Jurisdiction: civil
Date: 2012-02-15 00:00:00

У липні 2011 р . [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовною до ТОВ "Віннер Автомотів", в якій просять стягнути з товариства на користь [PERSON] неустойку за затримку усунення недоліків протягом 537 днів станом на 30.06.2011 р. в розмірі 537% від вартості проданого автомобіля в сумі 1 439 160,00 грн.; визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля та повернути [PERSON] грошові кошти в сумі 268 000,00 грн. сплачені за автомобіль; стягнути з ТОВ "Віннер Автомотів" на користь [PERSON] 1.0. та [PERSON] матеріальні збитки в сумі 300 513,93 грн.; притягнути ТОВ "Віннер Автомотів" до відповідальності та стягнути на користь [PERSON] та [PERSON] збитки в подвійному розмірі в сумі 568 513,93 в рівних долях; стягнути з ТОВ "Віннер Автомотів" на користь державного бюджету грошові кошти в сумі 2 680 000,00 грн. Крім цього, у вересні 2011 р. [PERSON] та [PERSON] подали заяву про зміну підстав та предмету позову, шляхом включення до позовних вимог відшкодування завданої моральної шкоди та стягнути з товариства на їх користь грошові кошти в сумі 10 789 680.00 грн. В обгрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що 09.01.2009 р. між ТОВ "Віннер Автомотів" та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу № 818Ю29, однак на момент продажу покупець не отримала повної, необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про автомобіль. В ході користування автомобілем [PERSON] виявила недоліки автомобіля, зокрема попадання світла від стоп-сигналу в середину автомобіля та в поле зору водія; внесення до посібника з експлуатації результатів тестів споживання палива без будь-яких застережень та невідповідність їх фактичному споживанню палива; комплектування автомобіля шинами, які не відповідали сезону, що призводить до виникнення небезпеки для водія та пасажирів; не проведення передпродажної підготовки автомобіля належним чином; обов'язкового заповнення в сервісній книжці відривного талону та його вилучення після проведення обсягу робіт зі передпродажної підготовки автомобіля; відсутності інформації щодо призначення автомобіля та продажу не пасажирського, а вантажопасажирського автомобіля; відсутності сертифікату відповідності на автомобіль. В судовому засіданні позивач-1 та позивач-2 позов підтримали та просили задовольнити його в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував та просив відмовити в його задоволенні, зазначаючи, що звернення позивача-1 з заявою про усунення недоліку товару, яка не відповідала вимогам п.28 Порядку гарантійного ремонту т/з, а також за умови ненадання споживачем товару для визначення факту наявності/відсутності заявленого недоліку, позбавляє останнього правових підстав для стягнення неустойки в сумі 1 439 160.00 грн. за гірострочку усунення недоліку згідно з ч.9 ст.8 Закону України "Про захист прав споживачів". Окрім цього, на відповідача не накладалось будь-яких штрафів органами державної влади на суму 2 680 000.00 грн., які позивачі просять стягнути на користь державного бюджету. При цьому, у позивачів відсутні будь-які повноваження на представництво органів державної влади, уповноважених на накладення штрафу за порушення вимог Закону, та ініціювання позовів про стягнення коштів до бюджету, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог на суму 2 680 000.00 грн. Щодо конструктивного недоліку та попадання світла від стоп-сигналу в середину автомобіля, то відповідач розглянув претензію позивача відповідно до вимог чинного законодавства, склавши відповідний рекламаційний акт, яким наявність недоліку не підтвердилась. В ході перевірки претензії було встановлено, що ліхтар встановлений на своєму місці, не пошкоджений, працює справно, а місце розташування та конструкція ліхтаря верхнього стоп-сигналу є конструктивною особливістю даної моделі автомобіля і не являється недоліком. Щодо укомплектованості автомобіля зимовими шинами, то згідно з умовами договору купівлі-продажу відповідач на себе таких зобов'язань не брав. Роботи з передпродажної підготовки виконані товариством в повному обсязі, що підтверджується замовленням на сервіс від 17.12.2008 р. та робочою карткою до інвойсу про виконання передпродажної підготовки, підписаної споживачем. В автомобілі відсутні будь-які недоліки, а споживачу до придбання товару надано повну та достовірну інформацію про норми витрат пального, шляхом відображення в керівництві з експлуатації результатів (основних характеристик) тестів. Твердження позивачів, що відповідачем не визначено призначення автомобіля не відповідає обставинам справи, оскільки у ст.1 договору купівлі-нродажу зазначено, що предметом договору є автомобіль Рогсі ТгапзП У347 модифікації 300 ЗХУВ КотЬі Р\\?0 (пасажирський). Також у ст. 1 Закону України "Про автомобільний транспорт" зазначено, що автомобілем є колісний транспортний засіб, який приводиться в рух джерелом енергії, має не менше чотирьох коліс, призначений для руху безрейковими дорогами і використовується для перевезення людей та (чи) вантажів, буксирування транспортних засобів, виконання спеціальних робіт. На вказаний автомобіль виданий сертифікат відповідності №ІІА1.009.0166093-08. Окрім цього, відповідно до положень п.813 договору кунівлі-продажу автомобіля, до підписання договору покупець (споживач) в повному обсязі та доступній для нього формі отримав від Продавця всю необхідну інформацію про товар, що забезпечило його компетентний вибір, про що свідчить його підпис в договорі. Вислухавши пояснення позивача-1, позивача-2 та його представника, представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що в позові має бути відмовлено з наступних підстав. Віповідно до ч.З ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 09.01.2009 р. між гюзивачем-2 та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу №818Ь-029 на виконання умов якого відповідач передав покупцю автомобіль Рогсі ТгапзИ У347 модифікації 300 §\\?В КотЬі Р\\\\с1 (пасажирський). У додатку №1 до вказаного договору сторонами визначено встановлене на автомобілі обов'язкове та додаткове обладнання. У позовній заяві позивачі просять визнати договір купівлі-продажу автомобіля недійсним на підставі положень ч.б ст.19 Закону України "Про захист прав споживачів" та ст.230 ЦК України. Відповідно до ч.б ст.19 цього Закону правочини. здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність, що вводить споживача в оману. У ч.2 ст. 19 Закону зазначається, що підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткій, незрозумілій або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Згідно зі ст.230 ІДК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення такий правочин визнається судом недійсним. Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.І ст.629 ІДК України). Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зі змісту умов договору купівлі-продажу вбачається, що відповідач не брав на себе зобов'язань щодо комплектації автомобіля зимовими шинами, а отже не порушував прав позивачів, виконавши зобов'язання в цій частині належним чином. В позовній заяві позивачі просять стягнути неустойку в сумі 1 439 160.00 гри. за порушення строків усунення недоліків автомобіля. В обґрунтування своїх вимог позивачі вказують на те, що станом на 30.06.2011 р. строк затримки усунення недоліків становить 537 днів. Вказаний строк позивачі розраховують з дати подання заяви від 06.01.2010 р. Згідно з ч.9 ст.8 Закону при пред'явленні споживачем вимоги про безоплатне усунення недоліків товару вони повинні бути усунуті протягом чотирнадцяти днів з дати його пред'явлення або за згодою сторін в інший строк. За кожний день затримки усунення недоліків понад установлений строк (чотирнадцять днів) споживачеві виплачується неустойка відповідно в розмірі одного відсотка вартості товару. Відповідно до положень ст. І Закону споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. З договору купівлі-продажу від 09.01.2009 р. вбачається, що споживачем є саме позивач-2. яка виступила покупцем за договором, натомість заява від 06.01.2010 р. про усунення недоліків була підписана іншою особою. Лише 17.03.2010 р. відповідач отримав письмову претензію від позивача-2. як споживача, яку розглянув у відповідності до вимог Порядку гарантійного ремонту (обслуговування) або гарантійної заміни дорожніх транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства промислової політики України від 29.12.2004 N 721 та згідно з п.29 склав рекламаційний акт, відповідно до висновків якого недоліки, заявлені у претензії, підтвердження не знайшли. Враховуючи викладене, а також те, що в момент отримання заяви від 06.01.2010 р. відповідач на мав можливості оглянути автомобіль та прийняти рішення про наявність/відсутність недоліків через ненадання автомобіля, а також те, що заява про усунення недоліків автомобіля була підписана не споживачем, а іншою особою, яка не надала відповідних повноважень, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч.9 ст.8 Закону щодо стягнення неустойки в сумі 1 439 160,00 грн. При цьому, суд враховує, що відповідач не мав правових підстав для розгляду заяви від 06.01.2010 р.. оскільки заява була подана без дотримання обов'язкових умов, визначених у и.28 Порядку гарантійного ремонту транспортних засобів. Згідно з ч.2 ст.23 Закону України "Про захист прав споживчів", які кореспондуються з положеннями п.1-3 Положення про порядок накладення та стягнення штрафів за порушення законодавства про захист прав споживачів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 р. N 1177. повноваження щодо накладення штрафів