Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-15 00:00:00

[PERSON], звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просив суд: визнати недійсною заяву [PERSON] від 16 серпня 2006 року до [PERSON] Київської державної нотаріальної контори про відмову від спадщини; визнати недійсним свідоцтво про право власності в порядку спадкування за законом, видане на ім'я [PERSON] [PERSON] Київською державною нотаріальною конторою на 1/2 частину квартири [ADDRESS], в частині 1/4 зазначеної квартири; визнати за позивачем право власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS], в порядку спадкування за законом; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане на ім'я [PERSON] [PERSON] Київською державною нотаріальною конторою на грошовий вклад у філії №7989/0444 Дніпровського відділення ВАТ "Державний ощадний банк України", відкритий на ім'я померлої [PERSON], в частині 5/8 від суми зазначеного вкладу; стягнути з [PERSON] на користь позивача 5/8 від суми вкладу, відкритого у філії №7989/0444 Дніпровського відділення ВАТ "Державний ощадний банк України" на ім'я [PERSON], в частині 5/8 від суми зазначеного вкладу; Стягнути з [PERSON] на користь позивача 75000, 00 гривень моральної шкоди. (а.с.5-9 т.1) 17 жовтня 2011 року позивачем подана заява про уточнення та збільшення позовних вимог, відповідно до поданої заяви позивач просив: визнати недійсною заяву [PERSON] від 16 серпня 2006 року до [PERSON] Київської державної нотаріальної контори про відмову від спадщини; визнати недійсним свідоцтво про право власності в порядку спадкування за законом, видане на ім'я [PERSON] [PERSON] Київською державною нотаріальною конторою на 1/4 частину квартири [ADDRESS], в частині 1/4 зазначеної квартири; визнати за позивачем право власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS], в порядку спадкування за законом; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане на ім'я [PERSON] [PERSON] Київською державною нотаріальною конторою на грошовий вклад у філії №7989/0444 Дніпровського відділення ВАТ "Державний ощадний банк України", відкритий на ім'я померлої [PERSON], в частині 5/8 від суми зазначеного вкладу; стягнути з [PERSON] на користь позивача 5/8 від суми вкладу, відкритого у філії №7989/0444 Дніпровського відділення ВАТ "Державний ощадний банк України" на ім'я [PERSON], що сумарно становило 73393 грн. 74 коп., з яких позивачу належить за законом 45871 грн. 08 коп. стягнути з [PERSON] три відсотки річних від 45871 грн. 74 коп. за чотири роки і шість місяців, що минули з 26 квітня 2007 року, що становить 1376 грн. 13 коп. за кожен рік, і 688 грн. 06 коп. за шість місяців поточного року, що становить за весь період 6192 грн. 59 коп.; стягнути з відповідача [PERSON] згідно індексу інфляції за 8 місяців 2007 року починаючи з травня місяця 15,3% -7018 грн. 26 коп. за 2008 рік, 22.3% -10229 грн.25 коп., за 2009 рік 12.3% -5642 грн. 14 коп., за 2010 рік 9,1% -4174 грн. 26 коп., за 9 місяців поточного року 4,2% 1926 грн. 58 коп.; визнати недійсним свідоцтво про право власності в порядку спадкування за законом, видане на ім'я [PERSON] [PERSON] Київською державною нотаріальною конторою на 100% земельної ділянки площею 1,330 га, яка розташована на території Любарецької сільської ради Бориспільського району Київської області в порядку спадкування за законом; визнати за позивачем право власності на 3/4 частини земельної ділянки площею 1,330 га, яка розташована на території Любарецької сільської ради Бориспільського району Київської області в порядку спадкування за законом; стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача витрати на підготовку позову, а саме: 5160 гривень за проведення психіатричної експертизи, 751,20 грн. за висновок спеціаліста №9737, 12,00 грн. за оплату комісії банку, 73,33 грн. за послуги Укрпошти; стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача судові витрати в сумі 26730,00 грн., в т.ч. 1700,00 грн. державного мита і 30,00 грн. за інформаційно-технічне обслуговування справи і 25000,00 грн. за правову допомогу; стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача 75000,00 грн. моральної шкоди. (а.с.241-244, т.2) На підставі ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 07 грудня 2011 року заяву [PERSON] про уточнення та збільшення позовних вимог від 17 жовтня 2011 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON], 3-ті особи Головне управління юстиції в м. Києві, Комунальне підприємство "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна" про визнання недійсною відмови від спадщини, відшкодування моральної шкоди, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, визнання права власності на частину нерухомого майна та стягнення грошових коштів залишено без розгляду. (а.с.283, т.2). 16 грудня 2011 року в судовому засіданні позивач подав до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до поданої заяви просив позовні вимоги про відшкодування за рахунок відповідача моральної шкоди в розмірі 75000, 00 грн. залишити без розгляду. (а.с. 55 т.3). Позивач [PERSON] свої вимоги мотивував тим, що з 04 жовтня 1991 року позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. 16 червня 2006 року дружина позивача [PERSON] померла, після її смерті відкрилась спадщина до складу якої входило майно, а саме: 1/2 частина квартири [ADDRESS] та грошові вклади, відкритті на ім'я померлої у Філії №7989/0444 у Дніпровському відділенні ВАТ "Державний ощадний банк України". Спадкоємцями першої черги по закону є позивач, як чоловік померлої, та її син [PERSON], відповідач по справі. За життя померла залишила заповіт, відповідно до якого заповідала відповідачу грошові вклади, відкритті у Філії №7989/0444 у Дніпровському відділенні ВАТ "Державний ощадний банк України". Смерть дружини негативно вплинуло на стан здоров'я позивача, він не міг знаходитись в квартирі [ADDRESS], де проживав разом з дружиною, тому був вимушений переїхати жити на дачу в с. Пороців Бориспільського району Київської області, у нього почалась глибока депресія, він не хотів нікого бачити, ні с ким спілкуватись, перестав слідкувати за собою, так як став байдужий до навколишнього світу. У зв'язку з погіршенням стану здоров'я, 30 червня 2006 року позивач звернувся до лікаря-психіатра в Бориспільську Центральну району лікарню, після проведення медичного огляду, лікарем встановлено діагноз протагована ситуаційна реакція, прописано снодійні препарати, а саме: амітриптилін, клопіксол, феназепан, клофраніл. 16 серпня 2006 року позивачу зателефонував відповідач та запросив приїхати до [PERSON] Київської державної нотаріальної контори для оформлення спадщини. Позивач не заперечує той факт, що він приїздив до нотаріуса та під диктовку відповідача власноруч писав заяву, однак йому було не зрозуміло зміст поданої заяви та відповідно до його психічного стану позивач не міг усвідомлювати наслідків подання такої заяви, в подальшому позивачу стало відомо, що він написав заяву про відмову від спадщини, однак всі ці обставини зясувались лише після загострення відносин з відповідачем, який оформивши на своє ім'я все майно покійної матері, вигнав позивача з дачі та заборонив з'являтись до квартири [ADDRESS], незважаючи на те, що позивач є співвласником даної квартири, та в будь-якому випадку має право розпоряджатись даною квартирою. Звертаючись з даною позовної заявою до суду, позивач просить визнати недійсною подану від його імені заяву про відмову від спадкового майна, яке залишилось після смерті дружини, оскільки під час написання цієї заяви позивач перебував у тяжкому психологічному стані та не міг усвідомлювати значення своїх дій, такий його стан також пов'язаний з прийманням, за призначенням лікаря-психіатра, сильнодіючих препаратів, які впливали на його свідомість. Вважає, що він є спадкоємцем першої черги по закону після смерті дружини, тому просить в порядку поділу спадкового майна визнати за собою право власності на 1/2 частину квартири №8 в будинку №19 по аул. Малишка в місті Києві, а також визнати його право на отримання обов'язкової частини спадкового майна, що складає 5/8 від суми вкладів, відкритих у філії №7989/0444 Дніпровського відділення ВАТ "Державний ощадний банк України" на ім'я [PERSON], оскільки це його право визначено законом, а враховуючи той факт, що на даний час відповідач отримав свідоцтво про право власності на спадкове майно як по закону так і по заповіту, що є предметом спору, вирішити питання щодо поділу спадкового майна можливе шляхом визнання свідоцтв про право власності на спадкове майно недійними та визнання за ним (позивачем) право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, а саме: на 1/2 частину квартири [ADDRESS] та 5/8 частин грошових вкладів у філії №7989/0444 Дніпровського відділення ВАТ "Державний ощадний банк України", відкриті на ім'я померлої [PERSON]. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав з підстав викладених в позовній заяві. Представники позивача [PERSON] та [PERSON] в судовому засідання позовні вимоги підтримали з підстав викладених у позовній заяві та додаткових поясненнях до позову, які приєднано до матеріалів справи, та пояснень наданих позивачем в судовому засіданні. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував, просив в позові відмовити, з підстав, викладених у письмових запереченнях, які приєднано до матеріалів справи (а.с.21 т.2), пояснив, що дійсно з 04 жовтня 1991 року позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з його матірю [PERSON]. Після смерті матері [PERSON], яка померла 16 червня 2006 року, позивач продовжував жити на дачі, займався своїми звичайними справами, працював на декількох роботах, всі його дії не давали підстав вважати, що він перебуває у пригніченому стані та має проблеми зі здоров'ям. Влітку 2006 року позивач разом з відповідачем та членами його сім'ї відпочивав на морі, вів себе жваво, насолоджувався життям, перебував у веселому настрої, така поведінка позивача не давала жодного приводу вважати, що позивач перебуває у депресивному стані. За попередньою домовленістю з позивачем, 16 липня 2006 року, вони зустрілись в приміщенні [PERSON] Київської нотаріальної контори, де відповідач написав заяву про прийняття спадщини після смерті матері, а позивач подав заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті дружини. Оскільки, до складу спадкового майна входила частина квартири [ADDRESS], однак не було свідоцтва про право власності на цю квартиру, позивач писав заяву на видачу дублікату цього документа, тобто всіма своїми діями сприяв оформленню відповідачу права на спадщину. В лютому 2007 року відповідач після підготовки всіх необхідних документів, отримав в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину, як за законом - на 1/2 частину квартири №8 в будинку №19 в місті Києві, так і за заповітом - на грошові вклади, які були відкритті на ім'я його покійної матері, ці обставини були відомі позивачу та ніяких заперечень з цього приводу позивач не висловлював. Відповідач вважає, що поданий позивачем позов до суду є надуманим, його твердження з приводу депресивного стану базуються лише на даних медичної книжки позивача, в якій буцімто містяться дані про призначення йому лікарем-психіатром лікування, однак доказів, які мали підтвердити факт прийому призначених лікарем препаратів, які мали вплинути на його психо - емоційний стан, позивач суду не надав, а його стан здоров'я та звичайний спосіб життя, який продовжував вести позивач після смерті матері, не давали приводу сумніватись в адекватності його дій, а навпаки переконували відповідача у дійсності його намірів відмовитись від прийняття спадщини на користь єдиного сина померлої, яким є відповідач, тому просить відмовити в позові в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував, просив в позові відмовити, з підстав, викладених у письмових поясненнях, які приєднано до матеріалів справи (а.с.21, 34-39 т.2), та пояснень, наданих відповідачем в судовому засіданні. Третя особа - Головне управління юстиції в м. Києві подала до суду письмові пояснення по суті предмету спору, зазначивши по змісту наданих пояснень, що в процесі оформлення та видачі свідоцтва про право на спадщину на спірне майно порушень вимог норм діючого законодавства, державним нотаріусом допущено не було, усі вимоги Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року №20/5 виконані у повному обсязі, підстав, що перешкоджали б у видачі свідоцтва про право на спадщину спадкоємцеві на спадкове майно відсутні, та оскільки спір йде виключно між сторонами, беручи до уваги те, що між сторонами змінились певні відносини вирішення спору залишають на розгляд суду. (а.с.143-145, 241-243 т.1). Потім в судовому засідання просили в задоволенні позову відмовити, відповідно до поданих ними заперечень, що додані до матеріалів справи ( т.1 а.с. 241-243). В подальшому надали суду письмову заяву про розгляд даної справи за відсутності представника 3-ї особи. Третя особа - Комунальне підприємство "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна", в судове засідання не з'явилась, про час та місце слухання справи повідомлялась належним чином, надали суду письмові пояснення та клопотання про розгляд справи у відсутність їх уповноваженого представника. (а.с.112-113 т.1) Суд, вислухавши пояснення позивача, представників позивача [PERSON], [PERSON], відповідача, представника відповідача [PERSON], представників третьої особи [PERSON], [PERSON], свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що з 04 жовтня 1991 року [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище "Бровка") [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. ( т.1 ас. 11). [PERSON] та [PERSON] належала на праві спільної сумісної власності в рівних частинах квартира [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, видане Дніпровською районною у місті Києві державною адміністрацією від 16.10.1994 року, яке видане на підставі розпорядження від 26.10.1994 року за №16-461.