Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-01 00:00:00

У вересні 2011 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди, в якому зазначав, що 27 липня 2009 року відповідач подала до Шевченківського районного суду м. Києва позов до нього, про позбавлення батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначала, що він не є біологічним батьком [PERSON], у нього є батько,%кий надає допомогу сину по мірі можливості, і у звязку з цим просила суд позбавити його батьківських прав. Отримавши копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви 2додатками, він вимушений був звернутися до Юридичної компанії «УкрПраво» з метою представлення його інтересів в суді у даній справі, оскільки позовні вимоги [PERSON] були незаконними, безпідставними та необгрунтованими. У звязку із викладеним 27 серпня 2009 року між ним та Юридичною компанією «УкрПраво» було укладено договір доручення, згідно якого він, як довіритель, доручив, а повірений зобовязався за винагороду від імені і за рахунок довірителя вчинити наступні юридичні дії: ведення в Шевченківському районному суді м. Києва справи, за позовом [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Справа за позовом [PERSON] розглядалася у Шевченківському районному суді м. Києва. Протягом розгляду справи представниками повіреного було вчинено ряд юридичних дій від його імені щодо розгляду вказаної справи. 24 лютого 2011 року рішенням Шевченківського районного суду м. Києва в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено повністю. Станом на 31 травня 2011 року рішення суду набрало законної сили. За договором доручення, виконання юридичних дій повіреним здійснювалось від його імені, за плату, розмір якої встановлено договором. Після закінчення розгляду справи було складено звіт про виконання договору доручення, в якому зазначено юридичні дії, які були вчинені повіреним від його імені та за його рахунок. Крім того було підписано акт - приймання-передачі за договором доручення, згідно якого повіреним виконано всі необхідні юридичні дії за договором. Розмір збитків, тобто витрат які він поніс для відновлення свого порушеного права, як батька, становить 6750 грн. В даній ситуації, [PERSON] в судовому порядку, незаконно та безпідставно, оспорювала його цивільне немайнове право, як батька дитини, закріплене ст.. 133 СК України. Рішенням суду їй було відмовлено в задоволенні вимог. У звязку із оспорюванням цивільного немайнового права, ним були понесені збитки, необхідні для його захисту. Крім матеріальної шкоди, незаконними та необгрунтованими вимогами [PERSON] йому завдано також і моральної шкоди, яку він оцінює в 1700 грн. У звязку з порушенням відповідачем його особистих немайнових прав, та з посиланням на положення ст.. ст.. 23, 1166, 1167 ЦК України позивач просив стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду в розмірі - 6750 грн., моральну шкоду - 1700 грн., стягнути з відповідача судові витрати у справі. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечував, посилаючись на необґрунтованість позову, та відсутністю неправомірних дій відповідача по відношенню до позивача, просив у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, суд знаходить, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав. За правилами ч. 1 ст.. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування. У відповідності до ч. 1 ст.. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Положеннями ч. 1 ст. 1167 цього Кодексу передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті Як вбачається із матеріалів справи 24.07. 2009 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. 07 серпня 2009 року на підставі ухвали судді Шевченківського районного суду м. Києва було відкрито провадження у вказаній справі. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 24 лютого 2011 року у задоволенні позову [PERSON] відмовлено. 27 серпня 2009 року між позивачем та Юридичною компанією «УкрПраво» було укладено договір доручення, згідно якого він, як довіритель, доручив, а повірений зобовязався за винагороду від імені і за рахунок довірителя вчинити наступні юридичні дії: ведення в Шевченківському районному суді м. Києва справи, за позовом [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Після закінчення розгляду справи 10 червня 2011 року було складено звіт про виконання договору доручення, в якому зазначено юридичні дії, які були вчинені повіреним від імені позивача та за його рахунок. Крім того було підписано акт - приймання-передачі від 10 червня 2011 року за договором доручення, згідно якого повіреним виконано всі необхідні юридичні дії за договором. Розмір витрат на правову допомогу становить 6750 грн., що підтверджується рахунками наданими представником позивача. У відповідності до ст.. З ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом установлено, що відповідач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, це є її конституційним та законним правом, незалежно від того яке рішення ухвалив суд. Тобто в даному випадку відсутній факт неправомірності дій відповідача, які призвели до настання шкоди заподіяної [PERSON] Крім того, розмір матеріальної шкоди в сумі 6750 грн., яку зазначає позивач, на думку суду є витратами на правову допомогу і останній не був позбавлений права на відшкодування цих витрат при розгляді справи у Шевченківському районному суді м. Києва відповідно до положень ст.. 84 ЦПК України. За таких обставин суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в частині відшкодування матеріальної шкоди. Відмовляючи в позові щодо відшкодування матеріальної шкоди, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог стосовно відшкодування моральної шкоди, оскільки ці вимоги є похідними від первісних вимог. Враховуючи наведені обставини та

Outcome: dismissed