. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Судом установлено, що право власності згідно рішення Брянківського міського суду Луганської області від 20 жовтня 2010 року було визнано за [PERSON]; від [PERSON] право власності на зазначену квартиру перейшло до [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 26 січня 2011 року; від [PERSON] право власності на зазначену квартиру перейшло до [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 2 березня 2011 року Так, відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 2 березня 2011 року [PERSON] передав у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS] (а.с. 174-176). Разом з тим, відповідно до ухвали Брянківського міського суду Луганської області від 13 грудня 2011 року заяву [PERSON] про перегляд рішення Брянківського міського суду Луганської області від 20 жовтня 2010 року за нововиявленими обставинами задоволено. Рішення Брянківського міського суду Луганської області від 20 жовтня 2010 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, яким визнано дійсним договір позики грошової суми, укладений між [PERSON] і [PERSON], визнано дійсним договір про порядок зміни «позичальником» способу виконання договору позики від 30 вересня 2010 року та визнано за [PERSON] право власності на обєкт нерухомості квартиру [ADDRESS] скасовано (а.с. 205). Ухвалою Брянківського міського суду Луганської області від 13 грудня 2011 року провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання дійсними договорів, визнання права власності на обєкт нерухомості закрито (а.с. 204). Оскільки ухвалою Брянківського міського суду Луганської області від 13 грудня 2011 року рішення Брянківського міського суду Луганської області від 20 жовтня 2010 року, яким визнано право власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON], скасовано за нововиявленими обставинами, позивач у встановленому законом порядку прийняв спадщину і в нього виникло право на спадкову квартиру, а право власності на спірну квартиру було незаконно визнано за [PERSON], була незаконно відчужена останнім і вибула з володіння позивача поза його волею і на даний час перебуває у власності [PERSON], суд дійшов висновку про задоволення позову та визнання за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом і витребування у [PERSON] квартири [ADDRESS] та повернути її [PERSON]

Outcome: approved