overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2012-01-10 00:00:00

Позивач [PERSON] у травні 2011 року звернувся до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу (а.с. 3-4). В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що з відповідачем перебуває у шлюбі з 12 березня 1997 року. Від шлюбу має неповнолітню дитину –[PERSON], [INFO], яка мешкає з відповідачкою. Внаслідок несумісності характерів та втрати поваги, любові та дружби одне до одного, сім’я фактично розпалася. Вони не шлюбних стосунків не підтримують, спільним побутом та взаємними правами і обов’язками не пов’язані. Примирення та збереження родини неможливе, а тому шлюб необхідно розірвати. Спору про поділ нажитого майна немає. Після розірвання шлюбу дитина буде мешкати з відповідачем. У судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав, прохав задовольнити позов у повному обсязі. Надав пояснення аналогічні тексту позовної заяви. Відповідачка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, але до суду не з’явилася, письмових заяв та клопотань суду не надала (а.с. 12). Згідно з ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, то може вирішувати справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановлювати заочне рішення). Позивач не заперечував проти розгляду справи за відсутності відповідача. З цих підстав суд, спираючись на норми ст.ст. 169, 224 ЦПК України, розглянув справу у заочному порядку та ухвалив рішення. Заслухавши пояснення позивача та перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що сторони 12 березня 1997 року уклали шлюб у відділі державної реєстрації актів громадянського стану виконавчого комітету Полтавської міської ради, актовий запис № 358 (а.с. 6). Від шлюбу мають неповнолітню дитину –[PERSON], [INFO], яка мешкає з відповідачкою (а.с. 5). На даний час не підтримують сімейно-шлюбних відносин. Майнового спору не мають. Судові витрати по справі складають 38 гривень 50 копійок (а.с. 1-2). Згідно зі ст.112 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Відповідно до вимог ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв’язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище. Суд, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, дійшов до висновку про те, що подальше подружнє життя та збереження сім’ї неможливе. Тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-01-10 00:00:00

Позивач [PERSON] у червні 2011 року звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] прохаючи стягувати з нього аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини –[PERSON], [INFO], у розмірі 350 гривень щомісяця, але не менше 30% від прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття (а.с. 1). В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що з 10 серпня 1996 року по 04 грудня 2008 року перебувала у шлюбі з відповідачем від якого має неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею. З серпня 2010 року відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання своєї дитини не надає, не має постійного заробітку, там як ніде постійно не працює, на утриманні інших осіб не має. Тому вона стягує аліменти у твердій грошовій сумі. У судовому засіданні свій позов підтримала, просила його задовольнити. Пояснення надала аналогічні викладеним у позові. Відповідач позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечував проти задоволення позову та стягнення з нього судових витрат по справі. Вислухавши сторони та перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, суд вважає за можливе задовольнити позов, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано (а.с. 3). Від шлюбу мають неповнолітню дитину –[PERSON], [INFO] (а.с. 2). На даний час дитина проживає з позивачем (а.с. 4). Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Згідно з вимогами ст. 180 СК України, батьки зобов’язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров’я та матеріальне становище дитини, стан здоров’я та матеріальне становище платника аліментів. При визначенні розміру аліментів суд враховує вимоги щодо мінімального розміру аліментів, який не може бути менший ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що передбачено ч. 2 ст.182 СК України. Згідно з вимогами ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідач зобов’язаний утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, але матеріальної допомоги на її утримання не надає. Суду повідомив, що працює не офіційно, має мінливий дохід, що має істотне значення для визначення питання про визначення розміру та виду аліментів. З цих підстав суд приходить до висновку про можливість задоволення позову у повному обсязі та стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі, у розмірі 350 гривень щомісячно. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-01-10 00:00:00

Позивач [PERSON] у грудні 2010 року звернувся до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу (а.с. 3-4). В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що з відповідачем перебуває у шлюбі з 07 серпня 2009 року. Від шлюбу дітей немає. Внаслідок несумісності характерів та втрати поваги, любові та дружби одне до одного, їх сім’я фактично розпалася. Вони мешкають окремо одне від одного, шлюбних стосунків не підтримують, спільним побутом та взаємними правами та обов’язками не пов’язані. Примирення та збереження родини неможливе, а тому шлюб необхідно розірвати. Спору про поділ нажитого майна немає. У судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав, прохав задовольнити позов у повному обсязі. Надав пояснення аналогічні тексту позовної заяви. Додатково пояснив, що не бажає перебувати із відповідачем у шлюбі. Відповідач належним чином, шляхом направлення судової повістки з рекомендованим повідомленням, викликалася до суду на 04 березня, 18 травня та 19 липня 2011 року, але поштові конверти з цими повідомленнями повернуто до суду за закінченням терміну зберігання (а.с. 15, 22, 25). Зваживши на те, що відповідач не отримує замовлені поштові повідомлення тричі поспіль, суд приходить до висновку, що вона відмовляється від отримання судових повісток. Згідно з ч. 8 ст. 76 ЦПК України, особа, яка відмовилась отримати судову повістку, вважається повідомленою. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, то може вирішувати справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановлювати заочне рішення). Позивач не заперечував проти розгляду справи за відсутності відповідача. З цих підстав суд, спираючись на норми ст.ст. 169, 224 ЦПК України, розглянув справу у заочному порядку та ухвалив рішення. Заслухавши пояснення позивача та перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що сторони 07 серпня 2009 року уклали шлюб у Центральному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 909 (а.с. 9). Від шлюбу дітей не мають. На даний час не підтримують сімейно-шлюбних відносин, мешкають окремо одне від одного. Майнового спору не мають. Судові витрати по справі складають 38 гривень 50 копійок (а.с. 1-2). Згідно зі ст.112 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Відповідно до вимог ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв’язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище. Суд, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, дійшов до висновку про те, що подальше подружнє життя та збереження сім’ї неможливе. Тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-01-10 00:00:00

Позивач [PERSON] у квітні 2011 року звернувся до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу (а.с. 2). В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що з відповідачем перебуває у шлюбі з 27 серпня 1997 року. Від шлюбу дітей не має. Спільне життя з відповідачем не склалося і фактично шлюбні відносини припинені у листопаді 2007 року, спільне господарство не ведеться. Подальше перебування у шлюбі суперечить його інтересам, а тому його необхідно розірвати. Спір про поділ майна сподівається вирішити добровільно. У судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав, прохав задовольнити позов у повному обсязі. Надав пояснення аналогічні тексту позовної заяви. Відповідач позов визнала. Відновлення дошлюбного прізвища після розірвання шлюбу не бажала. Заслухавши пояснення сторін та перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, виходячи з наступного. У судовому засіданні судом встановлено, що сторони 27 серпня 1997 року уклали шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану виконкому Полтавської міської ради, актовий запис № 1414 (а.с. 8). Від шлюбу дітей не мають. На даний час мешкають окремо одне від одного, не підтримують сімейно-шлюбних відносин. Майнового спору не мають. Судові витрати по справі складають 30 гривень (а.с. 1). Згідно зі ст.112 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Відповідно до вимог ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв’язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище. Суд, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, дійшов до висновку про те, що подальше подружнє життя та збереження сім’ї неможливе. Тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-01-10 00:00:00

Позивач [PERSON] у липні 2011 року звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] прохаючи стягувати з нього аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини –[PERSON], [INFO], у розмірі ј частини з усіх видів його заробітку, але не менше 30% від прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття (а.с. 1-2). В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що з 21 грудня 2007 року перебуває у шлюбі із відповідачем, від якого має неповнолітню дитину –[PERSON], [INFO], який проживає разом з нею. Шлюб між ними не розірвано, але відповідач пішов з родини і добровільно матеріальної допомоги на утримання своєї дитини не надає. У судовому засіданні свій позов підтримала, просила його задовольнити. Пояснення надала аналогічні викладеним у позові. Прохала стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини, на нього ж покласти і судові витрати по справі. Відповідач позовні вимоги визнав у повному обсязі Пояснив суду, що матеріальну допомогу на утримання своєї дитини і так надає добровільно, тому що з того моменту, як припинив спільно мешкати з позивачем, двічі надавав їй грошові кошти у розмірі по 250 гривень, але не заперечує проти того, щоб робити це у визначеній судом формі. Вислухавши сторони та перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, суд вважає за можливе задовольнити позов, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с. 6). Від шлюбу мають неповнолітню дитину –[PERSON], [INFO] (а.с. 7). На даний час дитина проживає з позивачем, відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини надає у недостатньому розмірі. Згідно з вимогами ст. 180 СК України, батьки зобов’язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров’я та матеріальне становище дитини, стан здоров’я та матеріальне становище платника аліментів. При визначенні розміру аліментів суд враховує вимоги щодо мінімального розміру аліментів, який не може бути менший ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що передбачено ч. 2 ст.182 СК України. Згідно з вимогами ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідач зобов’язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, але матеріальної допомоги, достатньої для утримання сина, не надає, і з цих підстав суд приходить до висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі ј частини з усіх видів його заробітку, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму у місяць для дитини відповідного віку. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-01-10 00:00:00

Позивач [PERSON] у червні 2011 року звернувся до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу (а.с. 3). В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що з відповідачем перебуває у шлюбі з 26 травня 2001 року. Від шлюбу має неповнолітню дитину –[PERSON], [INFO], який мешкає з відповідачем. Спільне життя з відповідачем не склалося внаслідок різних поглядів на життя, наслідком чого є втрата почуття поваги та кохання одне до одного. Вони вже тривалий час мешкають окремо одне від одного, спільне господарство не ведуть. Подальше перебування у шлюбі суперечить його інтересам, а тому шлюб необхідно розірвати. Спору про утримання та виховання дитини і поділ майна немає. У судове засідання сторони не з’явилися, звернулися із письмовими заявами про розгляд справи за їх відсутності - позивач позов підтримав, відповідач позов визнала (а.с. 8-9). З цих підстав суд, спираючись на норми ст. 197 ЦПК України, розглянув справу за відсутності сторін, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та ухвалив рішення. Перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, виходячи з наступного. У судовому засіданні судом встановлено, що сторони 26 травня 2001 року уклали шлюб у Полтавському міському відділі реєстрації актів громадянського стану Полтавського обласного управління юстиції, актовий запис № 450 (а.с. 6). Від шлюбу мають неповнолітню дитину –[PERSON], [INFO] (а.с. 5). На даний час не підтримують сімейно-шлюбних відносин. Майнового спору не мають. Судові витрати по справі складають 38 гривень 50 копійок (а.с. 1-2). Згідно зі ст.112 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Відповідно до вимог ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв’язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище. Суд, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, дійшов до висновку про те, що подальше подружнє життя та збереження сім’ї неможливе, так як суперечить інтересам позивача. Тому позовні вимоги щодо розірвання шлюбу обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-01-10 00:00:00

Позивач 14.12.2011 року звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В своєму позові позивач зазначила, що знаходилася з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 02.07.2005 року, який було розірвано за рішенням суду 14 липня 2011 року. Від сумісного життя у них з відповідачем [INFO] народилася донька [PERSON], батьком якої є відповідач по справі. Добровільно надавати матеріальну допомогу на утримання їх спільної дитини відповідач в добровільному порядку не хоче, хоча згідно норм сімейного законодавства зобов'язаний це робити. Посилаючись на те, що відповідач повинен утримувати їх спільну дитину, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь на утримання доньки аліменти в розмірі 1/4 частки заробітку(доходу) відповідача, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця від дня пред'явлення позову і до настання повноліття дитини. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просить суд їх задовольнити повністю. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином неодноразового повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи, про що свідчить зворотне поштове повідомлення. Про причини своєї неявки відповідач суду не повідомив і від нього не надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. У відповідності до вимог ст.ст.74, 169 ЦПК неявка відповідача в судове засідання визнана судом без поважних причин і справа розглянута у відсутність відповідача за наявності у справі достатніх доказів про права та взаємовідносини сторін, в порядку заочного розгляду справи, враховуючи що позивач не заперечує проти такого порядку розгляду справи. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши дослідженні в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає повному задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи, у сторін є спільна дитина -донька [PERSON], [INFO], батьком якої являється відповідач по справі. Неповнолітня [PERSON] проживає разом з позивачкою і знаходиться на її утриманні. Батько дитини -відповідач по справі не надає добровільно допомоги матері на утримання доньки, хоча зобов'язаний надавати таку матеріальну допомогу у відповідності з вимогами ст. 180 Сімейного Кодексу України. Згідно пояснень позивачки, відповідач не інвалід, інших утриманців не має, працездатний, хоча не працює, але має заробіток від ведення індивідуального господарства, а тому суд на підставі цього приходить до висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача аліментів у частці від його доходу відповідно до ст.ст.183 СК України підлягають задоволенню. У відповідності з вимогами ст.191 СК України аліменти підлягають стягненню з відповідача з моменту подачі до суду позову, тобто з 14 грудня 2011 року. Рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць відповідно до ст.367 ЦПК України підлягають обов'язковому негайному виконанню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-01-10 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн., щомісячно, починаючи з дня подачі заяви і до її повноліття, а також просить стягувати з відповідача аліменти на своє утримання у твердій грошовій сумі в розмірі 250 грн., щомісячно, починаючи з дня подачі заяви, 12.12.2011 року, до досягнення [PERSON] 3-х років. Свої вимоги мотивує тим, що з 25.12.2008 року вона перебувала з відповідачем у шлюбі, від якого в них народився син [PERSON], [INFO]. 22.11.2011 року шлюб було розірвано рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду, а неповнолітнього сина залишено на виховання матері. Дитина проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні і вихованні. [PERSON] звернулася до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина у твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн., щомісячно, з дня подання позовної заяви, та на своє утримання у твердій грошовій сумі в розмірі 250 грн., щомісячно, починаючи з дня подання заяви, 12.12.2011 року, до досягнення дитиною 3-х років. У судове засідання позивачка не зявилася, надіслала заяву у якій просить справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, не заперечує проти сплати аліментів на неповнолітнього сина в сумі 300 грн., а щодо решти позовних вимог заперечує. Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові докази у справі, прийшов до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду, а неповнолітнього сина залишено на вихованні позивачки про що свідчить копія свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с. 2). В шлюбі народився син [PERSON], [INFO] (а.с. 3). [PERSON] в судовому засіданні погодився на сплату аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно, на утримання сина [PERSON], [INFO]. Щодо сплати аліментів на утримання позивачки до досягнення дитиною трьох років заперечив. Суд вирішив відмовити позивачці у задоволенні позовної вимоги щодо стягнення на її користь аліменітів до досягнення дитиною 3-х років, оскільки вона отримує щомісячну допомогу від Управління праці та соціального захисту населення до досягнення дитиною 3-х років (а.с.7). Враховуючи те, що відповідач здоровий, працездатний, офіційно не працює, може утримувати свою дитину, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. В силу ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2012-01-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати [PERSON] та її малолітніх дітей такими, що втратили право користування житлом за адресою: Одеська область, м. Балта, вул. Чехова, 2/2. В позовній заяві позивач посилається на те, що йому та його рідному брату [PERSON] на праві приватної власності належить квартира, розташована в м. Балта Одеської області по вул.. Чехова, 2/2. [PERSON], будучи психічно хворою людиною, не розуміючи значення своїх дій, дозволив реєстрацію стороннім особам, які в квартирі жодного дня не проживали і не проживають. Дана обставина позбавляє позивача у володінні користуванні та розпорядженні належному йому майном. Позивач та представник ВГІРФО Балтського РВ ГУМВС України в Одеській області відповідно до ст.. 158 п. 2 ЦПК України, заявила клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач до судового засідання не зявилася з невідомих суду причин, про день, час та місце розгляду справи повідомлений був своєчасно. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов обгрунтований, і підлягає задоволенню з наступних підстав. В м. Балта по вул. Чехова, 2/2, знаходиться квартира, яка, в рівних частинах, на праві приватної власності належить [PERSON] та [PERSON] (рішення Балтського районного суду Одеської області від 16.12.11.) Як вбачається з довідки ВГІРФО Балтського РВ ГУМВС України в Одеській області № 6255 від 30.05.11., в зазначеній квартирі, окрім позивача та його брата, з 01.02.08. зареєстровані [PERSON], 17.03.71. р.н., уродженки [INFO] Росії, та її малолітні діти [PERSON], [INFO], [PERSON] Артемівна2006 р.н.. Жодного дня [PERSON] разом зі своїми малолітніми дітьми, в квартирі не проживали, про що свідчить довідка виконавчого комітету Балтської міської ради № 2431 від 11.05.11. Враховуючи, що [PERSON] та її малолітні діти, більше шести місяців в квартирі не проживають, причин за якими зберігається житло за тимчасової відсутності з поважних причин понад шість місяців судом не встановлено, суд визнає їх такими, що втратив право користування жилим приміщенням. На підставі викладеного,

Outcome: approved