Jurisdiction: civil
Date: 2011-08-18 00:00:00

15 лютого 2011 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що з 12 липня 1984 року на підставі ордеру № 431 виконавчого комітету районної ради народних депутатів позивачу надана квартира [ADDRESS] . В спірній квартирі зареєстровані позивач, як основний квартиронаймач, та його родина: дружина [PERSON] , син [PERSON] та донька [PERSON] (відповідачка по справі). Проте з 1998 року відповідачка у спірній квартирі не мешкає, її особистих речей у квартирі не має. Такий стан речей порушує права позивача як наймача жилої нерухомості, тому що він вимушений нести тягар утримання майна за особу, яка фактично не проживає у квартирі, тому він просить визнати відповідачку такою, що втратила право користування жилим приміщенням за зазначеною вище адресою. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, наполягаючи на їх задоволенні, обставини, викладені у позові, підтвердив. Додатково вказав, що дочка з 1998 року постійно мешкає в Італії, є громадянкою Італії з 2011 року. В Україну за весь час приїздила лише тричі, останній раз у 2007 році. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи неодноразово повідомлялася належним чином, про що свідчать зворотні поштові повідомлення про надсилання судових повісток, про причини неявки суд не сповістила, будь-яких заперечень з приводу позову не надала. Третя особа у судове засідання свого представника не направила, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить вхідний штамп організації про отримання судової повістки, про причини неявки представника суд не сповістила, будь-яких заперечень з приводу позову не представила. Свідки [PERSON] та [PERSON] показали, що є сусідами позивача. їм відомо, що відповідачка виїхала в Італію ще у 1998 році. Відповідачка підтримує стосунки із батьками, але у квартирі не мешкає. За згодою позивача суд в порядку ст.224 ЦПК України проводить заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, наявні у справі, суд з`ясував такі фактичні обставини та прийшов до таких висновків. 12 липня 1984 року на підставі ордеру № 431 виконавчого комітету районної ради народних депутатів позивачу надана квартира [ADDRESS] (а.с. 13). За вказаною адресою зареєстровані позивач, його дружина [PERSON] , син [PERSON] та дочка [PERSON] (а.с.12). Разом з тим відповідачка фактично не мешкає у квартирі [ADDRESS] з 1998 року (більше дванадцяти років на час розгляду справи), що підтверджується актом про непроживання від 11 лютого 2011 року (а.с.11). Як закріплює ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. За правилами ч.І ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Одночасно ст.72 ЖК встановлює, що в судовому порядку особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки. За викладених обставин суд находить позовні вимоги обгрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved