Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на ту обставину що вона працювала в ТОВ Херсонавтотранс на посаді заступника генерального директора з економічних питань головного бухгалтера з 01 червня 2008 року до 26 липня 2010 року . 26 липня 2010 року вона звільнилась з товариства на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України , за згодою сторін. Відповідно до контракту їй було встановлено посадовий оклад у розмірі 90% від окладу генерального директора , надбавка в розмірі 50% посадового окладу за високі досягнення в праці згідно галузевої угоди , за звання заслужений працівник транспорту України в розмірі 20% та премія згідно Положення про стимулювання праці керівників товариства працюючих за контрактом. Після звільнення 10 липня 2009 року директора товариства [PERSON] нове керівництво оголосило що укладений раніше контракт є не дійсним і відмовилось виплачувати заробітну плату та інші компенсаційні виплати . В період з 10 липня 2009 року по день її звільнення з нею не укладався новий контракт . У звязку з чим вважає що відповідач порушив її права на виплату заробітної плати яку виплачував в значно меншому розмірі ніж передбачено контрактом від 01 серпня 2008 року. Просила суд стягнути на її користь не виплачений заробіток за період з 01 липня 2009 року по 25 липня 2010 року в розмірі 264163.25 гр., матеріальну допомогу на відпустку передбачену контрактом в розмірі 50215.62 гр. , компенсацію за 196 днів невикористаної відпустки в розмірі 202566 гр. , вихідну допомогу за дострокове розірвання контракту в розмірі 61540.99 гр., витрати на правову допомогу відповідно до наданих актів виконаних робіт та квитанцій. Позивач в судовому засіданні підтримала заявлений позов і просила суд задовольнити його посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, та зазначила проте що не доплати їй заробітної плати значно вплинула на розмір її пенсії яку їй було зараховано. Представник позивача, за довіреністю, в судовому засіданні також підтримала позовні вимоги заявлені позивачем і просила суд задовольнити позов , а також витрати на правовому допомогу в розмірі 1120 гр. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав і просив суд відмовити в його задоволенні за не обґрунтованістю. Вислухавши сторони , дослідивши матеріали справи , суд встановив, що : - 01 червня 2008 року між позивачем та ТОВ Херсонавтотранс, в особі генерального директора [PERSON] , укладено контракт відповідно до якого позивача було найнято на роботу за посадою заступника директора з економічних питань головний бухгалтер. Строк дії контракту з 01 червня 2008 року по 01 червня 2013 року. Оплата праці визначена п. 9 контракту встановлювалась з посадового окладу в розмірі 90% від окладу генерального директора на місяць, надбавки в розмірі 50% посадового окладу за високі досягнення в праці відповідно до галузевої угоди , за звання заслужений працівник транспорту України в розмірі 20% посадового окладу згідно галузевої угоди , премія згідно Положення про стимулювання праці керівників ТОВ Херсонавтотранспрацюючих по контракту . п.10 Контракту визначено що до щорічної відпустки яка становить 24 основних дні і 7 додаткових , виплачується матеріальна допомога в розмірі 3-х середніх заробітних плат обчислених за попередні два місяці . - указом Президента України № 1434 від 25 жовтня 1996 року позивачу присвоєно почесне звання Заслужений працівник транспорту України. - наказом від 26 липня 2010 року № 450-к позивача було звільнено з ТОВ Херсонавтотранс, з 27 липня 2010 року , за угодою сторін ( п.1 ст. 36 КЗпП України ) з виплатою компенсації за не використану щорічну відпустку тривалістю 196 днів за період з 1999 по 2010 рік . Відповідно до вимог ч. 1 ст. 116 КЗпП України в день звільнення працівнику , власник або уповноважений ним орган , повинен не тільки повністю видати розрахунок по заробітній платі , а ще письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум про нараховані суми , належні працівникові при звільненні . Крім того положеннями ст. 43 Конституції України громадянину гарантовано право на своєчасне одержання винагороди за працю . Частиною 3 ст. 21 КЗпП України передбачено трудовий договір-контракт , в якому строк його дії, права , обовязки і відповідальність сторін , умови матеріального забезпечення і організація раці , умови розірвання договору , в тому числі дострокового , можуть встановлюватись угодою сторін, а ч.3 ст. 36 КЗпП України встановлено гарантії відповідно до яких у разі зміни власника підприємства , а також у разі його реорганізації дія трудового договору працівника продовжується. Так як відповідно до довідки про розмір нарахованої і отриманої позивачем заробітної плати в період з липня 2009 року по липень 2010 року її розмір не відповідає розміру заробітної плати визначеної контрактом від 01 червня 2008 року який складався з посадового окладу в розмірі 90% від окладу генерального директора на місяць, надбавки в розмірі 50% посадового окладу за високі досягнення в праці відповідно до галузевої угоди , за звання заслужений працівник транспорту України в розмірі 20% посадового окладу згідно галузевої угоди , премія згідно Положення про стимулювання праці керівників ТОВ Херсонавтотранспрацюючих по контракту , проти чого не заперечував в судовому засіданні представник відповідача , що є порушенням вимог ч.3 ст. 36 КЗпП України , суд вважає що позовні вимоги позивача в частині стягнення не виплаченої заробітної плати і обґрунтовані і підлягають задоволеною в повному обсязі, а саме виплачений заробіток за період з 01 липня 2009 року по 25 липня 2010 року в розмірі 264163.25 гр. (з розрахунку середнього денного заробітку за квітень - червень 2009 року в суммі1181.33 гр. за відпрацьований позивачем час ) , матеріальну допомогу на відпустку передбачену контрактом в розмірі 50215.62 гр.( з розрахунку середнього денного заробітку за травень - червень 2009 року в сумі 1195.61 гр. п.10 контракту) , компенсацію за 196 днів невикористаної відпустки в розмірі 202566 гр. ( з розрахунку середнього денного заробітку за травень - червень 2009 року в сумі 1195.61 гр. з урахуванням отриманої компенсації в розмірі 317773.56 гр. ) , вихідну допомогу за дострокове розірвання контракту в розмірі 61540.99 гр.( п.17 контракту ). Судом брався за основу розрахунок не виплаченої заробітної плати наданий позивачем, який також не оспорювався представником відповідача в судовому засіданні. Так як, відповідно до п.8 Пленуму Верховного суду України „Про судове рішення від 29 грудня 1976 року , суд вправі за своєю ініціативою з метою необхідності захисту прав і охоронюваних законом інтересів фізичних та юридичних осіб вийти за межі заявлених позивачем позовних вимог , коли ці межі прямо не визначені чинним законодавством , або договором , що відповідає законові. Оскільки згідно до положень Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування при розрахунку розміру пенсії враховується не тільки страховий стаж, а сплачені страхові внески , суд вважає необхідним вийти за межі заявлених позивачем позовних вимог і зобовязати відповідача додатково сплатити , помісячно страхові внески у відповідний Пенсійний фонд за період страхового стажу позивача , з 01 липня 2009 року по 26 липня 2010 року у розмірі стягнутої на користь позивача заробітної плати яка б мала бути їй виплачена за вказаний період. Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру № 43 від 02 вересня 2011 року позивачем сплачено 1120 гр. за надання правової допомоги , які відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з позивача на користь відповідача. Крім того на підставі вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 1700гр. та витрати з інформаційно-технічного забезпечення судового процесу в сумі 120 гр.

Outcome: approved