Jurisdiction: civil
Date: 2011-08-03 00:00:00

В квітні 2011 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначив, що він є власником житлового будинку № 48 по вул. Котельмаха в м. Вознесенську. За вказаним будинком закріплена земельна ділянка площею 0,068 га для обслуговування житлового будинку. Вказана земельна ділянка згідно Державного акту на право приватної власності належала [PERSON] Посилаючись на те, що позивач є власником житлового будинку та до нього повинно перейти право власності на земельну ділянку, що надана для його обслуговування, але він позбавлений можливості набути право власності на земельну ділянку, оскільки продавець [PERSON] не оформила право власності на земельну ділянку при переході до неї права власності на житловий будинок від [PERSON], яка померла 2000 році, позивач просив визнати за ним право власності на земельну ділянку. Ухвалою суду від 04 серпня 2011 року був замінений неналежний відповідач [PERSON] на належного відповідача [PERSON], яка є спадкоємицею на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06 червня 2000 року за № 385. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання надіслала заяву, в якій позовні вимоги визнала у повному обсязі, просила справу слухати у її відсутність. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні було встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку № 48 по вул.. Котельмаха в м. Вознесенську на підставі договору купівлі продажу № 74 від 06 липня 2001, в подальшому рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 01 вересня 2010 року, визнаного дійсним. Право власності зареєстровано в реєстрі прав власності на нерухоме майно 27 вересня 2010 року. Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю, виданого на підставі рішення виконкому Вознесенської міської ради від 20 липня 1993 року за №189 земельна ділянка площею 0,0680 га для обслуговування житлового будинку №48 по вул.Котельмаха в м. Вознесенську була передана у приватну власність [PERSON] В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] померла, спадкоємицею першої черги за заповітом стала [PERSON], який 06 червня 2000 року було видане Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок. [PERSON] акт на право приватної власності на землю [PERSON] не оформила. У відповідності з п.18 "г" Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 року "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1.09.2002 року, згідно з Положеннями чинної до цієї дати ст.30 ЗК України до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договору відчудження. На час переходу права власності по праву спадкування за заповітом від [PERSON] до [PERSON], діяв Земельний кодекс України 1991 року, ст. 30 якого закріплює, що при переході права власності на будинок при цьому до набувача переходить право власності на земельну ділянку без зміни її цільового призначення. Тому право власності на земельну ділянку, закріплену за жилим будинком №48 по вул. Котельмаха м. Вознесенська, повинно було перейти до відповідача [PERSON] Згідно договору купівлі-продажу від 06 липня 2001 року, в подальшому рішенням Вознесенського міськрайонного суду визнаного дійсним, позивач [PERSON] придбав у [PERSON] житловий будинок №48 по вул.Котельмаха в м. Вознесенську. Статтею 377 ЦК України передбачено, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруди, переходить і право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Відповідно до п. "г" ч. 1 ст. 82 Земельного кодексу України, ч. 2 ст. 373 Цивільного кодексу України право власності на землю виникає з підстав, передбачених законом. Оскільки в судовому засіданні підтвердився той факт, що продавець за договором [PERSON] не отримала на своє ім'я державного акту на право власності на земельну ділянку, на якій розташовано житловий будинок та така можливість у звязку з переходом права власності на житловий будинок до позивача втрачена, то [PERSON] вірно обрано судову форму захисту свого права власності на землю, як це передбачено п.1 ч.2 ст.16 Цивільного Кодексу України. Такий же спосіб захисту права власності на землю передбачає й ч.3 ст.152 п. "а" Земельного Кодексу України. На підставі викладеного,

Outcome: approved