Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-13 00:00:00

17.02.2010 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] за участю третьої особи [PERSON] про визнання недійсним правочину, посилаючись на те, що 29.09.2009 року помер її батько [PERSON], який за життя, 28.08.2009 року, видав довіреність на імя [PERSON], посвідчену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за номером в реєстрі №2506, на розпорядження належною йому на праві власності квартирою №35 в будинку №23, корпус №2 по проспекту Гагаріна в м. Одесі, й [PERSON] 29.09.2009 року, діючи від імені вже померлого [PERSON], уклав договір купівлі-продажу зазначеної квартири з [PERSON], посвідчивши його у державного нотаріуса Шостої одеської державної нотаріальної контори [PERSON] за номером в реєстрі №5-1705. Позивачка вважає, що квартира №35 в будинку №23, корпус №2 по проспекту Гагаріна в м. Одесі вибула з власності її батька незаконно, так як згідно ч.4 ст.25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті, відповідно 29.09.2009 року [PERSON] в день смерті втратив цивільну дієздатність, а тому укладений 29.09.2009 року договір купівлі-продажу суперечить вимогам ст.203 ЦК України і на підставі ст..215 ЦК України є недійсним правочином. У судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали, у судовому засідання 30.03.2010 року уточнили позовні вимоги, посилаючись на те, що 24.02.2010 року відповідачка [PERSON] продала спірну квартиру [PERSON], посвідчивши договір купівлі-продажу у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за номером в реєстрі №454. Позивачка та її представник вважають, що даний правочин, які і попередній договір купівлі-продажу від 29.09.2009 року, є недійсним. Крім того, 17.12.2010 року позивачка подала до суду позовну заяву, а 06.06.2011 року - письмове звернення, яке виклала у формі позову, яку 14.11.2011 року уточнила свій позов, зазначивши, що своїми діями відповідачі спричинили їй матеріальну шкоду та моральну шкоду, які вона оцінює у суму 100\~000,00 гривень. Позивачка та її представник обґрунтовують позовні вимоги положеннями статті 215 ЦК України, згідно яких підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України, зокрема зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства; положеннями ч.4 ст.25 ЦК України, згідно яких цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті; положеннями ст.248 ЦК України, згідно яких представництво за довіреністю припиняється у разі смерті особи, яка видала довіреність. 20.09.2010 року до участі у справі у якості третіх осіб були залучені спадкоємці померлого [PERSON] - [PERSON], [PERSON], [PERSON], які з позивачкою [PERSON] після смерті свого батька звернулися до державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, про що свідчать матеріали спадкової справи №779/09 до майна померлого 29.09.2009 року [PERSON], заведеної Шостою одеською державною нотаріальною конторою. Треті особи [PERSON], [PERSON] позов [PERSON] підтримали, просили його задовольнити в повному обсязі, надали суду заяви від 15.10.2010 року від 18.03.2011 року про розгляд справи за їх відсутності. Представник третьої особи [PERSON] позов не підтримав, просить в його задоволенні відмовити. Відповідачка [PERSON] позов [PERSON] не визнала, проте пояснила, що укладаючи договір купівлі-продажу квартири №35 в будинку №23, корпус №2 по проспекту Гагаріна в м. Одесі з [PERSON], який діяв від імені власника квартири [PERSON], кошти йому не сплачувала. В подальшому 24.02.2010 року продала квартиру №35 в будинку №23, корпус №2 по проспекту Гагаріна в м. Одесі [PERSON], посвідчивши договір купівлі-продажу у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON], проте кошти за квартиру отримав [PERSON] Відповідачка [PERSON] позов [PERSON] не визнала, пояснила, що при укладенні договору купівлі-продажу квартири №35 в будинку №23, корпус №2 по проспекту Гагаріна в м. Одесі з [PERSON], яка була власником цієї квартири, були дотримані усі умови щодо даного виду договорів, при цьому вона сплатила [PERSON] вартість квартири у розмірі еквівалентному 54\~000,00 доларів США, про що була складена відповідна розписка. Відповідачка [PERSON] вважає, що вона є добросовісним набувачем спірної квартири, а тому не може бути позбавлена права власності на квартиру. Третя особа [PERSON] позов [PERSON] не визнав, пояснив, що спірний договір купівлі-продажу квартири №35 в будинку №23, корпус №2 по проспекту Гагаріна в м. Одесі було укладено на той момент, коли власник квартири [PERSON] був живий, а тому видана ним довіреність не припинила свою дію. Крім того, [PERSON] не заперечує, що отримав від продажу спірної квартири [PERSON] суму еквівалентну 54000,00 доларів США, які зберігаються на його банківському рахунку і які він готовий передати спадкоємцям померлого [PERSON] Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належала квартира №35 в будинку №23, корпус №2 по проспекту Гагаріна в м. Одесі: 1/3 частини квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого органом приватизації державного житлового фонду Приморського району 17.10.2000 року за №0543, зареєстрованого в КП ОМБТІ та РОН09.02.2001 року в книгу №391пр., на стор.50, під реєстровим №313, та 2/3 частини квартири на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Шостою одеською державною нотаріальною конторою 28.09.2009 року за номером в реєстрі №5-1696, зареєстрованого в КП ОМБТІ та РОН29.02.2009 року в книзі №679пр-5, запис №313, реєстраційний номер 28252049. 