Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-06 00:00:00

19.10.2011 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, вказуючи, що 31.07.2005 року у 15 годин після роботи він був затриманий працівниками міліції за підозрою у скоєнні злочину. О 18 годині він був доставлений до Волноваської прокуратури, де відносно нього був складений відповідачем, який на той час працював слідчим, протокол затримання від 31.07.2005 року. З вказаного часу він не виходив на роботу та не мав змоги повідомити про своє затримання. 02.08.2005 року він був звільнений за прогули із шахти ім. Карла Маркса. 10.03.2010 року він звернувся із позовом до Єнакієвського міського суду Донецької області про визнання його звільнення незаконним. 21.08.2010 року рішення вказаного суду було ним оскаржено до апеляційного суду м. Донецька, який встановив, що він незаконно був звільнений з місця роботи. Вважає, що відповідач, у відповідності із ст. 161 КПК України, повинен був повідомити за місцем його роботи про його затримання, але не зробив цього, тому він був незаконно звільнений, був вимушений звертатись протягом кількох років до судів із скаргами та позовами про порушення його прав, закріплених Конституцією України. Своїми протиправними діями відповідач спричинив йому духовні страждання, він отримав нервовий стрес, йому соромно перед працівниками шахти, оскільки він раніше ніколи не прогулював роботу, томі просить суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 5 тис. гр. Позивач у судове засідання не зявився, надав суду письмову заяву, у якій просить суд розглянути справу у його відсутність, на задоволенні своїх вимог наполягає. Відповідач також у судове засідання не з*явився, у своїй письмовій заяві просить суд розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги не визнає, оскільки у випадку завдання громадянинові шкоди незаконними діями органів досудового слідства у кримінальному судочинстві має застосовуватися спеціальний закон Закон України від 01.12.1994 року №266/94-ВР Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, відповідно до якого, право на відшкодування шкоди за рахунок державного бюджету виникає у конкретних випадках, до яких випадок позивача не відноситься. Крім того, він вважає себе неналежним відповідачем. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Як вбачається із позовної заяви [PERSON], він вважає, що відповідачем, під час виконання ним своїх службових обов*язків, а саме: у 2005 році слідчого Волноваської прокуратури, було порушено вимоги ст. 161 КПК України, відповідно якої, останній був зобов*язаний сповістити про його арешт, як підозрюваного, за місцем його роботи. Невиконання відповідачем вимог вказаного закону потягло порушення його конституційних прав, він був незаконно звільнений з роботи за прогули. Згідно п.п. 10-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди(із змінами), при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 56 Конституції судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. При вирішенні вказаного спору, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом (наприклад ст.9 Закону Про оперативно-розшукову діяльність). Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України. Відповідно ст. 9 Закону України Про оперативно-розшукову діяльністьіз змінами і доповненнями, внесеними станом на 25.11.2001 року, у випадках порушення прав і свобод людини або юридичних осіб в процесі здійснення оперативно-розшукової діяльності, а також у разі, якщо причетність до правопорушення особи, щодо якої здійснювались оперативно-розшукові заходи, не підтвердилась, Служба безпеки України, Міністерство внутрішніх справ, Державний комітет у справах охорони державного кордону України, Державний департамент України з питань виконання покарань зобов*язані невідкладно поновити порушення права і відшкодувати заподіяні матеріальні та моральні збитки в повному обсязі. Законом України Про прокуратуру вказане не передбачається, тому відповідачем у справі має бути Прокуратура України, як відповідний державний орган та відповідний орган Державного казначейства України, а не слідчий прокуратури. Згідно вимог ст. 33 ЦПК України, суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред*явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом. Приймаючи до уваги, що позивачем по справі протягом судового слідства жодного клопотання не заявлялось, у судове засідання він не побажав з*явитись, надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, а виходячи із змісту позовної заяви, [PERSON] не є належним відповідачем, то у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Outcome: dismissed