на суб'єктів господарювання відносяться виключно до компетенції Голови Держстандарту, його заступників, начальників територіальних органів Держстандарту та їх заступників. Під час розгляду справи позивачі не надали доказів накладення на відповідача штрафу в сумі 2 680 000.00 грн., який просять стягнути до державного бюджету. Також позивачами не надано доказів на підтвердження повноважень щодо представництва відповідних органів державної влади на ініціювання справи щодо стягнення вказаної суми до державного бюджету. Суд критично ставиться до тверджень позивачів про наявність на автомобілі конструктивного недоліку, який призводить до попадання світла від стоп-сигналу в середину автомобіля. Наявність вказаного недоліку не знайшло свого підтвердження під час складання рекламаційного акту. До підписання договору покупець в повному обсязі та доступній для нього формі отримав від продавця все необхідну інформацію про товар, що забезпечило його компетентний вибір, про що зазначено у п.8.13. договору купівлі- продажу. Також суд бере до уваги, що своїм підписом у контрольному бланку продажу автомобіля покупець [PERSON] визнала, що перед отримання автомобіля була ознайомлена з особливостями функціонування всіх механізмів нового автомобіля та визнала, що автомобіль відповідає її вимогам. Окрім цього, при підписанні 09.01.2009 р. та 12.01.2009 р. контрольного бланку продажу автомобіля покупець [PERSON] визнала факт проведення відповідачем передпродажної підготовки автомобіля, не надавши будь-яких зауважень щодо її якості та роботи стоп-сигналу автомобіля. При цьому суд відзначає, що відповідач провів дорожній тест автомобіля, а позивач-2, як покупець, здійснила на ньому пробний виїзд, що знайшло своє підтвердження в контрольному бланку продажу автомобіля та обізнаність про роботу заднього стоп-сигналу. Суд бере до уваги, що згідно зі ст. 1 Закону України "Про автомобільний транспорт" автомобілем є колісний транспортний засіб, який приводиться в рух джерелом енергії, має не менше чотирьох коліс, призначений для руху безрейковими дорогами і використовується для перевезення людей та (чи) вантажів, буксирування транспортних засобів, виконання спеціальних робіт. ГІри цьому, вказаний закон визначає, що автомобілем легковим є автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення пасажирів з кількістю місць для сидіння не більше ніж дев'ять з місцем водія включно. Суд відзначає, що придбаний позивачем-2 автомобіль має дев'ять місць згідно з додатком №1 до договору, а отже не є вантажопасажирським. як вказують позивачів. Враховуючи викладене, а також положення ст.1 Закону України "Про автомобільний транспорт", в якому зазначене призначення автомобіля, суд визнає безпідставними твердження позивачів щодо не визначення відповідачем призначення автомобіля. Суд критично ставиться до тверджень позивачів про введення їх в оману відповідачем щодо норм витрат пального та відображення в експлуатаційній документації результатів тестів, які не відповідають фактичному споживанню. При цьому суд бере до уваги положення п. 8.13. договору купівлі-продажу. де зазначено, що до підписання договору покупець в повному обсязі та доступній для нього формі отримав від продавця всю необхідну інформацію про товар, що забезпечило його компетентний вибір. Отже, до придбання автомобіля позивач-2, як покупець, отримав повну та доступну інформацію щодо споживання палива в ході тестів. Витрати ж споживання палива залежать від застосування в автомобілі повітряного кондиціонування, тиску в шинах, завантаження автомобіля, умов руху та стану дороги, тривалого руху на високій чи малій швидкості, стилю керування, якості бензину тощо, про що був повідомлений покупець, та є індивідуальною величиною для кожного автомобіля. Щодо тверджень позивачів про невиконання відповідачем обов'язку щодо заповнення в сервісній книжці відривного талону та його вилучення після проведення обсягу робіт з передпродажної підготовки, то наведене порушення не відповідає обраному позивачами способу захисту, як визнання договору недійсним. Твердження позивачів про порушення їх прав відповідачем через відсутність сертифікату відповідності автомобіля спростовуються наданим відповідачем сертифікатом серії ВВ №331978. зареєстрованому в Держстандарті за №ІІА 1.009.0166093-08. Відповідно до ч. 2 ст. 31 ЦПК України до початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову. За таких обставин, не підлягає задоволенню заява позивачів про включення до позовних вимог відшкодування завданої моральної шкоди, оскільки позивачами одночасно змінено предмет та підстави позову, наведені на обгрунтування вимог про відшкодування моральної шкоди. При цьому, суд бере до уваги, що відповідач не порушував прав позивачів. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed