Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-26 00:00:00

У січні 2011 року позивачі звернулися до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк Надра, третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], про захист прав споживачів, визнання недійсним кредитного договору, договору поруки та договору іпотеки. В обґрунтування своїх позовних вимог у позовній заяві, з урахуванням уточнень, позивачі посилалися на те, що 10.05.2007 року між [PERSON] та відповідачем було укладено кредитний договір №8/2007/840-к/970-н. Відповідно до умов кредитного договору, позивачу [PERSON] було надано кредит в сумі 82 000,00 доларів США строком до 20.04.2023 року із відсотковою ставкою 12,49% річних. Кредит було надано для придбання житла (п. 1.2 кредитного договору). В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між [PERSON] та відповідачем було укладено договір іпотеки №970-н/1 від 10.05.2007 р., посвідчений ПН ДМИО [PERSON] за реєстровим №1707. У зв'язку із посвідченням договору іпотеки, нотаріусом було накладено заборону відчуження № 186 від 10.05.2007 р. предмету іпотеки (квартири за адресою: [ADDRESS]). Також між [PERSON] та відповідачем було укладено договір поруки №1 від 10.05.2007 р., відповідно до якого [PERSON] поручився перед банком за виконання кредитних зобов'язань [PERSON] Позивачі вважають, що Кредитний договір, Договір поруки та Договір іпотеки не відповідають вимогам діючого законодавства і підлягають, як правочини, визнання недійсними. З урахуванням викладеного просили суд, визнати недійсним кредитний договір 8/2007/840-к/970-н від 10.05.2007 року, укладений між [PERSON] та ПАТ КБ Надра; визнати недійсним договір поруки №1 від 10.05.2007 року, укладений між [PERSON] та ПАТ КБ Надра; визнати недійсним договір іпотеки №970-н/1 від 10.05.2007 року, укладений між [PERSON] та ПАТ КБ Надра, посвідчений ПН ДМНО [PERSON], реєстровий №1707 та стягнути судові витрати з відповідача. В судове засідання позивачі та їх представник не зявилися, про час і місце його проведення повідомлялися належним чином. Представник відповідача у судове засідання не зявився, у попередніх засіданнях позов не визнавав, посилаючись на те, що банком було виконано всі вимоги за кредитними зобовязаннями, суду надав свої заперечення. Третя особа у судове засідання не зявилася, про час і місце його проведення повідомлялася належним чином, причину неявки суду не повідомила. Дослідивши надані докази, суд приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що 10.05.2007 року між ВАТ КБ "Надра" та [PERSON] був укладений Кредитний договір №8/2007/840-к/970-н. Відповідно до умов кредитного договору, позивачу [PERSON] було надано кредит в сумі 82 000,00 доларів США строком до 20.04.2023 року із відсотковою ставкою 12,49% річних. Також між [PERSON] та відповідачем було укладено договір поруки №1 від 10.05.2007 р., відповідно до якого [PERSON] поручився перед банком за виконання кредитних зобов'язань [PERSON] Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання сторонами. Згідно ст. 627 ЦК України та ст.6 ЦК України сторони Є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Саме укладання Кредитного договору та настання правових наслідків, обумовлених цим договором свідчать про наявність об'єктивно вираженого волевиявлення учасників правочину. Конкретний зміст договору і перелік усіх його істотних умов були визначені за згодою сторін. Для отримання кредиту позивачем [PERSON] власноруч заповнював анкету-заяву клієнта на отримання кредиту, який видається в іноземній валюті у розмірі 82 000 доларів США 00 центів з метою придбання житла. Це свідчить про те, що між сторонами було досягнуто домовленості відносно істотних умов Кредитного договору, які передбачено ст. 638 ЦК України. Згідно до ст.36 Закону України "Про [PERSON] України" офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється [PERSON] Банком України. Відповідно до ст.8 Декрет Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" для валютних операцій використовуються валютні (обмінні) курси іноземних валют, виражені у валюті України, курси валютних цінностей в іноземних валютах, а також у розрахункових (клірингових) одиницях. Зазначені курси встановлюються [PERSON] банком України за погодженням з Кабінетом Міністрів України. Згідно Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого Постановою Правління [PERSON] Банку України від 12 листопада 2003 року № 496, офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долару США, установлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют станом на останню дату. Виходячи із змісту статей 1046, 1054 ЦК України відповідальність за валютні ризики лежить саме на позичальнику. Крім того, відповідно до п.2, ст. 1056 ЦК України, Позичальник мав право відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця до встановленого договором строку його надання, тобто до 10.05.2007 року, коли [PERSON] отримав готівку. Те, що Позивач не скористався наданим йому правом свідчить про те, що він, на момент укладення Кредитного договору, погоджувався з усіма його умовами та не вважав їх такими, що порушують його інтереси або є несправедливими. Також просимо суд звернути увагу на те, що після укладання Кредитного договору між ВАТ КБ "Надра" та [PERSON], останній виконав свої договірні зобов'язання, що також підтверджує його волевиявлення. Саме укладання Кредитного договору та настання правових наслідків, обумовлених цим договором (отримання коштів, придбання квартири) свідчать про наявність об'єктивно вираженого волевиявлення учасників правочину та про те, що між сторонами досягнуто домовленості відносно всіх умов зазначеного договору. Навряд чи можна вважати справедливим та добросовісним визнання недійсним договору, за яким Позивач свідомо отримав кредит, щоб скористатися коштами, а потім уникнути зобов'язань. Споживачу (позичальнику) під час укладення договору було надано всю можливу і необхідну інформацію для здійснення свідомого вибору. Договором було чітко визначено валюту зобов'язання (гривня), обов'язки позичальника за договором: річну відсоткову ставку, комісію за надання кредиту, суму грошових коштів для погашення заборгованості за кредитом, черговість погашення заборгованості за кредитом, позичальник в заяві-анкеті на отримання кредиту підтвердив ту обставину, що його було ознайомлено з тарифами банку і він згоден їх виконувати. Згідно Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ, які виникають з кредитних правовідносин (2009-2010 рр.) від 07.10.2010 р. застосування Закону України Про захист прав споживачівдо спорів, які виникають з кредитних правовідносин, можливе в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови отримання кредиту, типи відсоткової ставки, валютні ризики, процедура виконання договору тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають кредитні правовідносини, тому до спорів щодо виконання цього договору цей закон не може застосовуватись, а застосуванню підлягає спеціальне законодавство в системі кредитування. Статтею 23 Закону України Про захист прав споживачіввстановлено відповідальність за невиконання його вимог, яка не передбачає можливість визнання договору недійсним. Згідно ст.ст. 627, 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Законодавством чітко врегульовані підстави для визнання недійсними угод. Так, відповідно до статей 203, 204 ЦК України підстави і наслідки недійсності правочину можуть бути передбачені винятково законами. Підписаний кредитний договір свідчить про вільне волевиявлення сторін Банку і [PERSON], яке відповідало внутрішній волі останнього. Отже, позивачами не подано жодного доказу на підтвердження порушень Закону України Про захист прав споживачівчи будь-якого іншого закону, а у позові містяться лише посилання на норми вказаного закону, без наведення фактів його порушення. Таким чином, Договір та договір поруки, яким забезпечується виконання основного зобов'язання не можуть бути визнані недійсними, адже, були вчинені у відповідності до вимог чинного законодавства. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між [PERSON] та відповідачем було укладено договір іпотеки №970-н/1 від 10.05.2007 р., посвідчений ПН ДМИО [PERSON] за реєстровим №1707. У зв'язку із посвідченням договору іпотеки, нотаріусом було накладено заборону відчуження № 186 від 10.05.2007 р. предмету іпотеки: квартири за адресою: [ADDRESS]. Проте, суд вважає що у задоволенні цієї вимоги слід також відмовити, оскільки 10.05.2007 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Калинова, 98/100. Після укладення договору купівлі-продажу, тобто після того, як [PERSON] придбав квартиру було укладено договір іпотеки №970-н/1. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, за викладених обставин, суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог позивачів. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed