Jurisdiction: civil
Date: 2012-02-20 00:00:00

Позивач в січні 2011 року звернувся до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] акціонерного товариства ОТП Банкв особі відділення Центральне АТ ОТП [PERSON] в м. Дніпропетровську, [PERSON], треті особи Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], Товариство з обмеженою відповідальністю Експрес Сервіс, [PERSON] банк України про захист прав споживачів шляхом визнання кредитного договору та додаткового договору до нього, договору іпотеки, договору поруки недійсними та застосування наслідків недійсності правочинів. В ході розгляду справи позовні вимоги були уточнені. В обґрунтування своїх позовних вимог в позовній заяві та уточненій позовній заяві позивач посилався на те, що 25.01.2007 року між ЗАТ ОТП [PERSON], правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство ОТП Банкта ним [PERSON] був укладений кредитний договір № ML -302/011/2007, відповідно до якого він отримав кредит в іноземній валюті в розмірі 33500 доларів США, в порядку і на умовах зазначених в кредитному договорі. Того ж дня він уклав договір №302/66/07 про відкриття та обслуговування банківського рахунку в іноземній та національній валюті, для фізичних осіб та додаткову угоду до нього, за умовами якого банк відкриває йому поточний рахунок та здійснює його розрахунково-касове обслуговування з правом договірного списання з рахунку для погашення кредитних зобовязань та кредитним договором, та договір №302/66/071 про кредитування поточного рахунку ( овердрафт), згідно до якого Відповідач надав йому овердрафт шляхом кредитування поточного рахунку, а він зобовязується прийняти кредит, використати його належним чином та повернути його та сплатити плату за його користування. 25 січня 2007 року він отримав кредит у доларах США в сумі 33500,00. 25 січня 2007 року між ним та Банком був укладений договір іпотеки №PLC-302/011/2007, за умовами якого для забезпечення повного і своєчасного виконання ним боргових зобовязань по сплаті будь-яких сум, що виникають згідно з положенням Кредитного договору, як іпотекодавець він надав Банку в іпотеку квартиру [ADDRESS]. Договір іпотеки був посвідчений нотаріально приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] Крім того між Банком та [PERSON] 25 січня 2007 року було укладено договір поруки № SR-302/011/2007. За умовами договору поруки [PERSON], як поручитель зобовязується відповідати за повне та своєчасне виконання [PERSON] його боргових зобовязань в повному обсязі, як солідарний боржник. Також 16 лютого 2009 року між ним та Банком було укладено додатковий договір №1 до Кредитного договору, яким змінювалися умови повернення кредиту та сплати відсотків за його користування. Він має заборгованість по сплаті платежів за кредитним договором, яка станом на 25 листопада 2010 року складає 24938,48 доларів США. Однак восени 2010 року проаналізувавши положення Кредитного договору з урахуванням додаткових договорів до нього та отримавши юридичну консультацію, він дійшов висновку про те, що він не відповідає чинному законодавству України, зокрема порушує його права як споживача банківських послуг, у звязку з чим він є недійсним. Кредитний договір з урахуванням Додаткового договору суперечить актам цивільного законодавства України, а саме: частин четвертої та пятої ст.11, ст.18 Закону України Про захист прав споживачів, а тому має бути визнаний недійсним. Банк безспірно порушив його права, що в розумінні Закону України Про захист прав споживачає нечесною підприємницькою практикою. Обовязковість укладання договору про кредитування поточного рахунку (Овердтрафт) чи договору про надання банківських послуг ( пакет Базовий) та укладання інших правочинів на вимогу Банку чинним законодавством не було передбачено, а витрати на їх укладання та виконання в складі сукупної вартості кредиту для споживача, зокрема ні в Кредитному договорі, ні у графіку повернення кредиту та сплати відсотків не передбачено. Банк порушив право його вибору, навязав послуги, від яких він не міг відмовитися, що прямо визначено ст.21 Закону України Про захист прав споживачів. Крім того, [PERSON], ігноруючи положення Кредитного договору, відсотки вираховував неправильно: робив періоди нарахування виходячи із періодів дії ставки FIDR без фіксування її на конкретну дату, яка визначається кредитним договором, чим порушив його права, зловживає своїми правами та ігнорує положення Кредитного договору. Окрім того, кредит було видано в валюті, а єдиним законним засобом платежу, який застосовується при проведені розрахунків між резидентами та території України є гривня. Просив суд: визнати недійсним кредитний договір № ML -302/011/200, укладений між Закритим акціонерним товариством ОТП Банкта [PERSON] 25 січня 2007 року, з усіма змінами ( додатковими договорами) до нього; застосувати наслідки недійсності правочину кредитного договору № ML -302/011/2007, укладеного 25 січня 2007 року між Закритим акціонерним товариством ОТП Банкта [PERSON], шляхом зарахування сум процентів за користування кредитом у розмірі 14357 доларів США та 92 цента, фактично сплачених на підставі зазначеного недійсного кредитного договору, в суму фактично провернутого [PERSON] кредиту за таким кредитним договором та визнання відсутньою заборгованість з повернення кредиту у розмірі 14357 доларів США та 92 цента; визнати недійсним договір іпотеки №PLC-302/011/2007, укладений між закритим акціонерним товариством ОТП Банкта [PERSON] 25 січня 2007 року; застосувати наслідки недійсності правочину договору іпотеки № PLC-302/011/2007 , укладеного 25 січня 2007 року між закритим акціонерним товариством ОТП [PERSON] та [PERSON]; зняти заборону відчуження нерухомого майна - квартири [ADDRESS] у м. Дніпропетровськ, що належить [PERSON], накладену 25 січня 2007 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованому в реєстрі за №11, у звязку із посвідченням 25 січня 2007 року договору іпотеки № PLC-302/011/2007, укладеного 25 січня 2007 року між закритим акціонерним товариством ОТП Банкта [PERSON]; вилучити запис з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна про заборону відчуження нерухомого майна квартири [ADDRESS], що належить [PERSON], внесений 25 січня 2007 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], у звязку з накладанням заборони відчуження, зареєстрований в реєстрі за №11; виключити з Державного реєстру іпотек запис про обтяження іпотекою квартири [ADDRESS], яке було накладено у звязку з нотаріальним посвідченням договору іпотеки №PLC-302/011/2007 від 25.01.2007 р., укладеного між закритим акціонерним товариством ОТП [PERSON] та [PERSON], реєстровий номер 421; визнати недійсним договір поруки №SR-302/011/2007, укладений між закритим акціонерним товариством ОТП Банкта [PERSON] 25 січня 2007 року та покласти судові витрати на відповідача. В попередньому судовому засіданні 14 вересня 2011 року представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд позов задовольнити. В подальшому відповідно до листа від 07 лютого 2012 року позивач заявив клопотання щодо слухання справи в його відсутності на підставі поданих документів та просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача ПАТ ОТП Банкв попередньому судовому засіданні, яке відбувалося 14 вересня 2011 року позовні вимоги не визнав просив суд в задоволені позову відмовити, оскільки заявлені позовні вимоги не ґрунтуються на законі. В подальшому в судові засідання не зявився. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилася. Про час і місце слухання справи повідомлялась належним чином. Про причину неявки суд не повідомила. Третя особа Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявилася. Відповідно до заяв просила розглядати справу без її участі. Відповідно до пояснення від 15.04.2011 року ( а.с.103-104) вказала, що при вчинені нотаріальних дій вона суворо дотримувалася вимог чинного законодавства для забезпечення законності вчинюваних нею нотаріальних дій, а також не допущення порушення прав та законних інтересів сторін. Представник третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю Експрес Сервісв судове засідання не зявився. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином. Представник третьої особи [PERSON] банк України в судове засідання не зявився. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином. Відповідно до заяв просило розглядати справу в їх відсутності. Відповідно до наданих пояснень ( а.с. 182-184) вказали, що єдиною правовою підставою для виконання всіх без винятку зобовязань за кредитним договором в іноземній валюті ( зокрема, щодо надання банком кредиту в іноземній валюті та повернення позичальником сум кредиту в іноземній валюті та відсотків за користування кредитом) є наявність у банку банківської ліцензії та відповідного письмового дозволу, отриманих у встановленому порядку. Суд, вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача ПАТ ОТП Банкв попередньому судовому засіданні , дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі Кредитного договору № ML -302/011/2007 від 25.01.2007 року ЗАТ ОТП [PERSON] , правонаступником якого на підставі п.1.3 Статуту є Публічне акціонерне товариство ОТП [PERSON], надав кредит [PERSON] в сумі 33500 доларів США . Відповідно до п. 2. Кредитного договору [PERSON] надає Позичальнику кредит, а Позичальник приймає його за наступних умов: розмір кредиту , валюта кредиту -33500 доларів США; цільове використання кредиту придбання нерухомого майна; дата остаточного повернення кредиту 25 січня 2022 року; поточний рахунок 2620 6 201729042; розмір платежу 186,12 доларів США + сума нарахованих процентів на дату платежу. Згідно п.3 сторони домовилися, що для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватися плаваюча процентна ставка: фіксований відсоток + FIDR, фіксований відсоток 5,49 % ( а.с.30). Згідно до договору №302/66/07 про відкриття та обслуговування банківського рахунку в іноземній валюті для фізичних осіб від 25 січня 2007 року між ЗАТ ОТП Банкі [PERSON] останньому на підставі заяви був відкритий поточний рахунок №2620 6 201729042 ( а.с.43). Згідно до додаткової угоди №1 до Договору №302/66/07 про відкриття та обслуговування банківського рахунку в іноземній та національній валюті для фізичних осіб від 25/01/07р. [PERSON] доручив Банку здійснювати договірне списання з поточного рахунку ( а.с.44). 25.01.2007 року між ЗАТ ОТП Банкі [PERSON] був укладений договір №302/66/071 про кредитування поточного рахунку (овердрафт). Відповідно до якого ЗАТ ОТП БАНК надав [PERSON] овердрафт шляхом кредитування поточного рахунку, а останній зобовязався прийняти кредит, використати належним чином та повернути його та сплатити плату за його користування. 