Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом в якому зазначила, що 28.11.2007 між нею і КС Слобода-Кредит (далі Спілка) укладений договір кредиту № 28-11/07-П1 (далі Договір) про надання коштів в розмірі 200000 грн., який було забезпечено порукою ТОВ Бравекс. 18.12.2009 між Спілкою та ФОП [PERSON]І.укладено договір на відступлення прав вимоги № 10/12-09 на підставі якого, та посилаючись на п. 7.1. Договору останній звернувся до Третейського суду при Асоціації Ліга-парітет. Позивач вважає, що п. 7.1. Договору суперечить ст. 55 Конституції України оскільки позбавляє позивача права звернутися за захистом своїх прав до суду і просить визнати його недійсним. До суду сторони не зявились, представник позивача надав заяву про слухання справи за його відсутності, на позові наполіг, відповідач та третя особа про причини неявки суд не повідомили, про дату і час слухання справи сповіщались належним чином. Зазначені обставини дають можливість розглянути справу за відсутності сторін і винести заочне рішення. Дослідивши наявні докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного: 28.11.2007 між [PERSON] і КС Слобода-Кредитукладений договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 28-11/07-П1 (далі Договір) строком по 28.11.2008, за яким позивачка отримала грошові кошти в розмірі 200000 грн. під 36% річних (а.с. 5-6). Згідно п. 7.1. Договору спори, що випливають з цього Договору чи в звязку з ним, підлягають передачі на розгляд та остаточне вирішення у постійно діючий третейський суд при Асоціації ЛІГА-ПАРІТЕТвідповідно до Закону України Про третейські судита Регламенту вказаного суду. Відповідно до ч. 1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою ст. 203 цього кодексу. Стаття 217 ЦК України передбачає, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, проте суд вважає, що п. 7.1. Договору суперечить актам цивільного законодавства. Так, відповідно до ч. 1 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Частини 1, 3 ст. 124 Конституції України передбачають, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Судочинство здійснюється Конституційним Судом України та судами загальної юрисдикції. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України Про судоустрій Українисудову систему України складають суди загальної юрисдикції та Конституційний Суд України. Частинами 1 і 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. Передача спору на розгляд третейського суду є правом, а не обовязком особи, тобто якщо особа не бажає скористатися таким, як у даному випадку позивач, спір не може бути переданий на розгляд третейського суду. Оскільки п. 7.1. Договору, окрім зазначеного, містить положення про склад третейського суду, порядок розгляду спору та обовязковість рішення третейського суду, які, в разі досягнення домовленості про передачу спору між сторонами на розгляд третейського суду, будуть діяти і які не суперечать актам цивільного законодавства, позов підлягає задоволенню частково, а п. 7.1. визнанню недійсним частково.

Outcome: partial