Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про встановлення порядку спілкування з дитиною. В обґрунтування позовних вимог зазначив про те, що з відповідачем перебував у шлюбі від якого мають неповнолітню дитину [PERSON] [INFO], яка після розірвання шлюбу залишилася проживати з відповідачем. Зазначає, що він, як батько дитини, має право на спілкування з донькою та прийняття участі у її вихованні, однак відповідач перешкоджає йому в цьому. Просить встановити спосіб його участі у вихованні доньки шляхом визнання його права на регулярні щотижневі побачення з дитиною шляхом забирання дитини до себе додому на вихідні (з 14.00год п»ятниці до 21.00го. неділі), визнати за ним право забирати доньку з собою у відпуску для їхнього відпочинку двічі на рік у місяці визначені графіком відпусток. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, посилаючись на доводи приведені в позові та на свої пояснення надані у судовому засіданні. Відповідач позовні вимоги не визнала, пояснивши суду, що перешкод відповідачу у спілкуванні з дитиною вина не чинить, просила суд відмовити у задоволенні позову. Представник третьої особи в судовому засіданні при прийняті рішення повністю покладається на розгляд суду, однак зазначила про те, що слід дотриматися рівності батьків у спілкуванні та виховані дитини, виходячи як з їх інтересів, так і інтересів дитини. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та аналізуючи все у своїй сукупності, зважаючи на те, що позивачу було розяснено право змінити, уточнити, доповнити заявлені вимоги та процесуальні наслідки невиконання вказаних дій; що сторонам по справі було розяснено положення ст. 137 ЦПК України, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних обставин. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до ст. 213 ЦПК рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну дитину [PERSON] 29.01.2003р.н. (а.с.10). 30.01.2007року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.11). Дитина після розлучення батьків проживає з матір»ю, відповідачем по справі. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08.06.2011року у задоволені позову [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання малолітньої дитини було відмовлено. Рішення суду набрало чинності (а.с.9). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Однак, відповідач по справі чинить позивачу перешкоди у можливості вільного та безперешкодного спілкування з донькою, в зв»язку з чим позивач звернувся до суду із даним позовом, зазначаючи про те, що відповідач порушує його право на вільне спілкування з дитиною та брати участь у її вихованні. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень. Положенням ст.159 СК України, передбачено, що в разі якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини, згідно якої держави учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню, за винятків випадків, коли компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в як найкращих інтересах дитини. Порушення цього права, створення умов, за яких неможливо його реалізація, є правопорушенням. Причому порушуються права не тільки батька, а і дитини. Враховуючи пояснення учасників процесу, з урахуванням інтересів дитини, а також інтереси батьків, суд прийшов до висновку, що між сторонами дійсно є спір з приводу прийняття участі батька у спілкуванні з дитиною, в звязку з чим є необхідність у визначені способу участі батька у вихованні дитини, визначені періодичності та систематичності побачення, можливості спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо, місце та час їхнього спілкування. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України, мати та батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно чи перебувають вони у шлюбі між собою. Відповідно до Закону України „ Про охорону дитинства дитина, яка проживає окремо від батьків, має право на підтримання з ним регулярних стосунків та прямих контактів. Батько має рівні з матір`ю права та обовязки відносно дитини, проживання окремо не впливає на обсяг таких прав та обовязків. Зазначена норма також передбачена ч. 3 ст.157 СК України, яка передбачає, що той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватись з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини, тому суд вважає, що дитина повинна мати спілкування з обома батьками. З урахуванням п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № N 16 від 12.06.98р. „Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України (Із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду 3 від 15.05.2006р.), у частині яка не суперечить Сімейному Кодексу України при вирішенні таких спорів суди повинні виходити не з формальних міркувань, а з фактичних інтересів дітей та умов їх нормального виховання. При встановленні визначені способу участі батька у вихованні дитини, визначені періодичності та систематичності побачення, можливості спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо, місце та час їхнього спілкування, суд враховує: позитивне ставлення позивача до дитини, бажання спілкуватись з нею та займатись її вихованням; його ставлення до своїх обовязків як батька; вік дитини, яка являється малолітньою і в силу свого віку має дотримуватись певного режиму життя (відвідування ДНЗ, обідній сон, режим дня). Окрім того, відповідно до висновку служби у справах дітей Павлоградської міської ради від 22.06.2011 року у співбесіді, дитина висловила бажання зустрічатися із батьком, але проживати разом з матірю. Також, враховуючи те, що батьки [PERSON] та [PERSON] створили належні умови для виховання, навчання, піклуються про стан здоров»я та розвиток дитини, виконують свої батьківські обов»язки, служба у справах дітей не заперечує проти участі батька у вихованні малолітньої доньки [PERSON] (а.с.6). На підставі викладеного, суд вважає за можливе визначити способи участі позивача у вихованні дитини та спілкуванні з ним шляхом встановлення днів побачень позивача з дитиною у вихідний день - суботу, а саме кожну другу та четверту суботу з 08.00годин до 18.00годин відповідної неділі за місцем проживання батька, з урахуванням рівності прав з відповідачем. В свою чергу, суд також прийшов до висновку про можливість визначення часу для спільного відпочинку батька з дитиною щорічно, в період його щорічної відпустки. Однак, суд вважає за необхідне обмежити це право наявністю висновку медичного закладу про задовільний стан здоровя, з урахуванням тривалості спільного відпочинку та наявності санітарно-курортної путівки. На підставі викладеного та

Outcome: partial