Jurisdiction: civil
Date: 2011-08-14 00:00:00

Позивач в грудні 2010 року звернулася до суду із позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні квартирою, вселення та встановлення порядку користування приміщенням, просила усунути перешкоди в користуванні квартирою № 49 по вулиці Молодіжній, б. 11 в м. Кременчуці, шляхом вселення [PERSON] та доньки [PERSON], зобовязати [PERSON] не чинити перешкоди у користуванні житловим приміщенням та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати : держмито в сумі 8.50 грн., за сплату на ІТЗ - 30 грн., за надання юридичної допомоги в сумі 800 грн. В судовому засіданні позивачка [PERSON], її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позову, вказував, що в даний час вони проживають окремо, мають свої сім»ї, а тому знаходитись в одному приміщенні не представляє можливим. Представник третьої особи органу опіки та піклування Автозаводської районної ради м. Кременчука в судове засідання не прибув, про день, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, попередньо від адміністрації надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника. Суд, заслухавши пояснення сторін, давши аналіз і оцінку наданим доказам, знаходить, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні достовірно встановлено, що сторони з 27.04.2001 року перебували в зареєстрованому шлюбі. 25.04.2002 року на підставі договору купівлі-продажу подружжя придбало у власність квартиру [ADDRESS]. Право власності було зареєстровано в КП «КМБТІ» 14.05.2002 року. В 2009 році [PERSON] звернувся до суду з заявою про розірвання шлюбу. Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 18 травня 2010 року шлюб між сторонами було розірвано. [PERSON] не погодилась з даним рішенням та звернулася з апеляційною скаргою на дане рішення. 08.09.2010 року рішенням Апеляційного суду Полтавської області апеляційну скаргу [PERSON] частково задоволено, рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 18.05.2010 року скасоване та постановлено нове про відмову у задоволенні позовних вимог про розірвання шлюбу. 14.06.2010 року позивачка [PERSON] народила доньку [PERSON]. Після виписки з пологового будинку позивачка разом з донькою не змогла потрапити до квартири [ADDRESS], оскільки відповідач відмовляється надавати позивачу доступ до квартири, на її вимогу щодо передачі ключів від вхідної двері відповідає категоричною відмовою. Про що сам відповідач [PERSON] не заперечував в судовому засіданні. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення, або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст. 155 ЖК України, власник квартири чи її частки не може бути позбавлений права користування житловим приміщенням, крім випадків, передбачених законодавством. Відповідно до п.3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини у праві спільної майна, яка відповідає його частці у праві спільній частковій власності. Таким чином позов [PERSON] в частині усунення перешкод в користуванні квартирою, вселення підлягає до задоволення, оскільки сторони перебуваючи у шлюбі придбали спірну квартиру в період знаходження у шлюбі, тому у відповідності до вимог ст. 22 КпШС України ( чинної на момент придбання спірної квартири) цей об!єкт нерухомості слід вважати спільною сумісною власністю подружжя. Стосовно позову в частині встановлення порядку користування приміщенням суд вважає за необхідне відмовити, оскільки позивачем не конкретизовані позовні вимоги в цій частині У відповідності до ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 цього Кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі викладеного та

Outcome: partial