Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-15 00:00:00

В лютому 2011 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 8708,77 гривень. Свої вимоги мотивує тим, що 09.11.2007 року між Акціонерним комерційним промислово- інвестиційним банком та [PERSON] був укладений кредитний договір № 1452-04/07. Згідно умов даного договору позивач надав відповідачу кредит у розмірі 5000,0 гривень з нарахуванням процентів за користування кредитом із розрахунку 30 % річних та кінцевим терміном повернення кредиту - 05.11.2009р. Повернення кредиту та сплата відсотків повинна була здійснюватися відповідно до графіку. Позивач виконав свої зобовязання за кредитним договором, а відповідач від повного виконання зобовязань ухиляється, внаслідок чого станом на 01.02.2011р. виникла заборгованість в сумі 8708, 77 гривень. Посилаючись на наведене, просили позов задовольнити. В липні 2011р. позивач надав заяву про збільшення позовних вимог і просив стягнути заборгованість за кредитним договором станом на 10.02.2011р. в сумі 8781,53 грн. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з урахуванням збільшених позовних вимог та просив стягнути заборгованість у сумі 8781,53 гривень та судові витрати. Відповідач в судове засідання не зявилася, про час і місце судового засідання повідомлявся своєчасно та належним чином відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомила. За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 09.11.2007 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та [PERSON] був укладений кредитний договір № 1452-04/07. Згідно умов даного договору позивач надав відповідачу кредит у розмірі 5000,0 гривень з нарахуванням процентів за користування кредитом із розрахунку 30 % річних та кінцевим терміном повернення кредиту - 05.11.2009р.. Повернення кредиту та сплата відсотків повинна була здійснюватися відповідно до графіку. Позивач виконав свої зобовязання за кредитним договором, проте відповідач не виконує свої зобовязання за вказаним договором, внаслідок чого утворилась сума заборгованості. Згідно з наданим позивачем розрахунком станом на 10.02.2011 року загальна заборгованість за кредитним договором становить 8781,53 гривень, з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 3333,36 гривень, заборгованість за відсотками - 4302,53 гривень, пеня за несвоєчасну сплату кредиту - 586,08 гривень; пеня за несвоєчасну сплату відсотків - 559,57 гривень. Згідно з п.6.2 кредитного договору за несвоєчасну сплату сум кредиту та/або процентів за користування кредитом та/чи процентів за неправомірне користування кредитом позичальник зобовязаний сплачувати банку пеню, яка обчислюється від суми прострочено платежу у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період прострочення, та нараховується щоденно. Відповідачу банком направлялася письмові вимоги щодо погашення заборгованості, проте кредита заборгованість погашена не була. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У відповідності до ст. 611 ЦК України за порушення зобовязання наступають правові наслідки, передбачені ст.ст. 624, 625 ЦК України, тобто при порушенні зобовязань боржник повинен сплатити кредитору борг, відсотки від суми боргу та неустойку у вигляді пені та штрафу, що передбачена умовами договору, а тому борг відповідача повинен бути стягнутий в примусовому порядку. Згідно зі ст.599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а ст.615 ЦК України встановлює, що одностороння відмова від виконання зобовязання і одностороння зміна умов договору не допускається. Таким чином судом встановлено, що відповідачка своєчасно кредит, а також нараховані за його користування відсотки не повернула, продовжувала користуватися грошима на тих же умовах, договір не розривала, у звязку з чим, суд вважає за необхідне позов задовольнити. На підставі ст. 88 ЦПК України суд вважає можливим покласти на відповідача також і судові витрати пропорційно задоволеним вимогам.

Outcome: approved