Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-20 00:00:00

Позивач згідно позову та уточнень до нього просить змінити формулювання причин його звільнення з ст.40 п.4 на ст.38 КЗпП України згідно його заяв від 23 та 24 вересня 2010 року,звільнення провести з 27.09.2010 року , стягнути на його користь середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні, за затримку видачі трудової книжки , три середніх заробітки за порушення законодавства про охорону праці та моральну шкоду .В заяві вказав, що 23.09.2010 року він подав заяву про звільнення ,її приймати відмовились, а тому він відправив її рекомендованим поштовим відправленням , 24.09.2010 року відправив уточнену заяву про дату звільнення з 27.09.2010 року .Про зваільнення за прогули він дізнався 20.10.2010 року, коли отримав по пошті трудову книжку та копію наказу про звільнення від 4.10.2010 року . Відповідач відмовлявся оплачувати навчальну відпустку, невірно проводилось нарахування заробітної плати не враховувались понаднормові роботи, роботи, що не входять до трудових обовязків водія ,мали місце порушення законодавства про охорону праці та санітарні норми.Моральну шкоду в сумі 5000 грн. обгрунтовує тим, що внаслідок порушень законодавства про охорону праці мало місце тривале порушення соціальних звязків ,що викликало порушення стану здоровя. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав повністю.З пояснень позивача , тому числі і в якості свідка вбачається, що відповідач не пропонував йому надати пояснення щодо відсутності на роботі, 23 вересня та 4 жовтня 2010 року не були його робочими днями.Підтвердженням факту порушень законодавства про охорону праці є свідчення [PERSON] про те, що обовязковою умовою працевлаштування є наявність санітарної книжки. Це суперечить ст.17 Закону України „Про охорону праці,ст.169 КЗпП України.Крім того, мало місце порушення відомчих наказів щодо заповнення,перевезення здачі лотків зі стандартною кількістю хлібобулочних виробів,спецодяг не видавався,мало місце переведення на інше робоче місце з порушенням норм ст.ст.29,32 КЗпП України.В матеріалах справи, на думку позивача, є докази про факти тривалості робочого часу без вихідних ,що порушувало його нормальні життєві звязки. Представник відповідача щодо позову заперечила.Ствердила, що понаднормових робіт у позивача при виконанні трудових обовязків не було, виконання ним інших робіт документально не підтверджено.Утримання із заробітної плати проводились відповідно до договору про повну матеріальну відповідальність працівника .Порушення законодавства про охорону праці та санітарних норм відповідачем не допускалось .Звільнення за прогули проведено на підставі п.4ст.40 КЗпП України оскільки відповідач був відсутній на роботі. Про що свідчать акти та доповідні записки. Подані позивачем заяви від 23 та 24 вересня були отримані підприємством лише 6.10.2010 року, тобто після видачі наказу про звільнення.Саме позивач не дотримався порядку оформлення свого звільнення , термінів подачі заяви та попередження власника про звільнення.Позовні вимоги грунтуються на припущеннях позивача . Вислухавши пояснення позивача в якості свідка, представника відповідача, дослідивши представлені сторонами докази, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач перебував в трудових відносинах з відповідачем з 16.07.2010 року по 4.10.2010 року, звільнений згідно наказу № 58-к від 4.10.2010 року за ст.40 п.4 КЗпП України за прогули (т.1 а.с.12,13,39-41). В наказі про прийом на роботу позивача вказано,що він прийнятий на посаду водія автотранспортного засобу, а звільнено з посади водія-експедитора автотранспортного засобу. Підставою звільнення за прогули без поважної причини вказано службову записку начальника автотранспортної дільниці [PERSON].В матеріалах справи є 2 службові записки [PERSON].Так. в записці від 23.09.2010 року вказано, що водій [PERSON] 23.09.2010 року був відсутній на роботі без поважної причини протягом всього робочого дня ,комісією складено акт(т.1 а.с.35-36).Згідно записки від 4.10.2010 року [PERSON] був відсутній на роботі без поважної причини з 23.09.2010 року по день складання записки , неодноразові спроби звязатись з ним по телефону, через друзів та знайомих не дали позитивних результатів, його телефон вимкнено, місце знаходження його невідомо,до службової записки додано акт про відсутність на роботі .В акті від 4.10.2010 року вказано, що в цей день водій [PERSON] був відсутній на роботі протягом всього робочого дня(т.1 а.с.37,38). Відповідно до п.4 ст.40 КЗпП України передбаченим цією нормою прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня ,так і більше 3 годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин .Звільнення є видом стягнення за порушення трудової дисципліни, для його застосування встановлений певний порядок ,як це вказано в ст.ст.147,149 КЗпП України. Згідно даних комісійної судово-економічної експертизи (а.с.193-226)за результатами аналізу графіка роботи позивача,табеля виходу на роботу (звіт по обліку робочого часу ) встановлено, що 23 вересня 2010 року його робочим днем не було (т.1 а.с.197), в матеріалах справи відсутні будь-які відомості про те, що 4.10.2010 року також був робочим днем позивача . Свідок [PERSON] не заперечив того факту, що позивач підходив до нього з заявою про звільнення , в якій містилась вказівка на порушення законодавства. Він не уповноважений візувати такі заяви,а тому запропонував позивачу розібратись з цим питанням, заяву не підписав. Після цього [PERSON] на підприємстві не бачив, спроби звязатись з ним були безуспішними. Покази свідка в цій частині узгоджуються з доводами позову про те, що позивач 23.09.2010 року подавав заяву про звільнення , після відмови її завізувати безпосереднім керівником направив її поштою .В заявах від 23.09.2010 року, 24.09.2010 року позивач просив звільнити його за власним бажанням в звязку з погіршенням стану здоровя та недотриманням законодавства про охорону праці в термін до 27.09.2010 року включно, до заяви долучив довідку медичного закладу від 23.09.2010 року про встановлений йому діагноз, довідку про участь в установчій сесії(т.1 а.с.9,10,42-47).Заяви було направлено рекомендованим поштовим відправленням,які за даними підприємства звязку 25.09.2010 року були вкинуті в поштову скриньку підприємства (а.с.110).1.10.2010 року позивач надіслав на адресу підприємства листок непрацездатності (т.1 а.с.11,т.2 а.с.85-86),згідно з яким він був тимчасово непрацездатним у звязку із загальним захворюванням з 24.09.2010 року по 29.09.2010 року, до роботи мав приступити з 30.09.2010 року . Таким чином позивач виявив бажання розірвати трудовий договір, повідомив про це власника , а тому підстави для звільнення його за прогули були відсутні, порядок застосування такого виду стягнення як звільнення за прогули всупереч вимогам ст.ст.147,149 КЗпП України не був дотриманий .Позивачем доведено його право на визначення ним строку для розірвання трудового договору за власним бажанням ,оскільки відповідачем порушено законодавство про працю. Так, позивача звільнено з посади водія-експедитора, в той час як трудовим договором при прийому на роботу виконання обовязків експедитора не було покладено, показники обліку його робочого часу за період з 15.07.2010 року по 22.09.2010 року не підтверджуються документально ,що встановлено експертним висновком.Згідно з довідкою відповідача (т.1 а.с.32-33)нарахування заробітної плати позивачу проводилось за відрядними розцінками для оплати праці водіїв по маршрутах, в той же час експертним висновком та розясненнями експерта в судовому засіданні визначено наступне. Вивченням колективного договору ,додатків до нього встановлено, що система оплати праці передбачає використання як відрядних розцінок, так і тарифних ставок ,документально підтверджено понаднормові роботи,роботи з доставки та видачі товарів замовникам, роботи з отримання поверненої продукції,вказані вище роботи не виокремлюються в загальній структурі нарахувань і встановити чи враховані такі роботи при нарахуванні заробітної плати позивачу не виявляється можливим. У разі визнання формулювання причин звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір відповідно до ч.3 ст.235 КЗпП України ,зобов"язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю(пункт) закону. Суд на підставі ч.3 ст.235 КЗпП України задовільняє позовні вимоги про зміну дати і формулювання причин звільнення на ст.38 ч.3 КЗпП України за власним бажанням у зв"язку з невиконанням трудового законодавства з 30.09.2010 року ,звільнення з 27.09.2010 року є неможливим через тимчасову непрацездатність у вказаний вище строк.Довідка медичного закладу від 23.09.2010 року про встановлений діагноз не свідчить про неможливість продовжувати роботу з поважних причин. Як свідчить довідка відповідача (а.с.144) остаточний розрахунок з позивачем проведено 12.11.2010 року .Отже,має місце порушення вимог ст.116 КЗпП України, а тому вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягають задоволенню.Середня заробітна плата позивача в місяць , згідно представленої відповідачем довідки( т.1 а.с.34)становить 2319,22 грн..Відповідно середньоденна заробітна плата позивача складає 110,44 грн.( 2319,22 грн.: 21 робочий день = 110,44 грн.). Затримка розрахунку при звільненні мала місце з 30.09.2010 року по 12.11.2010 року, становить 31 день , а тому суд задовольняє вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні в розмірі 3423,64 грн.(110,44 грн. х 31 день= 3423,64 грн.). На користь позивача на підставі ч.4 ст. 235 КЗпП України підлягає стягненню середній заробіток за затримку видачі трудової книжки з 30.09.2010 року по 19.10 2010 року в сумі 1435,73 грн.(110,44 грн.х13 днів=1435,72 грн.). Кожна сторона, як це становлено ст.ст.10,60 ЦПК України зобовязана довести або спростувати обставини ,викладені в позові, подати суду докази на підтвердження або в спростування заявлених вимог та довести перед судом їх переконливість. Позивачем не надано суду жодного доказу про те, що мало місце порушення його прав на охорону праці , а тому йому вимоги про стягнення тримісячного заробітку згідно з ст.6 Закону України „Про охорону праці задовленню не підлягають.Його узагальнені доводи про те, що таким порушенням є незабезпечення спецодягом,заповнення лотків нестандартною кількістю хлібобулочних виробів, а поїздки за визначеними маршрутами в інші населені пункти є переведенням на роботу в іншу місцевість без його згоди є безпідставними. Суд, на підставі ст. 237-1 КЗпП України відмовляє в задовленні вимог про стягнення моральної шкоди в сумі 5000 грн. виходячи з наступного. Позивачем не доведено факту моральних страждань з вини відповідача,що вимагало додаткових зусиль для організації свого життя . Доводи позову про те, що внаслідок порушень законодавства про охорону праці мало місце тривале порушення соціальних звязків ,що викликало порушення стану здоровя не стверджені дослідженими судом доказами. Факт порушення законодавства про охорону праці не знайшов свого підтвердження, пояснення позивача в якості свідка про те, що він не був забезпечений спецодягом не можуть бути взяті судом до уваги як єдиний і беззаперечний доказ наявності факту порушення. Свідок [PERSON] ствердив,що водії забезпечені спеціальним одягом , [PERSON] жодних претензій щодо спецодягу не заявляв. Довідка про встановлений позивачу діагноз не свідчить, що порушення стану здоровя є безпосереднім наслідком винних дій відповідача. Судовий збір з вимог майнового і немайнового характеру , від сплати якого позивач був звільнений при зверненні до суду, підлягає стягненню з відповідача на підставі ст.88 ЦПК України в сумі 321,90 грн., на користь позивача підлягають стягненню витрати за проведення експертизи в сумі 2846,10 грн.

Outcome: approved