Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-11 00:00:00

13.10.2011 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення позики (боргу) з [PERSON], у сумі 19 700 гривень, а також судових витрат в розмірі 197,00 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи в розмірі 120,00 грн. Позивачка в судове засідання не з'явилася, натомість від неї до суду надійшла заява в якій вона просила справу слухати за її відсутності в судовому засіданні, свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідачка по справі також не з'явилася в судове засідання, а направила до суду заяву я якій вказала, що пред'явлені до неї позовні вимоги вона визнає та не заперечує на задоволені позову позивачки. Згідно положень ст.174 ЦПК України в разі визнання позову відповідачем, суд, за наявності законних підстав постановляє рішення про задоволення позву. В даному випадку є законні підстави для задоволення позову. Так судом встановлено, що починаючи із 2006 року та в період 2007 -2008 років позивачка в грошових сумах різного розміру неодноразово надавала відповідачці [PERSON] різні суми позик для вирішення побутових проблем останньою. Договору позики сторони не укладали, оскільки перебували в дружніх стосунках і позивачка була впевнена в повернені відповідачкою всіх сум позик. Однак в супереч усним домовленостям відповідачка [PERSON] на вимогу позивачки [PERSON] повернути суму позики (боргу) -відмовила, мотивуючи це матеріальною неспроможністю повернення боргу. На підтвердження заборгованості 20 лютого 2009 року, відповідачка [PERSON] написала позивачці розписку, в якій визнавала суму боргу перед [PERSON] у розмірі 19 700,00 гривень та зобов'язувалась їх повернути на протязі 2009-2010 років, але так цього і не зробила. Таким чином станом на 13.10.2011 року загальна сума заборгованості відповідачки складає 19 700,00 гривень. Відповідно ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. За наведених вище обставин суд знаходить за можливе задовольнити позов позивачки, оскільки її позовні вимоги є обґрунтованими та правомірними. Крім того відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачки на користь позивачки сума державного мита в розмірі 197,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи в розмірі 120 грн. Таким чином,

Outcome: approved