( т. 1 ас. 126) 16 червня 2006 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві 16 червня 2006 року (актовий запис №701). (т.1 а.с. 12). Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом та за законом. За нормою частини першої статті 1258 Цивільного кодексу України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Зазначені дії, що свідчать про намір спадкоємця прийняти спадщину, повинні бути вчиненні протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. (ст.1270 Цивільного кодексу України) Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Спадкоємцями померлої [PERSON] першої черги за законом на момент відкриття спадщини були чоловік померлої [PERSON] та син померлої [PERSON]. На момент смерті спадкодавця відкрилась спадщина, до складу спадщини входило наступне майно: 1/2 частина квартири [ADDRESS]; земельна ділянки площею 1,330 га, яка розташована на території Любарецької сільської ради Бориспільського району Київської області; грошові вклади, що знаходяться у Філії Дніпровського відділення ощадбанку №7989/0444 м Києва на рахунках: №25158 - на суму 401,87 грн.; №1280/9760 - на суму 5877,25 грн.; №13598/9760 - на суму 1840,00 грн.; №13604/9760 - на суму 3482,20 грн.; №13605/9760 - на суму 2203,30 грн.; №13828/9760 - на суму 1234,15 грн.; №13829/9760 - на суму 2067,50 грн.; № Пенсійний Плюс - 8 - на суму 56287,31 грн., відкритті на ім'я [PERSON] Відповідно до положень частини першої, третьої та п'ятої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину, або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Фактичний вступ в управління або володіння будь-якою частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадкової маси. Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Прийняття спадщини - це не обов'язок спадкоємців, а їх право. Як вбачається з матеріалів спадкової справи №1121, яка заведена щодо майна померлої [PERSON], 16 серпня 2006 року [PERSON], син померлої, звернувся до [PERSON] Київської нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] 16 серпня 2006 року [PERSON], чоловік померлої, звернувся до [PERSON] Київської нотаріальної контори із заявою про відмову від прийняття спадщини після померлої дружини [PERSON] на користь сина померлої [PERSON] 26 квітня 2007 року державним нотаріусом Київської державної нотаріальної контори [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за заповідальними розпорядженнями, відповідно до якого [PERSON] отримав у спадок спадкове майно, на яке видане Свідоцтво, що складається з грошових вкладів з відповідними процентами та нарахованою компенсацією, що знаходиться у Філії Дніпровського відділення ощадбанку №7989/0444 м Києва на рахунках: №25158 - на суму 401,87 грн.; №1280/9760 - на суму 5877,25 грн.; №13598/9760 - на суму 1840,00 грн.; №13604/9760 - на суму 3482,20 грн.; №13605/9760 - на суму 2203,30 грн.; №13828/9760 - на суму 1234,15 грн.; №13829/9760 - на суму 2067,50 грн.; № Пенсійний Плюс - 8 - на суму 56287,31 грн., які належали померлій на підставі повідомлення №491-02, виданого Дніпровським відділенням Ощадбанку №7989 м. Києва 24 квітня 2007 року. 26 квітня 2007 року державним нотаріусом Київської державної нотаріальної контори [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого [PERSON] отримав у спадок спадкове майно, на яке видане Свідоцтво, що складається з 1/2 частини квартири №8, що знаходиться в м. Києві, по вул. Малишка, в буд.№19, яка належала померлій на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого згідно з розпорядженням №16-461 Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації 26 жовтня 1994 року. Відповідно до положень частини першої, п'ятої та шостої статті 1273 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом або законом може відмовитись від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. Відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, вставлених статями 225, 229-231 і 233 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 225 Цивільного кодексу України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Таким чином, виходячи зі змісту вищевказаної норми закону, слідує, що за загальним правилом звернутися з позовом про визнання правочину недійсним може тільки сама особа, яка перебувала в означеному у статті 225 ЦК України стані. Звертаючись з позовом до суду, [PERSON] просить визнати недійсною заяву про відмову від спадщини датовану 16 серпня 2006 року, яка подана ним особисто до [PERSON] Київської державної нотаріальної контори, посилаючись як на підставу її недійсності на положення ч.1 ст.225 Цивільного кодексу України, мотивуючи тим, що на момент складання заяви про відмову від спадщини перебував у стані психічного розладу, внаслідок чого не усвідомлював своїх дій та не міг керувати ними. Правила ст. 225 Цивільного кодексу України поширюються на ті випадки, коли немає законних підстав для визнання громадянина недієздатним, однак є дані про те, що в момент укладення правочину він перебував у такому стані, коли не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове зворушення тощо). Як зазначається в статті 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи (ч.1 ст.64 Цивільного процесуального кодексу України). За вимог Цивільного процесуального кодексу України одним із видів доказів є висновок експерта, який є докладним описом проведених експертом досліджень, зроблених в результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, задані судом. Згідно висновку спеціаліста (психіатра, судово-психіатричного експерта), який складено спеціаліста - психіатром [PERSON], який є доктором медичних наук, психіатр вищої кваліфікаційної категорії, судово-психіатричний експерт вищої кваліфікаційної категорії, стаж роботи за спеціальністю 22 роки, дата надання висновку 19 вересня 2008 року вих. №3/01-36/10, на розгляд експерта поставлені питання: які розлади психіки і поведінки були в [PERSON] в період з 16.06.2006 по вересень 2006 року? Які розлади психіки і поведінки були у [PERSON] на момент складання заяви 16.08.2006 ? Чи могли вплинути наявні у [PERSON] психічні розлади на його здібність повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на момент складання заяви 16.08.2006? Предметом дослідження були наступні документи: копія заяви [PERSON] від 16.08.2006 до [PERSON] нотаріальної контори; свідоцтво про смерть [PERSON]П; копія медичної картки амбулаторного хворого на ім'я [PERSON], на підставі проведеного дослідження спеціалістом надано висновок: " В період з 16.06.2006 року по вересень 2006 року в [PERSON] були наявні ознаки розладу психіки і поведінки, характерні для депресивного синдрому. На момент складання і підписання заяви (16.06.2006 р.) про відмову від обов'язкової частини спадщини в [PERSON] також були наявні ознаки розладів психіки і поведінки, характерні для депресивного синдрому. Виражені депресивні розлади можуть значно впливати на здатність особи повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. З урахуванням препаратів, які призначались [PERSON] лікарем-психіатром в період з 16.06. 2006 по 23.08.2006 року можна сказати, що наявна в останнього депресія виходила за межі до легкої". (а.с.19-23 т.1) Відповідно до статті 3 Закону України "Про психіатричну допомогу" проголошено презумпцію психічного здоров'я - кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбаченому цим законом та іншими законами України. Психічними розладами згідно статті 1 цього Закону є розлади психічної діяльності, визнані такими згідно з чиною в Україні міжнародною статистичною класифікацією хвороб, травм і причин смерті. Як підтверджується даними медичної карти амбулаторного хворого [PERSON], яка заведена Бориспільською центральною поліклінікою, та була предметом дослідження спеціаліста - психіатра [PERSON], в період з 30 червня 2006 року по 23 серпня 2006 року в [PERSON] лікарем-психіатром було діагностовано психічні та поведінкові розлади, характерні для депресивного синдрому, у зв'язку з чим позивач неодноразово відвідував лікаря-психіатра, який підтверджував встановлений діагноз та призначив відповідне лікування, а саме: амітриптилин, клопіксол, феназепам, клофраніл, які відносяться до фармакологічних засобів, що застосовуються при лікуванні депресії, та при різноманітних невротичних, неврозоподібних, психопатичних, психопатоподібних станах, що супроводжуються тривогою, страхом, підвищеною дратливістю, емоційною лабільністю, такі розлади відносяться до тяжких і можуть значно вплинути на можливість хворого усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Будучи допитаним в судовому засіданні у якості свідка [PERSON] пояснив, що в період з 11 липня 2005 року по 30 вересня 2008 року працював лікарем-психіатром в Бориспільській центральній лікарні, підтвердив, що 30 червня 2006 року [PERSON] звертався до нього, як лікаря-психіатра, зі скаргами на безсоння, дратівливість, на прийом до лікаря [PERSON] прийшов самостійно, перебував у пригніченому стані, на запитання відповідав витримуючи паузу, після проведення обстеження пацієнту було запропоновано стаціонарне лікування, однак він відмовився, тому для проведення амбулаторного лікування була рекомендовано медичні препарати, які хворий міг отримати лише за рецептом лікаря, всі