Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-02 00:00:00

Позивач звернувся з даним позовом до суду, посилаючись на те, що шляхом вчинення безперервного ряду індосаментів векселів №3190924082, емітованим 19.05.2000 року на суму 100 000,00грн. та за векселем №3190924079, емітованим 19.05.2000 року на суму 400 000,00грн., строком платежу визначено 19.05.2009 року за правовою природою стали переказними і були набуті позивачем, якій є індосантом, векселедавцем за якими є відповідач. Оскільки вказаний вексель не був предявлений до оплати, протест несплати не вчинявся, то на думку позивача, відповідно до ст.ст. 53, 70, 78 Уніфікованого закону про пере казні та прості векселі, він має право на стягнення у судовому порядку заборгованості з відповідача. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечував та просив в позові відмовити. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають правове значення для розгляду справи і вирішення спору по сутті, суд приходить до наступного. Згідно ст. 1 Закону України «Про обіг векселів в Україні» законодавство України про обіг векселів складається із Женевської конвенції 1930 р., якою запроваджено Уніфікований закон про пере казні векселі та прості векселі (далі - Уніфікований закон), з урахуванням застережень, обумовлених додатком II до цієї Конвенції, та із Женевської конвенції 1930 року про врегулювання деяких колізій законів про переказні векселі та прості векселі, Женевської конвенції 1930 року про гербовий збір стосовно переказних векселів і простих векселів, Закону України «Про цінні папери і фондову біржу», Закону України «Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі», Закону України «Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року про врегулювання деяких колізій законів про переказні векселі та прості векселі», Закону України «Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року про гербовий збір стосовно переказних векселів і простих векселів», цього Закону та інших прийнятих згідно з ними актів законодавства України. Відповідно ст. 5 Закону України «Про обіг векселів в Україні», векселі (переказні і прості) складаються у документарній формі на бланках з відповідним ступенем захисту від підроблення, форма та порядок виготовлення яких затверджуються Державною комісією з цінних паперів та фондового ринку за погодженням з Національним банком України з урахуванням норм Уніфікованого закону, і не можуть бути переведені у бездокументарну форму (знерухомлені). Вексель, який видається на території України і місце платежу за яким також знаходиться на території України, складається державною мовою. Найменування трасанта або векселедавця, інших зобовязаних за векселем осіб заповнюється тією мовою, якою визначено офіційне найменування в їх установчих документах. Вексель підписується від імені юридичних осіб - власноручно керівником та головним бухгалтером (якщо така посада передбачена штатним розписом юридичної особи) чи уповноваженими ними особами. Підписи скріплюються печаткою. Відповідно до ст. 75 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі переказаний вексель містить : назву «простий вексель»,яка включена в текст документа і висловлена тією мовою,якою цей документ складений; безумовне зобов»язання сплатити визначену суму грошей; зазначення строку платежу ; зазначення місця,в якому повинен бути здійснений платіж; найменування особи, якій або наказу якої повинен бути здійснений платіж; зазначення дати і місця складання простого векселя; підпис особи, яка видає документ (векселедавець). Згідно ст. 11 Уніфікованого закону будь-який переказний вексель, навіть виданий без прямого застереження про наказ, може бути переданий шляхом індосаменту. Законність набуття позивачем векселів №3190924082, емітованим 19.05.2000 року на суму 100 000,00грн. та за векселем №3190924079, емітованим 19.05.2000 року на суму 400 000,00грн., ггроком платежу визначено 19.05.2009 року ТДВ «Трест «Південатоменергобуд», презюмується. Дана презумпція законності набуття прав векселедержателя на підставі бланкового індосаменту заповідачем не спростована. Статтею 13 Уніфікованого закону передбачено, що індосамент може не містити найменування особи, на користь якої він вчинений, або може складатися лише з одного підпису індосанта (бланковий індосамент). В останньому випадку для того, щоб мати чинність, індосамент повинен бути написаний на звороті переказного векселя або на приєднаному до нього аркуші (алонжі). Також відповідно до ст.ст. 12, 16 Уніфікованого закону недійсним індосамент є лише частковий або закреслений. Із дослідженого в судовому засіданні оригіналів простих векселів №3190924082, емітованим 19.05.2000 року на суму 100 000,00грн. та за векселем № [NUMBER], емітованим 19.05.2000 року на суму 400 000,00грн., вбачається дотримання порядку його дійсність як передаточного вексельного надпису. Згідно з п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання практики розгляду спорів, повязаних з обігом векселів»від 08.06.2007 №5 при переході прав за векселем до іншої юридичної особи у разі реорганізації юридичної особи -векселедержателя, векселедержатель, що заявляє вимоги за векселем, отриманим у такий спосіб, повинен надати відповідні докази переходу цих прав. У зазначених випадках відсутність на векселі напису у формі індосаменту про перехід прав не є підставою для відмови в задоволенні вимоги векселедержателя за умови надання ним доказів того, що цей документ перейшов до нього на законних підставах. Враховуючи, що протест у неплатежі за векселем не був здійсненим, стягнення суми векселя на підставі ст.ст. 53, 78 Уніфікованого закону обґрунтовано заявлене позивачем в межах строку вексельної давності лише з прямого боржника -векселедавця, оскільки підставою для предявлення вимог до прямих боржників є сам вексель, що знаходиться у кредитора. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином позовні вимоги є необгрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові виграти. Позивачем надано належний доказ про те, що він поніс судові витрати.

Outcome: approved