25.01.2007 року між ЗАТ ОТП Банкта [PERSON] був укладений іпотечний договір №PCL-302/011/2007, згідно до п.3.1 якого, предметом іпотеки є квартира, що знаходиться [ADDRESS], що належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі - продажу посвідченого 25.01.2007 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим №412( а.с.38-40). Відповідно до договору поруки № SR-302/011/2007 від 25.01.2007 року укладеним між ЗАТ ОТП Банкі [PERSON], остання зобовязується відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобовязань перед кредитором за Кредитним договором, в повному обсязі таких зобовязань ( а.с.41-42). Відповідно до п.2.1.1 Додаткового договору №1 до кредитного договору № ML -302/011/2007 від 16 лютого 2009 року на період з 17 лютого 2009 року по 01 січня 2010 року для розрахунку процентів за користування Кредитом буде використовуватись плаваюча процентна ставка в наступному розмірі: фіксований відсоток 2,48% ( а.с.36-37). Відповідач [PERSON] суму кредиту використав ( а.с.35) . Обґрунтовуючи позовні вимоги щодо недійсності кредитного договору, договору поруки, іпотечного договору, позивач в позовній заяві і представник позивача в судовому засіданні посилалися на порушення його права як споживача банківських послуг, а саме ненадання письмової інформації про кредитні умови, обовязковість укладання договору страхування від нещасного випадку, договору овердрафту, та укладання договору в іноземній валюті, валюті відмінній від гривні України, та використання іноземної валюти за спірним договором, як засобу платежу, що є порушенням ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю. Щодо заявлених позовних вимог та визнання недійсними договорів в звязку з порушення права позивача, як споживача банківських послуг, а саме не надання письмової інформації про кредитні умови, обовязковість укладання договору страхування від нещасного випадку, договору овердрафту то, згідно до ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема , свобода договору, яка полягає у визнанні субєктом цивільного права можливості укладати договори ( або утриматись від укладання договорів) і визначати їх зміст на свій розсуд відповідно до осягненої з контрагентом домовленості. Відповідно до ст.ст. 6,627 ЦК України сторони є вільними укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв, ділового обороту, вимог розумності і справедливості. В судовому засіданні встановлено, що ПАТ ОТП [PERSON] пропонує позичальникам різні умови кредитування, включаючи пропозицію укласти кредит як в національній валюті гривні, так і в іноземній валюті доларах США, як з фіксованою ставкою так із плаваючою. Умови кредитування досить різноманітні. Вибір умов кредитування залежить від бажання самого позичальника , який ознайомившись з ними, сам визначає строк кредитування ( із запропонованих), розмір та валюту кредиту ( у відповідній письмовій заяві). Отже позивач мав можливість приймати участь у визначені умов договору і в разі якщо умови кредитування, не підходили [PERSON], він мав можливість укласти кредитний договір з іншим банком або фінансовою установою. Також відповідач в своїх запереченнях на позовну заяву вказав, про те, що повна інформація, щодо умов кредитування є загальнодоступною та міститься на інформаційних стендах в кожному відділенні АТ ОТП [PERSON], а також в мережі Internet за адресою: http://www .otpbank. com. ua, також зазначену інформацію можна отримати зателефонувавши до довідкового центру Банку за номером телефону, який теж міститься на сайті Банку, працює цілодобово та є безоплатним. Згідно до ч.2 ст.1056 ЦК України Позивач мав можливість відмовитись від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це [PERSON]. Окрім того, відповідно до п.6 ст.14 Закону України Про захист прав споживачіву позивача існувала можливість в 14-денний термін відмовитись від кредиту, проте цим правом він не скористався. Щодо заявлених позовних вимог про визнання кредитного договору недійсним, оскільки договір укладався і іноземній валюті. Відповідно до ст.7 Господарського кодексу України та ст.4 ЦК України відносини у сфері господарювання регулюються Конституцією України, цим Кодексом, законами України, нормативно - правовими актами Президента України та Кабінету міністрів України, нормативно-правовими актами інших органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також іншими нормативними актами. Згідно зі ст.99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. За приписами ст.35 Закону України Про [PERSON] України, ст.3 Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролювід 19.02.1993 року № 15-93 гривня ( банкноти і монети) як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, який приймається усіма фізичними і юридичними особами без будь-яких обтяжень на всій території України за всіма видами платежів, а також для зарахування на рахунки, вклади, акредитиви та для переказів. Статтею 524 ЦК України передбачено, що зобовязання має бути виражено у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті. Згідно до ст.192 ЦК України законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю нам всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.3 ст.533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Право Банку здійснювати операції в іноземній валюті передбачено Законом України Про банки і банківську діяльність, Декретом Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю, Законом України Про [PERSON] банк України. Відносини, повязані з ліцензуванням певних видів господарської діяльності, регулюються законом. Законом України Про банки і банківську діяльністьпередбачено, що [PERSON] має право здійснювати банківську діяльність тільки після отримання банківської ліцензії, банківська ліцензія видається НБУ (ст.19 Закону). Відповідно до ст.47 вищеназваного Закону на підставі банківської ліцензії банки мають право здійснювати операції з розміщення залучених коштів від свого імені на власних умовах та на власний ризик. Статтею Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю( надалі Декрет) передбачено, що [PERSON] банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом. Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового звязку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання. Індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції. Відповідно до п.п. в, гч.4 ст.5 Декрету індивідуальні ліцензії потребують, в тому числі, операції щодо: надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі; використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави. Водночас, відповідно до п.1.5 Положення про порядок видачі [PERSON] банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, використання іноземної валюти яки засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк ( ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких [PERSON] банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями). Наявність у Банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій є підставою для здійснення Банком операцій з валютними цінностями, в тому числі операцій з використання іноземної валюти як засобу платежу. Відповідно до п.2.3 цього Положення за умови отримання письмового дозволу НБУ банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями по залученню та розміщенню іноземної валюти як засобу платежу. Відповідно до п.5.3 Положення письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютних цінностями є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з Декретом КМУ №15-93. Таку ліцензію видано відповідачу видано [PERSON] Банком України 02.03.1998 року за №191 на право здійснення банківських операцій, в тому числі щодо розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик операцій, та надано письмовий дозвіл від 08.11.2006 року №191- на право здійснювати операції з валютними цінностями ( а.с164-167). Таким чином, банк на підставі банківської ліцензії має право здійснювати кредитування в іноземній валюті, в тому числі операцій з надання кредитів в іноземній валюті на підставі отриманої від НБУ банківської ліцензії та дозволу на здійснення валютних операцій, а відтак, вираження в іноземній валюті грошового зобовязання за кредитним договором відповідає вимогам чинного законодавства. Суд не може взяти до уваги твердження про обовязковість отримання банком або позичальником індивідуальної ліцензії для кредитування в іноземній валюті незалежно від суми та термінів грошових коштів, які видаються банком. Чинним законодавством не встановлені будь-які обмеження чи вимоги щодо сум та термінів кредитів в іноземній валюті, які надаються або залучаються резидентами України. Отже, Банк не має зобовязань щодо отримання індивідуальної ліцензії [PERSON] Банку України для надання кредитів в іноземній валюті резидентам. На можливість здійснення резидентами операцій по отриманню та наданню кредитів в іноземній валюті без отримання індивідуальної ліцензії НБУ звертає увагу [PERSON] України в листі від 07.12.2009 року №13-210/7871-22612. Відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, вибору контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв, ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.627 ЦК України) . Свобода договору означає можливість сторін вільно визначити зміст договору, який вони укладають і формують його конкретні умови. Зміст договору становлять умови ( пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства ( ч.1 ст.628 ЦК України). Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність ( п.6 ч.1 ст.3 ЦК України). Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою ст.203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, або одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах встановлених законом, такий правочин може бути визнано недійсним (оспорюваний правочин) . Отже, вирішуючи спір про визнання правочину недійсним, належить встановити наявність саме тих обставин, з якими закон повязує недійсність правочинів, зокрема: відповідність змісту правочину вимогам Цивільного Кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; правоздатність сторін правочину, свободу волевиявлення учасників правочину та відповідність волевиявлення їх внутрішній волі; спрямованість правочину на реальне настання правових наслідків, що зумовлені ним. В судовому засіданні встановлено, що укладання між Банком та позивачем кредитного договору в іноземній валюті відповідає вимогам чинного законодавства, суд не вбачає суперечності кредитних відносин за спірним договором звичайним умовам кредитування та сучасній діловій практиці, та з огляду на обставини справи підстав визнання кредитної угоди з усіма змінами ( додатковими угодами), договору іпотеки та договору поруки недійсними, виходячи із викладеного суд не вбачає законних підстав для задоволення позовної заяви в повному обсязі. Відповідно до ст.88 ЦПК України з позивача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 3219 грн.00 коп.

Outcome: dismissed