Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-11 00:00:00

29 березня 2011 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю Топфармінг, в якій просив суд у звязку з невиконанням орендарем умов договорів розірвати договори оренди земельної ділянки №\~14 від 10.10.2007 року та №\~205 від 17.09.2008 року, стягнути з відповідача недоплачену орендну плату і пеню за прострочення виплати орендної плати в загальній сумі 5\~705,09 грн., завдану порушенням прав моральну шкоду в сумі 500,00 грн., а також стягнути судові витрати. Як на підставу своїх вимог посилався на наступне: З 15.02.2008 року набув чинності договір оренди земельної ділянки №\~14 від 10.10.2007 року. З 29.01.2009 року набув чинності договір оренди земельної ділянки №\~205 від 17.09.2008 року. За вказаними договорами відповідач набув право користування належними на праві власності позивачеві земельними ділянками строком на десять років. Позивач бажає розірвати ці договори у звязку з систематичним невиконанням відповідачем покладених на нього обовязків в частині дотримання строків та розмірів оплати орендної плати, здійсненням не передбачених договором відрахувань, а також у звязку з тим, що передбачений в договорі розмір орендної плати як 2% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки не відповідає нормам чинного законодавства України. В судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги в повному обсязі, наполягали на їх задоволенні із зазначених вище підстав. Представники відповідача директор [PERSON] та представник за довіреністю\~[PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечували з тих підстав, що відповідач у повному обсязі та своєчасно здійснював виплату орендної плати, а також посилалися на те, що передбачений Указом Президента України від 02.02.2002 року №\~92/2002 із змінами від 19.08.2008 року розмір орендної плати як 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, носить рекомендований характер, в той час як товариство починаючи з 2008 року фактично здійснювало оплату орендної плати в розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, незважаючи на те, що в договорі №\~14 від 10.10.2007 року і зазначено інший розмір орендної плати, оскільки договір укладався до прийняття відповідних змін до Указу Президента України. Відповідач надав до суду письмові заперечення та розрахунки розмірів орендної плати, належним чином завірені копії документів, що підтверджують виплати з орендної плати, в тому числі і в натуральній формі, які судом долучені до матеріалів справи. Суд, заслухавши пояснення сторін, а також дослідивши та проаналізувавши письмові матеріали справи, встановив такі обставини і відповідні до них правовідносини: 10.10.2007 року між позивачем та відповідачем було укладено договорів оренди земельної ділянки №\~14, який набув для сторін чинності з моменту його державної реєстрації 15.02.2008 року (а.с. 16-17) . За умовами цього договору позивач передав, а відповідач прийняв строком на 10 років в платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 5,9 га та зобовязався сплачувати на користь позивача у грошовій, натуральній або відробітковій формі орендну плату в розмірі 2% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки з урахуванням її щорічної індексації, при цьому 50% орендної плати сплачувати до 15 травня та 50% до 15 грудня кожного року (а.с. 18-19, 20, 21) . На момент укладення договору та на момент набуття ним чинності для сторін у відповідності до п.\~1 Указу Президента України Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян - власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)від 02.02.2002 року в редакції від 13.09.2002 року, було визнано одним із пріоритетних завдань пореформеного розвитку аграрного сектора економіки забезпечення підвищення рівня соціального захисту сільського населення, зокрема шляхом запровадження плати за оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення, земельних часток (паїв) у розмірі не менше 1,5 відсотка визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, земельної частки (паю) та поступового збільшення цієї плати залежно від результатів господарської діяльності та фінансово-економічного стану орендаря. Так чином на момент укладення та набуття чинності договором оренди №\~14 розмір орендної плати в повній мірі відповідав положенням законодавства України. 17.09.2008 року між позивачем та відповідачем було укладено договорів оренди земельної ділянки №\~205, який набув для сторін чинності з моменту його державної реєстрації 29.01.2009 року (а.с. 22 23). За умовами цього договору позивач передав, а відповідач прийняв строком на 10 років в платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 6,1626 га та зобовязався сплачувати на користь позивача у грошовій, натуральній або відробітковій формі орендну плату в розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки з урахуванням її щорічної індексації, при цьому 50% орендної плати сплачувати до 15 травня та 50% до 15 грудня кожного року (а.с.24-25, 26, 27, 28). На момент укладення та набуття чинності цим договором розмір орендної плати, передбачений договором, відповідав законодавчо встановленому розміру на рівні не нижче 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Відповідно до Порядку проведення індексації грошової оцінки земель, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2000 року №\~783, грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення індексується станом на 1 січня поточного року на коефіцієнт, що визначається за формулою: Кі = [І - 10] : 100, де І - середньорічний індекс інфляції року, за результатами якого проводиться індексація. Якщо значення Кі не перевищує одиниці, індексація не проводиться. З урахуванням середньорічних темпів росту індексів інфляції, індекси для визначення розміру орендної плати в 2007, 2008, 2009, 2010, 2011 роках становили 2,623 на 01 січня 2008 року, 3,022 на 01 січня 2009 року та 3,2 на 01 січня 2010 та 2011 року (а.с. 43-45). Перевіривши розрахунки, подані відповідачем, суд встановив, що з урахуванням базової нормативної грошової оцінки земельної ділянки, зазначено у договорах №\~14 та №\~205, за весь час користування земельними ділянками відповідач був зобовязаний сплатити на користь позивача 7519,59 грн. за договором №\~14 та 6011,69 грн. за договором №\~205, а всього 13531,28 грн. З наданих відповідачем копій виконавчого листа по справі №\~2-129/1990 від 03.08.2001 року ( а.с. 53), заяви позивача від 04.08.3009 року (а.с. 54), видаткових касових ордерів (а.с. 55), відомостей на видачу товарів у рахунок паю (а.с. 56-65), видаткових накладних (а.с. 64, 65, 66-67, 68-71, 72-76) судом встановлено, що відповідач сплатив на користь позивача 14472,21 грн., тобто має місце переплата орендної плати з боку відповідача в розмірі 940,23\~грн. При цьому судом були досліджені вищезазначені документи на предмет порушення строків виплати орендної плати та встановлено, що розрахунки з позивачем по орендній платі проводилися вчасно. Що стосується посилання позивача на те, що відповідач здійснював не передбачені договором відрахування, то суд, перевіривши усі обставини та види виплат встановив, що відповідач утримував з нарахованої орендної плати податок з доходів громадян, який в подальшому спрямовувався до Державного бюджету України, що в повній мірі відповідає положенням Закону України Про податок з доходів фізичних осіб та Податковим Кодексом України. Так чином, перевіривши усі обставини, на які посилався позивач, як на підставу своїх позовних вимог, суд доходить до висновку, що вищезазначені обставини не підтверджуються доказами по справі, у звязку з чим не можуть прийматися судом як доведені. Відповідно до ст.\~651 Цивільного Кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Згідно з положеннями договорів оренди №\~14 та №\~205 дія договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обовязків, передбачених договором. У звязку з відсутністю порушень обовязків, передбачених договором, з боку відповідача, суд не знаходить передбачених законом або договором підстав для розірвання цих договорів. Відповідно до ст.\~611 ЦК України, сплата неустойки допускається лише за умови порушення зобовязання, у звязку з чим вимога про стягнення на користь позивача пені задоволенню не підлягає через відсутність порушення зобовязань з боку відповідача. Що стосується вимоги про відшкодування моральної шкоди, то суд зазначає, що у відповідності до ст.\~23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Позивачем не доведено порушення його прав з боку відповідача, у звязку з чим вимога про відшкодування моральної шкоди, завданої таким порушенням, задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed