Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-18 00:00:00

В липні 2009 року позивачка звернулася до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] закладу Міської клінічної стоматологічної поліклініки № 4про поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу. В ході розгляду справи позовні вимоги позивачкою були неодноразово доповнені, в обґрунтування своїх позовних вимог позивачка в позовній заяві, в доповненнях до позовної заяви посилалася на те, що 14 серпня 2006 року вона була прийнята на роботу до Міської клінічної стоматологічної поліклініки № 4 на підставі наказу № 96-к від 11.08.2006 року на посаду лікаря стоматолога-ортопеда ортопедичного відділення. Відповідно до наказу № 62 від 06.05.2007 року Міська клінічна стоматологічна поліклініка № 4 перейменована в [PERSON] заклад Міська клінічна стоматологічна поліклініка № 4, про що в її трудовій книжці було зроблено відповідний запис № 11 від 06.05.2007 року. Наказом № 65-к від 21 травня 2007 року її було звільнено з займаної посади згідно п. 3 ст. 40 КзпП України за систематичне невиконання працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Заочним рішенням Індустріального районного суду від 29 листопада 2007 року вона була поновлена на роботі на попередній посаді та стягнено на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць допущене до негайного виконання. Наказом №147-к від 29 грудня 2007 року вона була поновлена на роботі на посаді лікаря-стоматолога ортопеда ортопедичного відділення КЗ МКСП №4 згідно заочного рішення суду від 29.11.2007 року. З вказаним наказом вона була ознайомлена 11.01.2008 року, в цей же день їй було проведено запис до трудової книжки і з цього часу вона формально була допущена до роботи, що підтверджується актом державного виконавця від 11.01.2008 року, наказом №13-к від 11 січня 2007 року та записом в трудовій книжці. Ухвалою колегії суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 липня 2008 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 листопада 2007 року було скасоване, а справа направлена на новий розгляд до того ж суду в іншому складі. Наказом №104-к від 04.07.2008 року адміністрація комунального закладу Міська клінічна стоматологічна поліклініка №4без будь яких правових підстав звільнила її з роботи з 04.07.2008 року з посиланням на ухвалу апеляційного суду від 01.07.2008 року. Рішенням Індустріального районного м. Дніпропетровська від 22.04.2009 року накази №65-к від 21 травня 2007 року та №104-к від 04.07.2008 року визнані незаконними, вона була поновлена на роботі на попередній посаді та стягнено на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць допущене до негайного виконання. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 22.09.2009 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22.04.2009 року в частині поновлення її на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди та доплати до мінімальної заробітної плати залишене без змін. Однак адміністрація поліклініки продовжувала порушувати відносно неї трудове законодавство фактично вона на роботі поновлена не була, виплати також не проведені. Вказала, що лише 17.06.2009 року її ознайомили з наказом №54-к від 23.04.2009 року про поновлення на роботі з 23.04.2009 року та зробили запис в трудову книжку, тоді як повинна бути поновлена на роботі з моменту звільнення. Однак, і після цього адміністрація поліклініки до роботи її не допустила на порушення ст.29 КЗпП України робоче місце їй не надали, з графіком роботи не ознайомили, необхідним для роботи матеріалом не забезпечили. 22.06.2009 року вона звернулася до головного лікаря МКСП №4 [PERSON] з заявою, в якій вказала, що їй робоче місце не надано, та не включена в графік роботи, та не має можливості працювати, однак відповіді не отримала. 03.07.2009 року вона повторно письмово звернулася до головного лікаря для вирішення питання про фактичний допуск її до роботи. При реєстрації її заяви інспектор відділу кадрів [PERSON] повідомила їй, що 26.06.2009 року її звільнено з роботи, трудову книжку направили їй поштою. 