Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить виселити [PERSON] з квартири №136 будинку №4, що по вул. Коломийській у м.Львові, без надання іншого житла, судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що проживає за адресою [INFO] з 1991 року. У вказаній квартирі на даний час також проживають: його дружина [PERSON], мати [PERSON], син [PERSON], сестра [PERSON], племінник [PERSON]. З 1998 року також у квартирі проживає чоловік сестри [PERSON]. Ні він, ні його мати [PERSON], яка є основним квартиронаймачем, згоди на постійне проживання відповідача у даній квартирі не давали. У звязку з його неналежною поведінкою, у 2000 році мати [PERSON] звернулась до Галицького районного суду м.Львова про його виселення, рішенням суду від 01.06.2000 року позовну заяву задоволено та вирішено виселити [PERSON] з квартири №136 будинку №4, що по вул. Коломийській у м.Львові. Всупереч вказаного рішення, відповідач станом на сьогоднішній день продовжує незаконно проживати у вказаній квартирі. [PERSON] не веде спільне господарство та не проживає однією сім»єю, [PERSON] є тимчасовим жильцем і не набуває будь-яких прав та обовязків, які випливають з договору найму житлового приміщення. На даний час відповідач чинить йому перешкоди у користуванні житловим приміщенням, ображає його, без будь-якої його згоди бере його продукти харчування, у 1998-1999 роках наносив йому безпричинно тілесні ушкодження. Крім цього, [PERSON] в погрозливій формі ставить вимоги щодо його виселення та членів його сім»ї. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та надали пояснення, аналогічні змісту позовної заяви. Просять позовні вимоги задоволити. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги вважають безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, згідно поданих заперечень на позовну заяву від 10.03.2011 року ствердили суду, що в квартирі [ADDRESS] В.В. проживає з дружиною [PERSON], сином [PERSON] і тещею [PERSON] В даній квартирі він проживає з 1998 року за згодою дружини та тещі. З 26 жовтня 2010 року позивач [PERSON] з дружиною [PERSON] та сином [PERSON]-Ю.В. у вказаній квартирі не проживають. Твердження позивача щодо створення йому перешкод у користуванні квартирою та щодо конфліктів у 1998-1999 роках не відповідають дійсності. У звязку з наведеним, просять відмовити в задоволенні позовних вимог за безпідставністю. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~В судовому засіданні третя особа [PERSON] заперечила проти задоволення позовних вимог, просить відмовити в задоволенні позову. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~В судовому засіданні третя особа [PERSON] заперечила проти задоволення позовних вимог, просить відмовити в задоволенні позову. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши дійсні обставини справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до переконання, що в задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Як вбачається з довідки №1051 від 30.12.010 року, виданої ЛКП «Під Зуброю»/а.с.7/ та довідки з місця проживання про склад сім»ї і прописки №741 від 25.05.2011 р., виданої ЛКП «Під Зуброю», квартира [ADDRESS] є державною, її власником є міська рада, основним квартиронаймачем є [PERSON] (ордер №022528 від 02.03.1990р.), квартира складається з трьох кімнат, загальною площею-73,40 кв.м, житловою площею-41,58 кв.м. У вказаній квартирі зареєстровано 6 осіб: [PERSON] - основний квартиронаймач, [PERSON] син, [PERSON] внук, [PERSON] внук, [PERSON] внук, [PERSON] дочка /а.с.8/. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Судом встановлено, що 29 серпня 1998 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] у відділі реєстрації актів громадянського стану Галицького району м.Львова, актовий запис № 250 і з цього часу проживає з дружиною за адресою м.Львів, вул. Коломийська, 4/136 /а.с. 28 копія свідоцтва про одруження/. Від вказаних шлюбних відносин у подружжя народились діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] /а.с.26,27/. Відповідно до ст.65 Житлового кодексу Української РСР, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Згідно ППВС України №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 р. "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Однак відсутність письмової згоди членів сім'ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Судом не встановлено неправомірності вселення відповідача у спірну квартиру, так як його дружина [PERSON] та теща [PERSON] дали усну згоду на вселення відповідача у квартиру [ADDRESS] і на даний час не заперечують проти його проживання у спірній квартирі. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] існують особисті неприязні стосунки, що стверджується вироком Сихівського районного суду м.Львова від 11 квітня 2011 року /а.с.65-68/, згідно якого [PERSON], 03.10.2010 року близько 22.00 год., знаходячись в приміщенні коридору квартири [ADDRESS], умисно заподіяв потерпілому [PERSON] середньої тяжкості тілесні ушкодження, що спричинили розлад здоров»я. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Згідно ст. 109 Житлового Кодексу виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. За змістом частини 1 ст. 116 Житлового кодексу України , якщо наймач, члени його сім»ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ним в одному будинку, а заходи запобігання і громадського спливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Суд не приймає до уваги посилання позивача на неправомірні дії зі сторони відповідача [PERSON], а саме: нанесення тілесних ушкоджень, образи, погрози, створення перешкод у користуванні житловим приміщенням, так як матеріалами справи та в судовому засіданні такі факти не стверджені. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Крім цього, судом встановлено, що позивач [PERSON] з 26.10.2010 року не проживає у [INFO], що стверджується наступними матеріалами справи: \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~заявою [PERSON] від 26.01.2011р. на ім»я директора ЛКП «Під Зуброю»з проханням складення акту про не проживання сина [PERSON] у квартирі /а.с.22/; \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~скаргою [PERSON] від 28.02.2011р. на ім»я Голови районної адміністрації з приводу невиконання вищевказаної заяви ЛКП «Під Зуброю»/а.с.21/. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до ч.4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше, як з підстав і в порядку, передбачених законом. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до ст. 60 ч.1 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, суд вважає, що позивач та його представник не навели переконливих доводів на обґрунтування обставин, які б стали підставою для виселення відповідача зі спірної квартири, оскільки в судовому засіданні не встановлено фактів порушення вселення та правил співжиття, а встановлено, що між сторонами по справі виникли неприязні взаємини, які не можуть бути підставою для виселення. Тому суд вважає необхідним в задоволенні позову відмовити. На підставі ст.ст. 9, 65, 109, 116 Житлового кодексу Української РСР, ППВС України №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України»та

Outcome: dismissed