записи про відвідування пацієнта та призначення лікаря вносились до медичної картки хворого, а призначені лікарем препарати, що видаються лише за рецептами, в обов'язковому порядку реєструються в спеціальному журналі. Вдруге на прийом [PERSON] з'явився в липні місяці, його стан покращився, однак настрій був пригнічений. Будучи допитаним в судовому засіданні свідок [PERSON] державний нотаріус [PERSON] Київської державної нотаріальної контори, пояснила, що заява [PERSON] про відмову від спадщини датована 16 серпня 2006 року, яка подана після смерті дружини [PERSON], яка померла 16.06.2006 року, була посвідчена нотаріусом з дотриманням норм чинного законодавства, до подання заяви такого змісту з [PERSON] було проведено бесіду та роз'яснено наслідки відмови від прийняття спадщини, на що [PERSON] повідомив, що діє добровільно та без всякого примусу, заяву про відмову від спадщини написав власноручно, дієздатність цієї особи в нотаріуса не викликали сумніву. Свідок [PERSON] пояснила, що тривалий час знає сім'ю [PERSON], перебувала з ними в дружніх відносинах, [PERSON] дуже болісно сприйняв смерть дружини, звинувачував себе у її смерті, оскільки не міг її врятувати, у зв'язку з чим постійно перебував у пригніченому стані, дуже запустив себе, не бажав спілкуватись ні з родичами, ні з знайомими людьми. Будучи допитаним в судовому засіданні свідок [PERSON], дружина відповідача, пояснила, що за життя матері її чоловіка [PERSON], всі родинні свята свідок та її чоловік проводили разом із сімєю позивача, відносини між членами родини були нормальними, ніяких скандалів чи суперечок не виникало. Влітку 2006 року коли мати чоловіка раптово попала в лікарню, а незадовго після цього померла, позивач не навідував дружину в лікарні, коли йому сповістили про смерть дружини вів себе нормально, в подальшому ніяких дій, які давали б сумніви у адекватності його поведінки, не вчиняв, навпаки позивач продовжував працювати на двох роботах, керував автомобілем, на погіршення стану здоровя не скаржився та до лікарів не звертався. До звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, [PERSON] попередньо розмовляв з позивачем, позивач висловлював свої дійсні наміри відмовитись від прийняття спадщин на користь сина померлої, у зв'язку з чим [PERSON] оформив спадщину на себе, ці обставини були відомі позивачу, однак відносини між позивачем та відповідачем погіршились після того, як стали здавати квартиру в оренду, також свідок зазначила, що позивачу ніхто не чинить перешкоди в користування квартирою, а на дачі позивач не проживає з 2007 року, яку залишив добровільно. Будучи допитаним в судовому засіданні у якості свідка [PERSON], представник відповідача по даній справі, пояснив, що вперше розмовляв з лікарем приблизно в 2008 році та намагався зясувати обставини надання лікарем [PERSON] медичної допомоги [PERSON] і спілкуючись з ним він бачив у [PERSON] медичну картку хворого [PERSON] вдома. Аналізуючи докази в їх сукупності, що підтверджують чи спростовують доводи позивача про те, що в момент написання заяви про відмову від спадщини, яка датована 16 серпня 2006 року адресована [PERSON] Київській нотаріальній конторі, у [PERSON] були наявні ознаки розладів психіки і поведінки, характерні для депресивного синдрому, що могло значно впливати на його здатність повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, суд прийшов до висновку, що у [PERSON] були наявні ознаки розладів психіки і поведінки, характерні для депресивного синдрому, що могло значно впливати на його здатність повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Суд критично відноситься до заперечень відповідача, які ґрунтуються на відсутності у позивача належних доказів, що мають підтвердити проходження лікування у лікаря - психіатра та приймання призначених медичних препаратів, оскільки ці обставини спростовуються даними медичної карти позивача, про стан здоров'я позивача в цей період підтвердив свідок [PERSON], який є лікарем - психіатром та проводив обстеження позивача з призначенням лікування з приводу депресивного стану хворого, а також висновком спеціаліста (психіатра, судово-психіатричного експерта), який складено спеціалістом - психіатром [PERSON], який є доктором медичних наук, психіатр вищої кваліфікаційної категорії, судово-психіатричний експерт вищої кваліфікаційної категорії, стаж роботи за спеціальністю 22 роки, датований 19 вересня 2008 року вих. №3/01-36/10, який не оспорюється сторонами в межах розгляду даної справи. ( т. 1 ас. 19-23) Також, суд критично відноситься до показів свідків заявлених та допитаних в судовому засідання за клопотанням відповідача, оскільки