10.07.2009 року вона отримала по пошті трудову книжку та копію наказу про звільнення. Наказом №86-к від 26.06.2009 року її звільнено з посади лікаря стоматолога-ортопеда згідно п.4 ст.40 КЗпП України ( прогул без поважних причин) з 26.06.2009 року в звязку з тим, що після поновлення на роботі вона до роботи не приступила, документів про причини відсутності до відділу кадрів не надала, завідуючий ортопедичним відділенням [PERSON] та інспектор відділу кадрів неодноразово інформували її по телефону, щоб вона приступила до роботи, завідуючим ортопедичним відділенням [PERSON] А,М. були складені акти про її відсутність на роботі, від усіх пояснень відмовилася, про що також були складені акти, профспілковий комітет дав згоду на її звільнення. Вважає вказаний наказ незаконним та не обґрунтованим, тому він підлягає визнанню неправомірним, а вона - поновленню на роботі на тій же посаді. Вказала, що всі фактичні дані, викладені в наказі не відповідають дійсності. В період з 23 квітня по 26.06.2009 року вона прогулу без поважних причин не вчиняла, тому що фактично на роботі поновлена не була, робоче місце надано не було, тому вона не могла приступити до роботи. В порушення вимог ст.149 КЗпП України адміністрація пояснень в неї не вимагала, а 22.06.2009 року і 03.07.2009 року вона звернулася з письмовим зверненням до головного лікаря про те, що її не допускають до роботи. Ніякої інформації по телефону вона не отримувала, про видання наказу №54-к від 23.04.2009 року про поновлення на роботі з 23.04.2009 року до 17 червня 2009 року її не повідомили. Про проведення засідання профспілкового комітету їй не було повідомлено, тому вона не була присутня на ньому. Просила суд: визнати незаконними накази комунального закладу Міська клінічна стоматологічна поліклініка № 4 № 86-к від 26 червня 2009 року про звільнення її з посади лікаря стоматолога - ортопеда згідно п. 4 ст. 40 КзпП України ( прогул без поважних причин); поновити її на роботі в комунальному закладі Міська клінічна стоматологічна поліклініка № 4 на посаді лікаря стоматолога - ортопеда; стягнути з комунального закладу Міська клінічна стоматологічна поліклініка № 4 на її користь: середній заробіток за час вимушеного прогулу за періоди з 23 квітня 2009 року по день постановлення рішення районним судом, який станом на 28 липня 2009 року складає 21715 грн. 52 коп. ; моральну шкоду в розмірі 5 000 грн. Просила допустити рішення суду до негайного виконання в частині поновлення її на роботі в комунальному закладі Міська клінічна стоматологічна поліклініка № 4 на посаді лікаря стоматолога - ортопеда та стягнення на її користь з комунального закладу Міська клінічна стоматологічна поліклініка № 4 середнього заробітку за один місяць в розмірі 1237 грн. 43 коп. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 липня 2010 року в задоволені позовних вимог [PERSON] відмовлено в повному обсязі. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2010 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 липня 2010 року залишено без змін. 09.12.2010 року [PERSON] було подано заяву про перегляд рішення Індустріального районного суду від 29 липня 2010 року у звязку з нововиявленими обставинами. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 грудня 2010 року у задоволені заяви про перегляд рішення суду у звязку з нововиявленими обставинами відмовлено. Ухвалою колегії суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2011 року Ухвала Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 грудня 2010 року про відмову в задоволені заяви [PERSON] про перегляд рішення суду у звязку з ново виявленими обставинами скасована і справу повернено до того ж суду для повторного вирішення питання щодо перегляду рішення суду у звязку з нововиявленими обставинами. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2011 року заява [PERSON] про перегляд рішення суду у звязку з ново виявленими обставинами задоволена та рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 липня 2010 року скасовано у звязку з ново виявленими обставинами. При новому розгляді справи позивачка підтримала свої позовні вимоги та просила суд позов задовольнити. Крім того просила суд стягнути із відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23 квітня 2009 року по день постановлення рішення судом, а станом на 07 вересня 2011 року - 40888 грн.40 коп. та моральну шкоду в розмірі 10000 грн. Представники відповідача, діючі на підставі доручення позовні вимоги не визнали. Суду пояснили, що позовні вимоги [PERSON] є безпідставними і не відповідають фактичним обставинам по справі. Вказали, що наказом №54а-к від 23.04.2009 року про поновлення на роботі [PERSON] була поновлена на роботі. 