Jurisdiction: civil
Date: 2012-01-30 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач є батьком неповнолітнього сина, [PERSON], народженого 24 березня 1996 року. З відповідачем перебуває у розлученні та син проживає із нею та знаходиться на повному її утриманні. З урахуванням працездатності відповідача, відсутності в нього інших дітей які би підлягали утриманню, просила стягнути з нього щомісячно аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гр. В судовому засіданні позивачка позов підтримала та у своєму поясненні послалася на те, що останні три роки відповідач фактично ніякої участі у вихованні та утриманні сина не приймає, за виключенням одноразових подарунків, в т.ч. одежі зроблених ним синові півроку потому. Сам відповідач тривалий час перебував за кордоном і має можливості утримувати сина, проте свідомо цього не бажає. За відсутності в неї як такої постійної роботи, можливості її підробляння, їй тяжко одній утримувати сина-студента, у звязку із чим просила задовольнити її вимоги у повному розмірі. Відповідач проти задоволення позовних вимог позивачки заперечував про що надав суду письмове заперечення а також суду пояснив, що з часу повернення із-за кордону ніде не працює, проживає в господарстві матері за місцем її проживання та фактично живе на її пенсію. На час працевлаштування за кордоном, постійно підтримував сина, здебільшого купляв йому одяг, телефон та інші речі, тобто в середньому надавав йому допомогу близько 600-700 грн. на місяць. Через теперішній тяжкий його матеріальний стан, аліменти на утримання сина готовий платити проте в розмірі не більше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши письмові докази по справі встановив наступне. Сторони по справі знаходилися в зареєстрованому шлюбі до 10 жовтня 2011 року. Від спільного шлюбу у них 24 березня 1996 року народився син [PERSON]. Походження дитини від відповідача підтверджується свідоцтвом про народження останнього. Відповідно до ст. 180, 181 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між сторонами, а за відсутності такої домовленості, кошти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, та не оспорюється сторонами, що неповнолітній [PERSON] проживає з позивачкою та знаходяться на її утриманні. Таким чином, суд знаходить встановленим, що відповідач будучи батьком неповнолітнього Дениса та проживаючи окремо від нього, обовязки по його утриманню добровільно не виконує, в звязку з чим з нього повинно бути стягнуто аліменти на утримання сина на користь позивачки. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Таким чином, аналіз зазначених норм закону зводиться до того, що утримання дитини по досягнення нею повноліття є обовязком а не правом батьків. Незадовільний матеріальний стан батька має враховуватися судом при визначені розміру аліментів, однак це не звільняє особу від сплати аліментів. Оскільки, на день розгляду справи судом не здобуто ніяких даних про те, що відповідач працює, то з нього повинно бути стягнуто аліменти у твердій грошовій сумі. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує матеріальне становище позивачки, дитини та відповідача. Зокрема, судом прийнято до уваги те, що позивачка сама утримає сина можливими їй засобами за відсутності буд-якої сторонньої допомоги в т.ч. матеріальної зі сторони відповідача. Відповідач будучі особою працездатного віку ніде не працює та інших осіб на його утримання не перебуває. Аналізуючи вищенаведені докази у своїй сукупності, враховуючи встановлений законодавством прожитковий мінімуму для дитини у віці від 6 до 18 років, якій згідно Закону України «Про державний бюджет на 2012 рік» з 1 січня 2012 року дорівнює 1112 грн., суд приходить до висновку, що вимоги позивачки про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання сина в розмірі 1000 гр. є дещо завищеними, проте виходячи з припису ст. 1 ЦПК України щодо справедливого вирішення справи, виходячи з встановленого законодавством обовязку по утриманню дитини як матері так і батька, з урахуванням віку дитини, вважає за необхідне задовольнити вимоги позивачки частково, стягнувши з відповідача на її користь аліменти на утриманні сина в розмірі 550 грн. Посилання відповідача у своєму запереченні на те, що він згоден сплачувати аліменти у визначеному законодавством розмірі, а саме 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд вважає способом ухилення від сплати аліментів. Таке твердження відповідача не узгоджуються із нормою статті 184 СК України, так як за змістом зазначеної норми закону з урахуванням положень частини другої статті 182 СК України, суд визначає аліменти у твердій грошовій сумі в чітко визначеному розмірі, якій не залежить від розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку чи відсотків від нього. На підставі ст.ст. 180-182, 184 СК України,

Outcome: partial