Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-04 00:00:00

15 березня 2011 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON], третя особа: Відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Ленінського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користуватись жилим приміщенням та зняття з реєстрації. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що згідно з Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «ДМБТІ» за № 473852 від 30 квітня 2003 року будівля гуртожитку, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, вул. Коксова, будинок 2-в є власністю ВАТ «Дніпрококс». За даною адресою 26 грудня 1985 року у гуртожитку був тимчасово прописаний та проживав [PERSON], в звязку з трудовими відносинами відповідача з позивачем, а саме в звязку з тим, що [PERSON] працював в підрядній організації ДКХР, яка обслуговувала підприємство ВАТ «Дніпрококс». З 1987 року [PERSON] був звільнений в звязку з тим, що підприємство ДКХР було закрито, з того часу він не проживає у гуртожитку і по теперішній час. Позивач просив визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням гуртожитку ВАТ «Дніпрококс», розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Коксова, 2-в (у минулому пров. Коксовий, 25). Зобовязати ВГІРФО Ленінського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області зняти [PERSON] з реєстрації місця проживання. Судові витрати віднести за рахунок відповідача. Ухвалою суду від 15 липня 2011 року залучено у справі Публічне акціонерне товариство «Євраз Дніпропетровський металургійний завод ім.. Петровського», у якості позивача, до участі у справі за позовом Відкритого акціонерного товариства «Дніпрококс» до [PERSON], третя особа: Відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Ленінського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користуватись жилим приміщенням та зняття з реєстрації (а.с. 25). Позивач, в особі свого законного представника до суду не зявився. До суду надав заяву, в якій просив справу розглядати без його присутності. Позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач в судове засідання не зявився. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. Причини неявки у судове засідання не повідомив, письмових заяв про розгляд справи за його відсутністю до суду не надходило. Представник третьої особи - ВГІРФО Ленінського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області у судове засідання не зявився. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. Причини неявки у судове засідання не повідомили. Заяви про розгляд справи за їх відсутністю до суду не надходило. [PERSON] до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. [PERSON] до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. [PERSON] до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. [PERSON] до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Судом зясовано, що підставою звернення позивача до суду є захист гарантованого ст.30 Конституції України права на недоторканість житла та інтересів, повязаних із реалізацією права власності на майно. Суд, зясувавши обставини справи, перевіривши їх наданими доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. За змістом ст.14 ЦК України, цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Поряд із засобами заохочення, виконання цивільних обовязків забезпечується відповідальністю, яка встановлена договором або актом цивільного законодавства. Будь-яка особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї. В ході судового розгляду встановлено, що відповідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради гуртожиток, розташований по вул. Коксова, 2в в м. Дніпропетровську, належить позивачу на праві власності, згідно Наказу № 12/7-ЗВП від 05 червня 2001 року регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровської області та Переліку нерухомого майна, що передане у власність ВАТ «Дніпрококс» № 12/7-4013 від 08 грудня 2000 року (а.с. 10). Згідно Довідки ВАТ «Дніпрококс» [PERSON] є працівником підрядної організації ДКХР обслуговуючий завод ВАТ «Дніпрококс». По згоді керівників підприємства йому надавалось ліжко-місце з тимчасовою реєстрацією в гуртожитках заводу. (а.с. 12,14). ст. 127 Житлового кодексу України передбачено, що для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. За змістом ст. 128 Житлового Кодексу України, жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету. Як зазначено в ст. 129 Житлового Кодексу України на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. [PERSON] Спеціального ордеру б/н ВАТ «Дніпрококс» від 26 грудня 1985 року на отримання жилої площі (ліжко-місце) в гуртожитку, виданого [PERSON], який працював в ДКХР, відповідача було зареєстровано за адресою [INFO] та надано для проживання, жилу площу (ліжко-місце) в вищезазначеному гуртожитку (а.с. 13). [PERSON] до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч. 2 ст. 132 Житлового Кодексу України працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв'язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину. ч.1 ст. 71 Житлового Кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. [PERSON] від 18 лютого 2011 року [PERSON], [INFO] в гуртожитку № 25 за адресою провулок Коксовий, 25 не проживав з 1987 року та не проживає на теперішній час (а.с. 11). ст. 72 Житлового Кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. Враховуючи вищевикладене та аналізуючи здобуті по справі докази, суд приходить до висновку, що реєстрація відповідача в гуртожитку, розташованого по вул. Коксова, 2в в м. Дніпропетровську порушує право позивача, як його власника, відповідач за зазначено адресою не проживає з 1987 року, і тому суд вважає, що вимоги позивача законні, обґрунтовані і підлягають задоволенню та відповідач має бути знятий з реєстрації у зазначеному гуртожитку.

Outcome: approved