29.09.2009 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 30.09.2009 року Першим відділом РАЦС Приморського районного управління юстиції м. Одеси (актовий запис №5228). Судом зясовано, що за життя [PERSON] склав довіреність на імя [PERSON], посвідчивши її 28.08.2009 року у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за номером в реєстрі №2506, якою доручив [PERSON], зокрема, розпоряджатися квартирою №35 в будинку №23, корпус №2 по проспекту Гагаріна в м. Одесі. В день смерті [PERSON], 29.09.2009 року, було укладено договір купівлі-продажу квартири №35 в будинку №23, корпус №2 по проспекту Гагаріна в м. Одесі, з якого вбачається, що [PERSON], від імені якого на підставі довіреності діє [PERSON], продав, а [PERSON] купила зазначену квартиру за 14\~461,00 гривень. Договір купівлі-продажу був посвідчений державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори [PERSON] за номером в реєстрі №5-1705. За змістом ст.25 ЦК України здатність фізичної особи мати цивільні права та обов'язки є правоздатністю. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження і припиняється у момент її смерті. Відповідно до ч.1 ст. 237, ст. 239 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє \~цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє. Відповідно до п.6 ч.1 ст.248 ЦК України визначено, що представництво за довіреністю припиняється у разі смерті особи, яка видала довіреність. Суд не приймає до уваги посилання третьої особи [PERSON] та відповідачки [PERSON] на те, що на час укладення договору купівлі-продажу 29.09.2009 року [PERSON] був ще живий, виходячи з наступного. Згідно ч.2 ст.251 Поняття строку та термінуЦК України терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Відповідно до ч.2 статті 252 ЦК України термін визначається календарною датою. Таким чином, в день смерті [PERSON] (29.09.2009 року) його цивільні права і обов'язки припинилися, а також припинена довіреність, яка видана 28.08.2009 року на ім'я [PERSON]Ю, а відтак - правочин укладений 29.09.2009 року від його імені померлого [PERSON] не відповідає вимогам ст.203 ЦК України і є недійсним. Відповідно до вимог п.1, 3 ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Таким чином суд приходить до висновку про те, що договір купівлі-продажу від 29.09.2009 року був укладений в момент його вчинення з недотриманням вимог чинного законодавства України, а саме - за відсутності повноважень у [PERSON] укладати від імені [PERSON] договір про відчуження належного йому майна - квартири №35 в будинку №23, корпус №2 по проспекту Гагаріна в м. Одесі. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги в цій частині слід задовольнити та визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири №35 в будинку №23, корпус №2 по проспекту Гагаріна в м. Одесі, посвідчений 29.09.2009 року державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори [PERSON] за номером в реєстрі №5-1705 між [PERSON] та [PERSON], від імені якого діяв [PERSON] \~ Виходячи з викладеного та приймаючи до уваги той факт, що відповідачка [PERSON]В не набула права власності на спірну квартиру у встановленому чинним законодавством порядку та не мала права в подальшому розпоряджатися квартирою №35 в будинку №23, корпус №2 по проспекту Гагаріна в м. Одесі, так як згідно ст.658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару, суд вважає договір купівлі-продажу, укладений 24.02.2010 року між [PERSON] і [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за номером в реєстрі №454, таким, що не відповідає вимогам ст.203 ЦК України і є недійсним. Визнаючи недійсними вказані спірні договори купівлі-продажу квартири№35 в будинку №23, корпус №2 по проспекту Гагаріна в м. Одесі від 29.09.2009 року та від 24.02.2010 року, слід застосувати правові наслідки недійсності правочину передбачені ст.216 ЦК України, та зобовязати [PERSON], який фактично одержав передбачене за договором купівлі-продажу, повернути [PERSON]В 14\~461,00 гривень, й [PERSON]В повернути [PERSON] кошти у сумі 14\~461,00 гривень. Стосовно відшкодування суми матеріальної та моральної шкоди у розмірі 100\~000,.00 гривень, які позивачка просить стягнути з відповідачів, суд вважає ці вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно зі ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За приписами наведених статей для застосування такої міри відповідальності, як стягнення матеріальної та моральної шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Доводи [PERSON] суд вважає непереконливими, оскільки наявні в матеріалах справи докази та встановлені на їх підставі обставини справи не підтверджують сукупність необхідних складових для притягнення відповідачів до цивільної відповідальності, а отже, не дають і достатніх правових підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення матеріальної та моральної шкоди. На підставі викладеного та

Outcome: partial