Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-04 00:00:00

Публічне акціонерне товариство [PERSON] Авальв особі Одеської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства [PERSON] Аваль звернулось з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], який в подальшому неодноразово уточнювався про стягнення солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованості за кредитом у розмірі 5\~639, 81 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ складає 44\~662, 76 грн., судові витрати по сплаті державного мита в сумі 488 грн. 45 коп., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 120,00 грн. та витрати пов`язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача у розмірі 240,00 грн. Мотивуючи свої вимоги представник позивача в позові посилається на те, що на підставі кредитного договору № 013/15-79/08-153 від 13.05.2008 року укладеного між позивачем [PERSON] акціонерним товариством [PERSON] Аваль(ВАТ [PERSON] Авальбуло перейменований у Публічне акціонерне товариство [PERSON] Аваль в особі Одеської обласної дирекції АТ [PERSON] Аваль) та відповідачем [PERSON], позивач надав [PERSON] кредит на споживчі цілі в сумі 10\~000,00 доларів США, зі сплатою 23 % річних, строком погашення до 05.11.2009 року. Наданий [PERSON] кредит був забезпечений порукою [PERSON], про що 13.05.2008 року укладено договір поруки № 013/15-79/08-153/1, а також порукою [PERSON], про що 13.05.2008 року укладено договір поруки № 013/15-79/08-153/2 Умови зазначеного кредитного договору позивачем виконані, проте відповідач [PERSON] не виконує умови кредитного договору, а саме щомісячно не здійснює часткове погашення Кредиту та не сплачує проценти за користування кредитом, у звязку з чим, виникла заборгованість у розмірі 44\~662, 76 грн. що і стало підставою для звернення до суду. Представник позивача у судове засідання не зявився, надав до суду заяву, в якій просив справу розглядати у відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судові засідання призначені на 24.05.2011 року, 16.08.2011 року не з`являвся, направляв до суду типові зави про відкладення розгляду справи за станом здоровя та у звязку з загостренням хвороби, при цьому на підтвердження цього не надаючи документального підтвердження: лікарняний чи довідку лікаря. 05.10.2011 року відповідач в черговий раз в судове засідання не з`явився, надав до канцелярії суду заяву про відкладення розгляду справи, так як за фізичним станом не може прибути на судове засідання (довідки лікаря щодо стану здоровя до суду не представив). При зверненні [PERSON] до суду з заявою про перегляд заочного рішення від 04.03.2011р. по даній справі, відповідач виклав свою позицію щодо непогодження з заявленими позивачем позовними вимогами про стягнення заборгованості, посилаючись на часткове погашення боргу протягом останнього року, при цьому [PERSON] в судове засідання для доведення своєї позиції не з`явився. Відповідачі [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з`явились, про час і місце слухання справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не сповістили, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи або розгляд за їх відсутності суду не надавали та не заявляли. При повторній неявкі в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, незалежно від причин неявки суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Правовідносини між сторонами по справі є цивільне правовими та урегульовані положеннями ЦК України у редакції 2003 року, яка діяла на момент виникнення правовідносин та діє на момент ухвалення рішення по справі. В судовому засіданні встановлено, що 13.05.2008 року між [PERSON] акціонерним товариством [PERSON] Аваль в особі Одеської обласної дирекції ВАТ [PERSON] Аваль(правонаступником якого за всіма правами та обов`язками є Публічне акціонерне товариство [PERSON] Аваль в особі Одеської обласної дирекції АТ [PERSON] Аваль) та [PERSON] був укладений кредитний договір № 013/15-79/08-153 відповідно до якого [PERSON] надано кредит в сумі 10\~000,00 доларів США із сплато, із сплатою 23 % річних, строком погашення до 05.11.2009 року. (а.с. 26) Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином у відповідності з умовами договору та вимогами ЦК України. Відповідно до пп. 5.1 п. 5 Кредитного договору від 13.05.2008 року № 013/15-79/08-153 Позивач повністю та в строки виконав зобов'язання по даному договору перерахувавши кредитні кошти на загальну суму 10 000,00 (десять тисяч) доларів США. [PERSON] не виконав умови п.