свідок [PERSON] є дружиною відповідача, тому є заінтересованою особою, а свідку [PERSON], який представляє інтереси відповідача за довіреністю по дані справі, не відомі обставини, що мали підтвердити чи спростувати стан здоровя позивача, його поведінку та інші обставини, які стосуються безпосередньо предмету спору. З огляду на викладене, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, встановлені судом обставини у справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання недійсною заяви від 16 серпня 2006 року поданої особисто позивачем до [PERSON] Київської державної нотаріальної контори про відмову від спадщини є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, наведені позивачем обставини, які дають підстави вважати, що в момент написання заяви про відмову від спадщини, у позивача були наявні ознаки розладів психіки і поведінки, характерні для депресивного синдрому, що могло значно впливати на його здатність повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, суд визнає доведеними, а протилежні доводи відповідача в судовому засіданні не спростовані. Визнані недійсними правочини не створюють для сторін тих прав і обов'язків, які вони мають встановлювати, а породжують наслідки, передбачені законом. І хоча реституція не передбачена у ст. 16 Цивільного кодексу України, як один із способів захисту, проте норма ч.1 ст.216 Цивільного кодексу України є імперативною і суд має забезпечити зазначені в ній правові наслідки. Реституцію цілком можна вважати окремим способом захисту цивільних прав, які порушуються у зв'язку з недійсністю правочину, оскільки у ст. 16 ЦК України немає вичерпного переліку способів захисту цивільних прав. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. (стаття 15 Цивільного кодексу України). Відповідно до статті 1267 Цивільного кодексу України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Враховуючи, що на момент звернення позивача з даним позовом до суду, відповідач, як спадкоємець першої черги за законом, після померлої матері [PERSON], прийняв спадщину та отримав свідоцтво про право власності на спадкове майно, тому визнання судом відмови від спадщини недійсною зумовлює недійсність виданого свідоцтва, та вирішення питання щодо перерозподілу спадщини між потенційними спадкоємцями, тому суд вважає правомірними вимоги позивача [PERSON] щодо визнання недійсним свідоцтва про право власності на спадкове майно, видане в порядку спадкування за законом на ім'я [PERSON] [PERSON] Київською державною нотаріальною конторою на 1/2 частину квартири [ADDRESS], в частині 1/4 зазначеної квартири, та свідоцтво про право на спадщину за заповідальним розпорядженням, видане на ім'я [PERSON] [PERSON] Київською державною нотаріальною конторою на грошовий вклад у філії №7989/0444 Дніпровського відділення ВАТ "Державний ощадний банк України", відкритий на ім'я померлої [PERSON], що відповідає положенням ст.1301 Цивільного кодексу України. Предметом поділу між спадкоємцями є спадкове майно, а саме: 1/2 частина квартира [ADDRESS], яка належала на праві власності [PERSON]. Враховуючи, що до спадкування призвані спадкоємці однієї черги за законом, спадкове майно має бути розподілене між ними в рівних частках, тобто кожному із спадкоємців переходить у власність по 1/4 частині квартири [ADDRESS], тому суд, діючи в межах заявлених позовних вимог, визнає за [PERSON], як спадкоємцем першої черги по закону після померлої [PERSON], яка померла 16 червня 2006 року, право власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS]. Відповідно до положень статті 1241 Цивільного кодексу України передбачено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатні вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частина). Перелік осіб, які мають право на обов'язкову частку, що визначений статтею 1241 ЦК України є вичерпним і розширеного тлумачення не потребує. При визначенні розміру обов'язкової частки в спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги, увесь склад спадщини, зокрема, право на вклади в банку (фінансовій установі), щодо яких вкладником було зроблено розпорядження на випадок своєї смерті, вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу. Той зі спадкоємців, який має право на обов'язкову частку у спадщині та проживав разом із спадкодавцем на день його смерті, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо у визначеному законом порядку не відмовився від неї. Якщо той зі спадкоємців, хто має право на обов'язкову частку та не проживав зі спадкодавцем на день його смерті, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Виходячи з практичних напрацювань законодавчих актів України, зміст терміну непрацездатна особа, визначається за її контекстом - це втрата або відсутність здатності до праці. Особливою умовою непрацездатності є втрата заробітку. Національне законодавство передбачає, що непрацездатність може бути спричинена загальним захворюванням, трудовим або побутовим каліцтвом, професійним захворюванням, вагітністю і пологами та віком. Вікову непрацездатність передбачено для неповнолітніх і людей похилого віку. Непрацездатність буває тимчасовою, тривалою або постійною (веде до необхідності припинити роботу взагалі чи на тривалий час або зміни умов праці). Нормативними документами, що регулюють ці питання, є Кодекс законів про працю України, Закон України "Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку". Враховуючи вищевикладене, до категорії непрацездатних громадам можна віднести непрацюючих осіб, які досягли пенсійного віку. Як вбачається з наданих суду доказів, до складу спадкового майна входять грошові вклади у філії №7989/0444 Дніпровського відділення ВАТ "Державний ощадний банк України", відкритий на ім'я померлої [PERSON], які знаходяться на рахунках: №25158 - на суму 401,87 грн.; №1280/9760 - на суму 5877,25 грн.; №13598/9760 - на суму 1840,00 грн.; №13604/9760 - на суму 3482,20 грн.; №13605/9760 - на суму 2203,30 грн.; №13828/9760 - на суму 1234,15 грн.; №13829/9760 - на суму 2067,50 грн.; № Пенсійний Плюс - 8 - на суму 56287,31 грн., які належали померлій на підстав повідомлення №491-02, виданого Дніпровським відділенням Ощадбанку №7989 м. Києва 24 квітня 2007 року. (а.с.94-107 т.1) Враховуючи, що грошові вклади, які відкриті в банківській установі, на ім'я [PERSON], на загальну суму 73393 грн. 74 коп. вносились та знімались в період перебування у шлюбі з позивачем, тому зазначена сума грошових коштів є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, даний факт не спростований відповідачем в межах розгляду даного спору. Таким чином, суд приходить до висновку, що за позивачем [PERSON], у відповідності до вимог ст. 70 Сімейного кодексу України, слід визнати право на 1/2 частину грошових коштів, які знаходились на рахунках відкритих у філії №7989/0444 Дніпровського відділення ВАТ "Державний ощадний банк України", на ім'я померлої [PERSON]. Також, суд враховує, що [PERSON], є особою похилого віку, досяг пенсійного віку, проживав разом із спадкодавцем на день його смерті, тому вважається таким, що прийняв спадщину, за сукупності цих обставин позивач [PERSON] має право на обов'язкову частку у спадщині незалежно від змісту заповіту, тобто на 1/8 частину грошових вкладів, які знаходились на рахунках відкритих у філії №7989/0444 Дніпровського відділення ВАТ "Державний ощадний банк України", на ім'я померлої [PERSON]. У разі порушення права спадкоємців на обов'язкову частку у спадщині суд може вирішувати питання про недійсність свідоцтва про право на спадщину лише в тій частині, яка складає обов'язкову частку. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що в межах даного спору [PERSON] має право в порядку спадкування за законом після померлої [PERSON], яка померла 16 червня 2006 року, на 5/8 частини грошових вкладів, які відкрито у філії №7989/0444 Дніпровського відділення ВАТ "Державний ощадний банк України" на ім'я [PERSON], що виходячи із загальної суми грошових вкладів складає 73393 грн. 74 коп., тобто відповідно до визначеної судом частини складає 45871 грн. 08 коп., тому суд задовольняючи позовні вимоги [PERSON]Г в цій частині, присуджує стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 45871 грн. 08 коп., що складає 5/8 частини грошових вкладів, які відкрито у філії №7989/0444 Дніпровського відділення ВАТ "Державний ощадний банк України" на ім'я [PERSON], як обов'язкову частину спадкового майна. Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON], треті особи Головне управління юстиції в м. Києві, Комунальне підприємство "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна" про визнання недійсною відмови від спадщини, визнання недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, визнання права власності на частину нерухомого майна та стягнення грошових коштів є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. В порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд задовольняючи позовні вимоги, вирішує питання щодо розподілу судових витрат, та присуджу стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1700, 00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи 30,00 грн., які сплачено позивачем за подання даного позову до суду та підтверджується долученими до справи оригіналами квитанцій про їх оплату.

Outcome: approved