17.06.2009 року [PERSON] була ознайомлена з наказом в присутності державного виконавця, що підтверджується її особистим підписом. Згідно з графіками відпрацьованого часу медичними працівниками ортопедичного відділення за квітень, травень, червень 2009 року [PERSON] було включено в графік, але фактично вона до роботи не приступила, що підтверджується табелями обліку робочого часу. Факт безпричинного прогулу позивачки, який тривав з моменту видання наказу про її поновлення на роботі, та пропозиції щодо надання нею виправдовуючих документів та письмових пояснень, підтверджується численними актами, доповідними записками та іншими документами. Крім того згідно з закордонним паспортом [PERSON] з 17.05.2009 року по 24.05.2009 року та з 24.06.2009 року по 27.06.2009 р. перетинала державний кордон України та знаходилася в Республіці Молдова. Будь-яких виправдовуючих документів, заяв про надання їй відпустки без збереження заробітної плати та пояснень щодо причини відсутності позивачка адміністрації поліклініки не надала. Отже нею скоєно прогул без поважних причин. Також спростовуються і твердження позивачки про те, що її фактично не допустили до роботи, не надали робоче місце та не забезпечили необхідним для роботи матеріалом та не ознайомили з графіком роботи доказами по справі. 18.07.2011 року знову обраний профспілковий комітети провів збори за участю [PERSON], на якому розглянув подання головного лікаря [PERSON], а також інші документи, які стосуються даного питання, та своїм рішенням дав згоду на звільнення [PERSON] з посади лікаря-стоматолога-ортопеда за скоєння прогулу без поважних причин за п.1 ч.4 ст.40 КЗпП України. Просили в задоволенні позовної заяви відмовити. Суд вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи вважає що позовна заява підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 14 серпня 2006 року [PERSON] була прийнята на роботу до Міської клінічної стоматологічної поліклініки № 4 на підставі наказу № 96-к від 11.08.2006 року на посаду лікаря стоматолога-ортопеда ортопедичного відділення ( т.1 а.с.38). Відповідно до наказу № 62 від 06.05.2007 року Міська клінічна стоматологічна поліклініка № 4 перейменована в комунальний заклад Міська клінічна стоматологічна поліклініка № 4, про що в трудовій книжці [PERSON] було зроблено відповідний запис № 11 від 06.05.2007 року (т.1 а.с.6). Наказом № 65-к від 21 травня 2007 року [PERSON] було звільнено з займаної посади згідно п. 3 ст. 40 КзпП України за систематичне невиконання працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку . Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29.11.2007 року позивачка була поновлена на роботі, а з відповідача стягнено середній заробіток за час вимушеного прогулу. Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягненні середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць допущене до негайного виконання і виконано. Наказом № 147-к від 29 грудня 2007 року [PERSON] поновлена на посаді лікаря-стоматолога ортопеда ортопедичного відділення КЗ МКСП № 4 згідно заочного рішення суду від 29.11.2007 року ( т.1 а.с.12). Ухвалою колегії суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 липня 2008 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 листопада 2007 року було скасоване, а справа направлена на новий розгляд до того ж суду в іншому складі. При цьому питання про поворот виконання скасованого рішення районного суду не вирішувалось. Рішенням Індустріального районного м. Дніпропетровська від 22.04. 2009 року накази №65-к від 21 травня 2007 року та №104-к від 04.07.2008 року визнані незаконними, вона була поновлена на роботі на попередній посаді та стягнено на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць допущене до негайного виконання. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області ввід 22.09.2009 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22.04.2009 року в частині поновлення її на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди та доплати до мінімальної заробітної плати залишене без змін. 29.04.2009 року Постановою державного виконавця Індустріального відділу Державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції [PERSON] було відкритого виконавче провадження про поновлення на роботі [PERSON] (т.1 а.с.139). Як встановлено в судовому засіданні, про що не заперечували сторони, наказом №54а-к від 23.04.2009 року [PERSON] було поновлено на роботі (т.1 а.с.39), з даним наказом вона була ознайомлена в присутності державного виконавця 17.06.2009 року, про що свідчить її особиста підпис ( а.