п. 6.1 п. 6 Кредитного договору від 13.05.2008 року № 013/15-79/08-153, тобто щомісячно не здійснював часткове погашення Кредиту та не сплачував відсотки за користування Кредитом відповідно Графіку, та після отримання повідомлення не повернув Позивачу кредитні кошти та не сплатив відсотки, за користування кредитними коштами. Згідно з п.п. 7.4 п. 7 Кредитного договору від 13.05.2008 року № 013/15-79/08-153, у випадку невиконання Відповідачем умов зазначеного договору Кредитор має право достроково стягнути заборгованість за кредитом, нараховані відсотки за користування кредитом та штрафні санкції. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного Кодексу України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. В якості забезпечення виконання зобов'язань за Кредитними договорами від 13.05.2008 року № 013/15-79/08-153 між Позивачем та [PERSON] було укладено Договір поруки від 13.05.08 року № 013/15-79/08-153/1, згідно п.1.2 якого [PERSON] на добровільних засадах бере на себе зобов'язання відповідати по зобов'язанням [PERSON], які виникають з умов Кредитного договору від 13.05.2008 року № 013/15-79/08-153. В якості забезпечення виконання зобов'язань за Кредитними договорами від 13.05.2008 року № 013/15-79/08-153 між Позивачем та [PERSON] було укладено Договір поруки від 13.05.08 року № 13/15-79/08-153/2, згідно п.1.2 якого [PERSON] на добровільних засадах бере на себе зобов'язання відповідати по зобов'язанням [PERSON], які виникають з умов Кредитного договору від 13.05.2008 року № 013/15-79/08-153. (а.с.41-42, 44-45). Відповідно до п. 2.1, п. 3.1 Договорів поруки від 13.05.2008 р. № 013/15-79/08-153/1, у випадку невиконання або неналежного виконання боржником взятих на себе зобов'язань по кредитному договору, [PERSON] та [PERSON] несуть солідарну відповідальність перед Кредитором на всю суму заборгованості, встановлену на момент подання вимоги, включаючи сплату основного боргу за Кредитним договором, нарахованих відсотків за користування кредитом та неустойки, відшкодування збитків. Відповідно до п. 2.1, п. 3.1 Договору поруки від 13.05.08 року № 13/15-79/08-153/2 у випадку невиконання або неналежного виконання боржником взятих на себе зобов'язань по кредитному договору, [PERSON] та [PERSON], несуть солідарну відповідальність перед Кредитором на всю суму заборгованості, встановлену на момент подання вимоги, включаючи сплату основного боргу за Кредитним договором, нарахованих відсотків за користування кредитом та неустойки, відшкодування збитків. [PERSON] та [PERSON] з умовами договорів поруки були ознайомлені та згодні. Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України одним із видів забезпечення виконання зобовязання є порука. Згідно зі ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку та відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником у повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу та пені. У відповідності до ст. 611 ЦК України у випадку невиконання зобов'язання боржником настають правові наслідки у виді відшкодування збитків. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно з вимогами ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Відповідно п. п. 10.2 п. 10 Кредитного договору від 13.05.2008 року №013/15-79/08-153 за порушення строків повернення суми кредиту, процентів за користування кредитом, передбачених цим договором, Позичальник сплачує Кредитору пеню від суми простроченого платежу в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на час виникнення заборгованості, за кожен день прострочення. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до чинного законодавства неустойкою є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Як вбачається з матеріалів справи та представлених доказів, судом було встановлено, що заборгованість Відповідачів перед Позивачем за Кредитним договором від 13.05.2008 року № 013/15-79/08-153 станом на 08.11.2010 року складає 5\~639,81 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ ( 1 долар дорівнює 7, 9199 грн.) складає 44\~662, 76 грн., у тому числі: - заборгованість за кредитом 3\~098, 30 доларів США, за курсом НБУ дорівнює 24\~538, 23 гривень; заборгованість за відсотками 1\~557, 01 доларів США, що дорівнює 12\~331, 36 грн.; пеня - 984, 50 дол. США, що дорівнює 7\~797, 11 грн.. Про порушення зобов'язання та необхідність повного погашення боргу Відповідачі повідомлялись належним чином. Станом на 08.11.2010 року загальна сума заборгованості Відповідачів перед Позивачем за отриманим кредиту, нарахованими та не сплаченими відсотками та пенею, за несвоєчасне виконання зобов'язання по сплаті кредиту та відсотків складає 5\~639,81 доларів США, що в еквіваленті по курсу Національного Банку України станом на 08.11.2010 року складає 44\~662, 76 грн. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак у той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю є Декрет Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю(далі Декрет КМУ). Статтею 1054 ЦКУ передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому згідно зі ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу. Відповідно до ст. 5 Декрету КМУ операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 цього ж Декрету. Відповідно до п.2.3. Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, що затверджене Постановою Правління НБУ № 275 від 17.07.2001 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 21 серпня 2001 р. за № 730/5921) за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями, серед яких: - неторговельні операції з валютними цінностями; - операції з готівковою іноземною валютою (купівля, продаж, обмін), що здійснюються в пунктах обміну іноземної валюти, які працюють на підставі укладених банками агентських договорів з юридичними особами-резидентами; - ведення рахунків клієнтів (резидентів і нерезидентів) в іноземній валюті та клієнтів-нерезидентів у грошовій одиниці України; - залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України; - залучення та розміщення іноземної валюти на міжнародних ринках; - інші операції з валютними цінностями на валютному ринку України. З вищенаведеного вбачається, що уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті. Щодо вимог підпункту "в" п. 4 ст. 5 Декрету КМУ, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то на сьогодні законодавець не визначив межі термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті. Відповідно до п. 1.5 Положення про порядок видачі НБУ індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління НБУ від 14 жовтня 2004 р. № 483, використання іноземної валюти як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку на здійснення яких Національний банк видав банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями). Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій, єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами статті 5 Декрету КМУ є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку. Тому при розгляді спорів про визнання недійсними договорів про надання кредиту в іноземній валюті слід враховувати, що у випадку наявності у банку відповідної генеральної ліцензії та письмового дозволу Національного банку України, здійснення кредитних операцій у валюті не суперечить вимогам чинного законодавства України. Національний банк України видав ВАТ [PERSON] Авальбанківську ліцензію від 11.10.1996 року за № 10 та дозвіл № 10-4 від 11.10.2006 року, на підставі якого [PERSON] має право здійснювати операції з валютними цінностями, в т.ч. з розміщення іноземної валюти на валютному ринку України. (а.с. 106-109) Дійсна наявність грошових зобов`язань відповідачів перед позивачем та їх розмір підтверджується кредитним договором № 013/15-79/08-153 від 13.05.2008 року, договорами поруки № 013/15-79/08-153/1 та № 013/15-79/08-153/1 від 13.05.2008 року та наданими позивачем відповідними розрахунками (а.с. 8-11, 113 -114). Судом враховується, що позивачем надсилалися на адресу боржників - відповідачів відповідні претензії, які залишились без уваги зі сторони боржників та не були ними виконанні без поважних причин.(а.с.12-17) Зобов'язання повинні виконуватися належним чином, тобто належним виконанням зобов'язання з боку відповідачів є повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним у строки, в розмірі та валюті, як це було визначено кредитним договором, укладеним між позивачем та відповідачем. Розглянувши справу повно, всебічно, об`єктивно та неупереджено, суд вважає правомірними заявлені позовні вимоги, які є обґрунтованими, тому вважає за можливе задовольнити у повному обсязі, стягнувши на користь позивача з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором у розмірі 44\~662, 76 грн.. У зв`язку з розглядом справи позивач сплатив судовий збір у розмірі 488 грн. грн., витрати на інформаційне-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн. та витрати пов`язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача у розмірі 240,00 грн. В силу ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Суд вважає, що судові витрати, які витратив позивач мають бути відшкодовані позивачу за рахунок відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] солідарно. На підставі викладеного та

Outcome: approved