Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-14 00:00:00

У вересні 2010 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 10 березня 2010 року з вини відповідача сталася дорожньо- транспортна пригода, внаслідок якої його транспортний засіб Фіат, номерний знак ВЕ 4119 AT, зазнав механічних пошкоджень, а сам він тілесних ушкоджень. Згідно висновку спеціаліста, розмір майнової шкоди, завданої пошкодженням його транспортного засобу становить 77 809 грн. 54 коп.. У цей же час, сума страхового відшкодування за договором страхування цивільної відповідальності, укладеним між відповідачем та AT «Страхова компанія «АХА Україна», становить лише 24 990 грн., що є недостатнім для повного відшкодування шкоди, завданої пошкодженням автомобіля. На лікування отриманих тілесних ушкоджень ним було витрачено 174 грн. 85 коп.. У звязку з ДТП він тимчасово на місячний строк втратив працездатність у звязку з чим, втратив заробіток у розмірі 4 136 грн. 67 коп.. Посилаючись на наведене обґрунтування та на ст.ст. 1166, 1167, 1194, 1195, 1197 ЦК України, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь в рахунок відшкодування майнової шкоди 53 519 грн. 54 коп., з яких 52 819 грн. 54 коп. - шкода завдана пошкодженням транспортного засобу та 700 грн. витрати на проведення дослідження спеціаліста, в рахунок відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоровя 4 311 грн. 52 коп., з яких 174 грн. 85 коп. витрати на придбання ліків та 4136 грн. 67 коп. - заробіток втрачений внаслідок тимчасової втрати працездатності, а також 10 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. У судовому засіданні представник позивача вимоги останнього підтримала у повному обсязі. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про місце і час розгляду справи у судове засідання, не зявився, причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ухвали суду, проводиться заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення представника, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне. 10 березня 2010 року, близько 14 год. 55 хв., відповідач, керуючи транспортним засобом Мітсубісі, номерний знак [NUMBER], рухаючись прилеглою територією залізничного вокзалу м. Миколаєва при виїзді на нерегульованому перехресті на вул. Новозаводську, що є головною дорогою, порушуючи п.п. 2.3 «б» та 10.2 Правил дорожнього руху України, не надав дороги транспортному засобу Фіат, номерний знак ВЕ 4119 AT, під керуванням позивача, внаслідок чого відбулося зіткнення вказаних транспортних засобі, які отримали механічні пошкодження. Крім цього, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивач зазнав тілесних ушкоджень. Наведені обставини встановлені постановою від 23.04.2010р. судді Ленінського районного суду м. Миколаєва Семерея М.Ф., що набрала законної сили та якою на відповідача за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, накладено адміністративне стягнення. З висновку спеціаліста № 048р/03-2010 від 23 березня 2010 року слідує, що внаслідок вказаної вище дорожньо-транспортної пригоди пошкодженням транспортного засобу позивача - автомобіля Фіат, номерний знак ВЕ 4119 AT, завдано майнову шкоду у розмірі 77 809 грн. 54 коп.. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, шкода завдана майну фізичної особи, відшкодовується повністю особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1194 цього Кодексу особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Зважаючи на наведене, вимога позивача про стягнення з відповідача 52 819 грн. 54 коп. в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої пошкодженням транспортного засобу Фіат, номерний знак ВЕ 4119 AT, є обґрунтованою та підлягає задоволенню у повному обсязі. Враховуючи те, що відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, крім іншого, під збитками слід розуміти й витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права, суд вважає можливим віднести до збитків витрати позивача у розмірь7Щгрн. на оплату проведення дослідження пошкодженого транспортного засобу спеціалістом і надання відповідного висновку, здійснення яких підтверджується рахунком № 048р від 11.03.2010р.. \~ \~ \~ \~ Таким чином, вимога позивача про стягнення вказаних витрат з позивача також підлягає задоволенню. З наведеної вище постанови та копії листка непрацездатності серії АБР № 568932, слідує, позивачеві внаслідок дорожньо-транспортну пригоди було спричинено тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми, струсу головного мозку та забою грудного відділення хребта. У звязку з вказаними тілесними ушкодженнями позивач з 11 березня 2010 року по 02 квітня 2010 року проходив лікування у Миколаївській міській лікарні № 1. Дослідженим під час розгляду чеком аптеки № 6 «Медицина для вас» підтверджується придбання позивачем у цій аптеці ліків для лікування отриманих тілесних ушкоджень на загальну суму 174 грн. 85 коп. Вимоги позивача про стягнення на його користь з відповідача цих витрат є обґрунтованими підлягають задоволенню на підставі ч. 1 ст. 1195 ЦК України, відповідно до якої особа, що завдала шкоди ушкодженням здоровя, зобовязана, крім іншого, відшкодувати потерпілому витрати на придбання ліків. Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними дія відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Є очевидним, що внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди позивачеві було завдано їх моральної шкоди, що полягала у фізичному болю та стражданнях, які він зазнав внаслідок ушкодження здоровя, а також у душевних стражданнях, які він зазнав у звязку із пошкодженням його майна. Вину відповідача у дорожньо-транспортній пригоді, а відповідно й у заподіянні моральної шкоди встановлені зазначеною вище постановою судді у справі про адміністративне правопорушення. Визначаючи розмір грошового відшкодування вказаної шкоди, суд відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України враховує, характер правопорушення (адміністративне правопорушення), вчиненого відповідачем, глибину фізичних та душевних страждань позивача, їх тривалість, ступень та форму вини відповідача (необережність), вимоги розумності та справедливості. З урахуванням наведеного, суд вважає 5 000 грн. розумною та справедливою компенсацією такої шкоди, а отже вимогу позивача про відшкодування моральної шкоди такою, що підлягає частковому задоволенню. Вимогу ж позивача про стягнення з відповідача 4136 грн. 67 коп. в рахунок відшкодування заробітку, начебто втраченого ним внаслідок тимчасової втрати працездатності у період лікування отриманих під час ДТП тілесних ушкоджень, суд вважає такою, що не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження реальної можливості отримати такий заробіток у період тимчасової непрацездатності за звичайних обставин, якщо б цієї непрацездатності не настало (п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України). Посилання позивача в обґрунтування підстав для цієї вимоги на ст.ст. 1195, 1197 ЦК України є помилковим застосуванням цих правових норм, оскільки в них йде мова про визначення заробітку (доходу) втраченого внаслідок постійної, а не тимчасової, втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн. та сплачений ним судовий збір у розмірі пропорційному задоволеній частині позовних вимог, тобто у розмірі 545 грн. 44 коп. (536,94 + 8,5). На підставі викладеного,

Outcome: partial