Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-07 00:00:00

31.10.2011 року територіальна громада в особі Вознесенської міської ради Миколаївської області звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання державного акту на право приватної власності на землю недійсним. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 10.11.1993 року [PERSON], як власник житлового будинку № 31 по вул. Піщаній в м. Вознесенську Миколаївської області, звернувся до виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області з заявою про передачу йому безоплатно в приватну власність земельної ділянки площею 6\~ 200 кв.м. , за цією адресою та у тимчасове користування земельної ділянки площею 646 кв.м. За наслідками даного звернення [PERSON] було передано в приватну власність земельну ділянку для обслуговування належного йому житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства площею 1\~ 500 кв.м., відповідно до рішення виконавчого комітету Вознесенської міської ради за № 118 від 21.06.1994 року. В подальшому, на підставі вищевказаного рішення, [PERSON] отримав державний акт на право приватної власності на землю, який був зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 3818. Постановою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22.07.2011 року вищевказане рішення виконавчого комітету Вознесенської міської ради в частині передачі земельної ділянки в приватну власність [PERSON] для обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства за адресою: вул. Піщана, 31 в м. Вознесенську Миколаївської області, було визнано протиправним та скасовано. Посилаючись на зазначену обставину, а також на те, що при видачі державного акта на право приватної власності на землю були порушені чисельні вимоги діючого законодавства, позивач просив позов задовольнити. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, вважав їх обґрунтованими, оскільки: - даний документ не містить дати його видачі; - його зміст суперечить рішенню виконавчого комітету Вознесенської міської ради, на підставі якого він був виданий; - дві земельні ділянки обєднані в одну земельну ділянку за однією адресою без визначення кожної за цільовим призначенням (обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства); - не була складена відповідна документація із землеустрою. Відповідачка [PERSON], яка є спадкоємцем померлого 20.02.2009 року [PERSON], в судове засідання не зявилася. Згідно заяви, що раніше була надіслана на адресу суду, просила розглянути справу за її відсутності, не заперечувала проти визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю, який був виданий на імя її чоловіка. Представник третьої особи без самостійних вимог відділу Держкомзему у м. Вознесенськ Миколаївської області в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних причин. Відповідно до ст.ст. 22, 23 ЗК України, який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, право власності на землю виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі і одержання документа, що посвідчує це право. Документом, що посвідчує право власності або право постійного користування землею, є державний акт, який видається та реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. При цьому, виходячи з положень ст. ст. 17, 19 ЗК України, підставою для видання державного акту на право приватної власності на землю, є відповідне рішення органу виконавчої влади (місцевого самоврядування), прийняте в межах своєї компетенції за фактом звернення зацікавленої у вирішенні даного питання особи. Саме рішення є офіційним письмовим документом, який породжує певні правові наслідки, спрямовані на регулювання тих чи інших відносин та має обовязковий характер для субєктів цих відносин. Так, як вбачається з матеріалів справи 10.11.1993 року [PERSON] звернувся до виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області з питанням щодо передачі йому в приватну власність безкоштовно земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, який розташований по вул. Піщаній, 31 в м. Вознесенську Миколаївської області, в розмірі 6\~ 200 кв. м, а також у тимчасове користування земельну ділянку, площею 646 кв.м. За наслідками такого звернення виконавчим комітетом Вознесенської міської ради за № 118 від 21.06.1994 року було прийнято рішення надати в приватну власність [PERSON] земельну ділянку, площею 1\~ 500 кв.м. для обслуговування належного йому житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства. На підставі вищевказаного рішення на імя [PERSON] був виготовлений державний акт на право приватної власності на землю, який посвідчував право власності останнього на земельну ділянку, площею 6\~ 000 кв. м., з цільовим призначенням: обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства. Даний акт був зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 3818. Тобто, правовою підставою для видачі оспорюваного державного акту на право приватної власності на землю є рішення виконавчого комітету з цього питання, яке було чинним на момент оформлення та видачі зазначеного документу. Обумовлене рішення виконавчого комітету Вознесенської міської ради, в частині передачі земельної ділянки в приватну власність [PERSON] для обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства за адресою: вул. Піщана, 31 в м. Вознесенську Миколаївської області, постановою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22.07.2011 було визнано протиправним та скасовано. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Разом з тим ст. 16 даного Кодексу визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Даний перелік не є вичерпним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, встановленим договором або законом. Проте, визнання недійним державного акту на право власності на землю не встановлено жодним законом, у відповідності до якого можливо здійснення захисту порушених прав у порядку зазначеному позивачем. Зазначене також узгоджується з положеннями ст. 152 ЗК України. Також не може бути визнаний оспорюваний державний акт недійсним за правилами недійсності правочинів, оскільки державний акт за своїм змістом не є правочином. За такого, враховуючи, що на час видачі та реєстрації оспорюваного державного акту на право власності на землю, рішення виконавчого комітету Вознесенської міської ради щодо закріплення в приватну власність [PERSON] земельної ділянки було дійсним, то скасування обумовленого рішення є правовою підставою для скасування реєстрації оспорюваного державного акту. Проте, зазначені вимоги позивачем заявлені не були.

Outcome: dismissed