Jurisdiction: civil
Date: 2012-02-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, вказуючи, що 08.02.2007року між відповідачем та [PERSON] був укладений кредитний договір №10/108-14КМК-07 відповідно до якого [PERSON] отримав кредит в розмірі 112000грн. В забезпечення виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором між позивачем та відповідачем був укладений договір поруки №10/108-14ПЕК/07 від 08.02.2007року відповідно до умов якого, позивач зобов'язалась солідарно відповідати перед відповідачем за порушення [PERSON] зобов'язань за вказаним кредитним договором. Відповідно до п.1.1. договору поруки №10/108-14ПЕК/07 від 08.02.2007року позивач поручився за виконання [PERSON] своїх зобов'язань за вказаним кредитним договором, як фізична особа - підприємець, проте ніякого господарського договору між суб'єктами господарювання відповідачем та СПД [PERSON] не укладалось. Тому укладення договору поруки, як забезпечення неіснуючого кредитного зобов'язання є фіктивним правочином. Просила суд визнати договір поруки №10/108-14ПЕК/07 від 08.02.2007року укладений між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Кредитпромбанк»- недійсним. Представник позивача та третьої особи на боці позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримала, надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просила позов задовольнити. Представник відповідача за дорученням [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала суду пояснила, що 08.02.2007року між [PERSON] та банком був укладений кредитний договір №10/108-14КМК-07. Відповідно до даного кредитного договору встановлюється процедура та умови надання кредитів в рамках траншевої лінії. 08.02.2007року було укладено додаткову угоду №10/108-14КМК-07 ДУ1 до вказаного кредитного договору, згідно якої банк надав позичальнику кредит в сумі 112000 грн. на споживчі цілі зі сплатою за користуванням кредитом 19% річних, з кінцевою датою погашення 07.02.2011року. В забезпечення виконання зобов'язання [PERSON] за даним кредитним договором між позивачем та відповідачем був укладений договір поруки №10/108-14ПЕК/07 від 08.02.2007року. Зобов'язання за вказаним кредитним договором виконувалось до 06.05.2010року. Вважає, що жодних підстав, встановлених законодавством для недійсності правочину при укладанні договору поруки не існувало. Зазначила, що вказаний договір поруки забезпечує виконання зобов'язання саме за кредитним договором укладеним між відповідачем та третьою особою [PERSON], оскільки реквізити у кредитному договорі, а саме номер договору, дата укладання, прізвище, ім'я, по батькові позичальника, сума кредиту, відсотки, відповідальність в обох договорах співпадають. Крім того зазначила, що даний позов заявлений за межами строку позовної давнини. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступних підстав. Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання повинне виконуватися належним чином відповідно до умов договору і вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог що звичайно ставляться. Згідно з ст.553 ч.1 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. В судовому засіданні встановлено, що 08.02.2007року третя особа [PERSON] та відповідач уклали кредитний договір №10/108-14КМК-07, згідно з умовами якого [PERSON] отримав кредит в розмірі 112000 грн. (а.с.11). 08.02.2007року між позивачем та відповідачем був укладений договір поруки №10/108- 14ПЕК/07 від 08.02.2007року, згідно з умовами якого позивач зобов'язався солідарно відповідати перед відповідачем у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором №10/108-14КМК-07 від 08.02.2007 року (а.с.10). Позивач стверджує, що договір поруки забезпечує неіснуюче зобов'язання, оскільки у п. 1.1. вказаного договору поруки зазначено, що позивач зобов'язується солідарно відповідати перед відповідачем у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань [PERSON] як фізичної особи - підприємця за кредитним договором №10/108-14КМК-07 від 08.02.2007року, тоді як вказаний кредитний договір укладався з фізичною особою [PERSON], тому даний правочин є фіктивним та повинен бути визнаний судом недійсним. Представник відповідача з позовними вимогами не погодилась та стверджує, що жодних підстав, передбачених ст.215 ЦК України для визнання договору поруки укладеного між позивачем та відповідачем не існує. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ст.234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Згідно з п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Суд вважає, що договір поруки №10/108-14ПЕК/07 від 08.02.2007року укладався [PERSON] добровільно з власної ініціативи. З боку кредитора - ПАТ «Кредитпромбанк», оспорюваний договір укладався з метою забезпечення кредитного зобов'язання. Зобов'язання за даними кредитним договором та договором поруки виконувались сторонами та третьою особою належним чином тривалий час, тобто дані правочини створили певні юридичні наслідки. Крім того, умисел сторін на укладання фіктивного правочину без утворення юридичних наслідків повністю відсутній, що унеможливлює визнання цього договору фіктивним. Підстав передбачених ст.215 ЦК України для визнання даного правочину недійсним судом також не встановлено. Суд критично відноситься до доводів позивача щодо забезпечення за вказаним договором поруки неіснуючого зобов'язання, оскільки у п. 1.2. вказаного договору поруки позивач засвідчила, що вона була ознайомлена та згодна з істотними умовами кредитного договору, виконання якого забезпечувалось оспорюванним договором. При таких обставинах суд вважає за можливо відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, оскільки в судовому засіданні представник позивача не навела суду переконливих доказів фіктивності договору поруки та обґрунтованих підстав для визнання його недійсності. Крім того, позивач пропустила строк позовної давнини встановлений ст. 261 ЦПК України та не звернулася до суду з заявою про його поновлення. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed