Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки оформлення трудової книжки та компенсації моральної шкоди, посилаючись на те, що вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем. 05.12.2007 року вона написала заяву про звільнення, а з 19.12.2007 року була звільнена за власним бажанням. Заборгованість по заробітній платі на день звільнення виплачена не була, не була належним чином оформлена трудова книжка, у звязку з чим вона не могла влаштуватись на роботу. Рішенням апеляційного суду на її користь з відповідача була стягнена заборгованість по заробітній платі та компенсація за затримку виплати заробітної плати. Оформлення трудової книжки належним чином відбулося 05.10.2009 року, про що була зроблена відповідна відмітка під час отримання трудової книжки в документації підприємства. Таким чином, відповідач у день звільнення трудову книжку не оформив належним чином, а тому оскільки день звільнення 19.12.2007 року, а запис в особистій трудовій книжці та книзі обліку руху трудових книжок зроблений 05.10.2009 року ,то роботодавець повинен сплатити звільненому працівникові середній заробіток за кожень день затримки трудової книжки та яка становить 11\~960 грн., яку позивачка просила стягнути з відповідача. Крім того, позивачка вважала, що незаконними діями відповідача їй була заподіяна моральна шкода, яку вона просила стягнути з відповідача у розмірі 15000 грн. та яка виразилась у тому, що вона не могла влаштуватись на роботу чи стати на облік по безробіттю, зазнала матеріальних труднощів, всі ці дії вплинули на загальний стан її здоровя, моральні та психічні переживання, що повязані з додатковим часом для збору та подачі до суду необхідних документів для стягнення компенсацій та виплат. Позивачка та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав в повному обсязі та просив відмовити в його задоволенні в повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення сторін , дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Встановлено, що позивачка перебувала у трудових відносинах з відповідачем та з 19.12.2007 року звільнена за власним бажанням на підставі ст.38 КзПП України. Відповідачем у день звільнення не було проведено повний розрахунок та оформлена трудова книжка,оскільки остання знаходилась у позивачки. Відповідно до ст.47 КзПП власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 серпня 2011 року з КП Дніпропетровський райсількомунгоспна користь [PERSON] було стягнуто заборгованість по заробітній платі за період з 01.01.2002 року по 19.12.2007 року у сумі 13841.32 грн., компенсацію за затримку виплати заробітної плати за період з 01 січня 2002 року по 25 серпня 2011 року у розмірі 10014.55 грн., а всього стягнуто 23855.87 грн. Встановлено, що ухвалою Дніпропетровського районного суду від 05 жовтня 2009 року було прийнято відмову від позову [PERSON] та закрито провадження у цивільній справі за її позовом до КП Дніпропетровський райсількомунгосппро оформлення трудової книжки, у звязку з тим, що [PERSON] 05.10.2009 року надала відповідачеві для оформлення трудову книжку та трудову книжку їй було оформлено. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином,судом встановлено,що з часу звільнення [PERSON] з підприємства за власним бажанням її трудова книжка перебувала у неї до 05.10.2009 року. Відповідно до ч.4 ст.235 КзПП у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Враховуючи вищевикладене та те, що трудова книжка знаходилася у позивачки та те,що закон не передбачає відповідальності роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки оформлення трудової книжки при звільненні працівника за власним бажанням , суд вважає за необхідне відмовити позивачці у задоволенні її позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки оформлення трудової книжки. Відповідно до ст.237-1 КЗпП відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Оскільки судом не встановлено вини відповідача щодо невидачі позивачці оформленої трудової книжки, суд вважає вимоги позивачки щодо стягнення моральної шкоди необґрунтованими та вважає за необхідне відмовити у їх задоволенні.

Outcome: dismissed