с. 50). Отже фактично [PERSON] саме з 17.06.2009 року була поновлена на роботі, тому суд не може прийнятим до уваги факт прогулу позивачкою до 17.06.2009 року. Відповідно до графіку відпрацьованого часу медичними працівниками ортопедичного відділення за квітень, травень, червень місяці 2009 року [PERSON] було включено в графік роботи (т.1 а. с.68-70). Як вбачається із табелю відпрацьованого часу медичними працівниками ортопедичного відділення за червень 2009 року [PERSON] фактично до роботи не приступила та не працювала. Як вбачається із долучених матеріалів справи [PERSON] після поновлення на роботі 17.06.2009 року не пройшла обовязковий медичний огляд, як працівник медичного закладу та не пройшла інструктаж по техніці безпеки (т.1 а.с.115). Відповідно до ч.2 ст.40 КЗпП України відмова від проходження інструктажу, медичного обстеження, іспиту є підставою для подальшого звільнення з посади за п.2 ст.40 КЗпП України. Як вказав представник відповідача, оскільки позивачка тривалий час не зявлялася на роботу, що підтверджується табелями робочого часу за квітень, травень, червень 2009 року, доповідними записками завідуючого ортопедичного відділення, актами рейд-перевірок стану трудової, виробничої дисципліни в поліклініці вона і була звільнена за прогул. . Розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу допускається лише за попередньою згодою профспілкового органу. Звільнення погоджується з органом профспілки, яка утворилася і діє на підприємстві і членом якої є працівник. Згідно до Протоколу засідання профкому від 18.07.2011 року надана згода профкому на звільнення [PERSON] ( т.2 а.с.24). Відповідно до п.4 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу ( в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Як вбачається із закордонного паспорту [PERSON] ( т.1 а.с.130) вона з 24.06.2009 року по 27.06.2009 року перетинала державний кордон України та перебувала в Республіці Молдова. Однак в судовому засіданні позивачкою долучено до матеріалів справи її заяву на імя Головного лікаря [PERSON] про надання дозволу бути відсутньою на роботі з 24.06.2009 по 29.06.2009 року за сімейними обставинами, та ним була надана письмова згода (т.2 а.с.46) . Як вказала в судовому засіданні позивачка заява нею надавалася безпосередньо Головному лікарю і він дозволив їй бути відсутньою на роботі оскільки хворіла її матір та їй було необхідно відвідати її. Чому головним лікарем не було передано її заяву в відділ кадрів для видання наказу вона не знає. Незадовго до смерті [PERSON] вона зустрілася з ним в лікарні де він віддав їй заяву та просив вибачення. Представник відповідача вказав на те, що це дійсно підпис [PERSON], однак вказали на те, що це ксерокопія підпису. Клопотання щодо проведення судової експертизи представниками відповідача не заявлялося. Таким чином, оцінюючи всі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, суд приходить до висновку, що дійсно [PERSON] фактично з 17.06.2009 року не приступила до роботи, однак з 24.06.2009 року по 29.06.2009 року була відсутня на роботі з дозволу керівника підприємства, а оскільки між нею та адміністрацією була конфліктна ситуація, через її неодноразові звільнення, та поновлення на роботі через суд, то суд не може взяти до уваги твердження представників відповідача, про те, що дана заява не зареєстрована в Журналі реєстрації заяв співробітників поліклініки та не було видано наказу, тому вимоги позивачки в частині визнання незаконним наказу про звільнення та поновлення на роботі законні і підлягають задоволенню. Позивачкою заявлені вимоги щодо виплати середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 23.04.2009 року по день постановлення рішення районним судом, який станом на 07 вересня 2011 року складає 40888 грн.40 коп. Відповідно до ст. 235 КзпП України, постановляючи рішення про поновлення на роботі, суд одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу. Згідно п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 Про практику розгляду судами трудових спорів у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в звязку з незаконним звільненням він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 з наступними змінами. Відповідно до абзацу 4 пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, якщо на протязі останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата визначається виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і на протязі цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата нараховується згідно останнього абзацу пункту 4 вказаного Порядку. В абзаці 3 пункту 4 Порядку вказано, що в інших випадках, коли нарахування проводяться, виходячи з середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку не з своєї вини, розрахунки проводяться, виходячи із встановленої йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового ( місячного) окладу. З 07 липня 2008 року по 22 квітня 2009 року [PERSON] не працювала у звязку з незаконним звільненням, заробітна плата їй не виплачувалася. За період з 23 квітня по 26 червня 2009 року хоча була поновлена на роботі однак допущена до роботи не була і не мала заробітної плати, що підтверджується довідкою КЗ Міська клінічна стоматологічна поліклініка №4№271 від 12.10.2009 року ( т.1 а.с.63,64). З 26 червня 2009 року продовжується вимушений прогул, оскільки визнано незаконним звільненням. Згідно до витягу із штатного розпису за 2009 рік комунального закладу Міська клінічна стоматологічна поліклініка №4, місячний посадовий оклад лікаря-стоматолога ортопеда вищої категорії ортопедичного відділення становить 1237грн.. (т.1 а.с.71) Виходячи із цього, розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 23 квітня 2009 року по 19 вересня 2011 року становить 41438 грн. 16 коп., виходячи з наступного розрахунку: - розмір одноденного середнього заробітку з розрахунку розміру посадового окладу за повний місяць, який передував звільненню, складає 68 грн. 72 коп.: травень 2009 року - 18 робочих днів - 1237 грн. 00 коп. 1237 грн.00 коп. : 18 робочих дня = 68 грн. 72 коп. - час вимушеного прогулу за період з 23 квітня 2009 року по 19 вересня 2011 року 603 робочих дня (з 23 по 30 квітня 2009 року - 9 робочих днів, травень 2009 року - 18 робочих днів, червень 2009 року - 20 робочих днів, липень 2009 року -23 робочих днів, серпень 2009 року - 20 робочих дні, вересень 2009 року - 22 робочих днів, жовтень 2009 року - 22 робочих дні, листопад 2009 року - 21 робочих дні, грудень 2009 року - 23 робочих днів, січень 2010 року 19 робочих днів, лютий 2010 року - 20 робочих днів, березень 2010 року 22 робочих днів, квітень 2010 року -21 робочих днів, травень 2010 року 18 робочих днів, червень 2010 року 21 робочий день, липень 2010 року -22 робочих днів, серпень 2010 року - 21 робочий день, вересень 2010 року - 22 робочих дні, жовтень 2010 року -21 робочий день, листопад 2010 року - 22 робочих днів, грудень 2010 року - 23 робочих дні, січень 2011 року - 19 робочих днів, лютий 2011 року -20 робочих днів, березень 2011 року -22 робочих днів, квітень 2011року - 20 робочих днів, травень 2011 року 19 робочих днів, червень 2011 року 20 робочих днів, липень 2011 року 21 робочих дні, серпень 2011 року -22 робочих дні, з 01 по 19 вересня 13 робочих дні. ). - середній заробіток за час вимушеного прогулу на 19.09.2011 р.: 68 грн. 72 коп. х 603 робочих днів = 41438 грн. 16 коп. Виходячи із вищевикладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки в цій частині законні і підлягають задоволенню Позивачкою заявлені позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000 грн. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України , відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як показала позивачка порушення її законних, гарантованих Конституцією України, трудових прав привело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків, змусило її докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Повторне незаконне звільнення привело до погіршення її матеріального стану та матеріального стану її сімї, вона залишилася без засобів до існування, вимушена проживати за рахунок коштів, які бере в борг у знайомих, що свідчить про те, що незаконне звільнення вимагає від неї значних додаткових зусиль для організації її життя. Проаналізувавши доводи позивачки і заперечення відповідача, суд приходить до висновку про наявність у позивачки на протязі тривалого часу моральних страждань, оскільки вона була позбавлена можливості працювати, купувати продукти харчування тому суд вважає, що позивачці у звязку з незаконним звільненням заподіяно моральну шкоду, однак ураховуючи характер правовідносин сторін, обставини справи та засади розумності і справедливості, суд вважає за необхідне визначити її в розмірі 1000 грн. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 422 грн. 88 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення в розмірі 120 грн.

Outcome: approved