Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-13 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищевказаним позовом до відповідача, посилаючись на те, що на підставірішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 10 червня 2010 року [PERSON] зобовязаний сплачувати аліменти на користь позивачки на утримання дочки [PERSON], 26 березня 2008 року, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше встановленого законом України мінімуму на дитину відповідного віку. Позивачка вказує, що відповідач матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, сплачував аліменти в неповному розмір із-за чого за період з 14 травня 2010 року по 1 вересня 2011 року утворилась заборгованість в розмірі 3262 грн. 73 коп. Просить стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 8850 грн. 24 коп. згідно наданого розрахунку за вказаний період. В судовому засіданні представник позивачки зменшив своїпозовні вимоги іпросить стягнути з відповідача неустойку (пеню) в розмірі 8730 грн. 12 коп. Представник відповідача позов не визнала іпояснила, що [PERSON] після винесення рішення судом не мав роботи, а тому аліменти платив з випадкових заробітків. В даний час відповідач знайшов роботу за кордоном івиплатив всю заборгованість по аліментах ще 6 вересня 2011 року поштовим переказом, відразу після отримання ним від держаного виконавця довідки - розрахунку заборгованості від 5 вересня 2011 року на суму 2529 грн. 73 коп. Проте відповідачка відмовилась отримувати поштовий переказ на 2530 грн. івін вимушений був передати ці гроші через державного виконавця, де вона їх іотримала. До 5 вересня 20011 року позивачка (стягувачка) не мала до нього претензій по сплаті заборгованості що стверджується її розписками у виконавчому провадженні, остання розписка від 28 березня 2011 року також до 5 вересня 2011 року він не отримував від державного виконавця повідомлення про борг та строк його погашения. Як пояснив у судовому засіданні державний виконавець, відповідач з 14 травня 2010 року не мав роботи та постійного заробітку, із-за чого сплачував аліменти з середньої зарплати штатного працівника по м.Сміла Черкаської області. В результаті несвоєчасної сплати аліментів у нього утворилась заборгованість на 1 вересня 2011 року - 2529 грн.73 коп. Держаний виконавець зазначив, що 5 вересня 2011 року він направив боржнику довідку - розрахунок заборгованостІпо аліментах в розмІрІ2529 грн. 73 коп., а 6 вересня 2011 року [PERSON] оплатив цю суму заборгованості на імя стягувачки поштовим переказом. Заявлений позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 10 червня 2010 року [PERSON] зобовязаний сплачувати аліменти на користь позивачки на утримання дочки [PERSON], 26 березня 2008 року, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше встановленого законом України мінімуму на дитину відповідного віку. Оскільки [PERSON] не мав постійного місця роботи, заборгованість виконавчому листу № 2-1338 від 10 червня 2010 року нараховувалась державним виконавцем виходячи з середньо місячної зарплата штатного працівника по м.Сміла Черкаської області становила 2529 грн. 73 коп., що стверджується довідкою від 5 вересня 2011 року. Про суму заборгованості по аліментах боржник був повідомлений державним виконавцем 5 вересня 2011 року, а 6 вересня 2011 року сплатив цей борг у повному розмірі, що підтверджено в судовому засіданні зібраними доказами, зокрема повідомленням УДППЗ «Укрпошта» від 16 вересня 2011 року та квитанції «ПриватБанку» від 4 жовтня 2011 року. При таких обставинах суд приходить до висновку, що боржник після отримання 5 вересня 2011 року письмового попередження про суму заборгованості по аліментах, повністю сплатив її 6 вересня 2011 року, а тому, у позивачки відсутні правові підстави для стягнення неустойки (пені) на суму несплачених аліментів, оскільки вона нараховує саме з часу отримання боржником повідомлення державного виконавця про наявність боргу, якщо вона не буде оплачена. Відповідно до ст. 88 ЦПК України при залишені позову без задоволення судові витрати понесені позивачем відносяться за його рахунок, а судові витрати понесені відповідачем стягуються з позивача пропорційно до тієї частини вимог у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки позивачці повністю відмовлено у задоволенні позову, з неї підлягають стягненню на користь відповідача понесені ним судові витрати на правову допомогу в розмірі 1000 грн. враховуючи складність справи, та часу затраченого його адвокатом вивчення справи та його участі у судових засіданнях. На підставі наведенного і ст. 196 СК України,

Outcome: approved