Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-06 00:00:00

Позивачка у січні 2008 року звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про розподіл майна подружжя (т. 1 а.с.2-3). У зв'язку із заміною складу суду ухвалою від 14 січня 2009 року розгляд справи розпочато спочатку (т.1 а.с. 106). У травні\~2009\~року подала\~до суду\~уточнену позовну\~заяву про\~поділ майна\~подружжя,\~визнання права\~власності,\~зобов'язання\~вчинити дії.\~В обґрунтування\~вимог зазначила,\~що від\~зареєстрованого шлюбу\~сторони мають\~доньку [PERSON],\~[INFO],\~яка проживає\~із нею.\~Відповідач хиляється\~від утримання\~дитини.\~В період\~зареєстрованого із\~відповідачем шлюбу,\~за спільні\~кошти подружжя,\~на підставі\~договору купівлі-продажу\~від 31.10.2003\~року разом\~вони купили\~квартиру [ADDRESS]\~у [PERSON], титульним власником якої є відповідач [PERSON] Для спільного користування родини придбали меблі, побутову техніку, килими всього на загальну суму 57 517,00 грн. Крім цього, в період шлюбу відповідач заснував Приватне підприємство «Українська моторно-транспортна компанія» із статутним фондом у розмірі 333 000, 00 грн. У 2008 році шлюб між сторонами було розірвано, але не очікуючи рішення суду щодо поділу майна, [PERSON] самовільно демонтував меблі, побутову техніку та частково вивіз їх :з квартири, разом із частиною її особистих речей. Оскільки відповідач не визнає її права власності на квартиру, не сплачує за комунальні послуги, та не бажає добровільно врегулювати спір, просила суд із урахуванням інтересів малолітньої дитини, поділити спільно нажите майно подружжя, визнати за нею право власності на квартиру виділивши їй її; виділити їй вбудовані кухонну стінку, бар, витяжку кухонну, килим коричневого кольору, телевізор «PHILIPS», соковижималку «PHILIPS», два кондиціонери, меблі для дитячої кімнати, шафу-купе всього на загальну суму 23 900,00 грн., а за його відсутності в натурі зобов'язати [PERSON] сплатити на її користь грошову компенсацію вартості відсутнього майна. Виділити [PERSON] кухонний стіл із стільцями, пральну машину, водонагрівач, холодильник, мікрохвильову піч, телевізор кольоровий «PHILIPS», акустичну систему, пилосос, стаціонарний телефон із телефонним номером, масляний обігрівач, газову плиту, передпокій, тумбу під взуття, диван світло-коричневого кольору та одне крісло, скляний журнальний столик, килим світло кольоровий, праску, DVD програвач, а також залишити йому в розпорядженні особистий внесок до статутного фонду Приватного підприємства «Українська моторно-транспортна компанія» у сумі 330 000,00 грн.; зобов'язати [PERSON] повернути особисто належні їй речі: музичний центр, електричну сушарку для рушників, одяг та взуття, а в разі їх відсутності стягнути на її користь вартість відсутнього майна; зобов'язати [PERSON] сплатити заборгованість по квартплаті та комунальним послугам; стягнути судові витрати по справі (т.1 а.с.131-135). Ухвалою суду до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних позовних вимог залучено Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра». В судовому засіданні представник позивачки, діючий за довіреністю [PERSON], підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позові та надані суду докази. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні обставини позову та позовні вимоги не визнав, заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись необґрунтованість доводів та безпідставність вимог. Будучи присутньою у судових засіданнях раніше, представник Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра», діюча за довіреністю [PERSON], у своїй висловленій позиції заперечувала проти задоволення судом позовних вимог позивачки щодо поділу права спільної сумісної власності сторін на квартиру [ADDRESS] у [PERSON], посилаючись на те, що за договором іпотеки дана квартира є способом забезпечення грошових зобов'язань [PERSON] по кредитному договору. В судове засідання 07 грудня 2011 року представник [PERSON] не з'явилася, до суду надіслала заяву, у якій прс, розгляд справи здійснювати без своєї присутності. За згодою представника позивача, відповідача розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, що не з'явилися в судове засідання. У судовому засіданні 07 грудня 2011 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено 12 грудня 2011 року. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Судом з'ясовано, що підставою звернення позивачки до суду є захист прав і майнових інтересів, пов'язаних із правом володіння, користування та розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, у зв'язку із тим, що це право не визнається відповідачем у справі. Відповідно до пункту 1 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року цей Кодекс набрав чинності з 1 січня 2004 року. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України та згідно з п. 4 Прикінцевих та перехідних положень) норми ЦК України 2003 року застосовуються до цивільних відносин, які виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України 2003 року, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. У зв'язку із чим, для встановлення правовідносин між сторонами та при вирішенні спору щодо спірних правовідносин суд застосовує положення Конституції України, Кодексу України про шлюб і сім'ю, Цивільного кодексу України в редакції 2004 року, Сімейного кодексу України, судову практику Верховного Суду України. Згідно ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Суд, з'ясувавши обставини по справі, вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши надані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що із 06 вересня 2003 року по 29 липня 2008 року сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому відділом реєстрації актів громадянського стану Кіровського районного управління юстиції м. Дніпропетровська (т. 1 а.с. 10, 136, т.2 а.с.101). На підставі нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] договору купівлі-продажу від 31 жовтня 2003 року [PERSON] купив за 12 791,00 грн. в житловому будинку А-9 [ADDRESS] (т.1 а.с.63-64, 66-69). Право власності [PERSON] на квартиру зареєстровано комунальним підприємством «[PERSON] міжміське бюро технічної інвентаризації» 04 грудня 2003 року за реєстровим № 2971223 (т.1 а.с. 65). Згідно висновку суб'єкта оцінювальної діяльності, ринкова вартість спірної квартири на час розгляду спору становить 414 650,00 грн. (т.1 а.с.71-105). Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO] Згідно договору іпотеки № 1446-ПР/1 від 27 грудня 2006 року, укладеному між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] спірна квартира є предметом іпотеки у забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором №\~8/2006/840-К/1446-ПР від 27.12.2006 року, на умовах якого банк надав [PERSON] кредит у розмірі 58 000,00 доларів США (т. 1 а.с.152-157, 161). За фактом використання [PERSON] при отриманні кредиту завідомо підроблених документів, прокуратурою Амур-Нижньодніпровського району [PERSON] відносно [PERSON] було порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст. 358 КК України, яку постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду [PERSON] від 23 червня 2011 року закрито на підставі ч.2 ст.11 -1, .1 ст.49 КПК України, у зв'язку із спливом строку давності притягнення до кримінальної відповідальності (т.2 а.с.109-110). Відповідно до ст. 22 КпШС України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Аналогічно за змістом положень ст. 60 СК України - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) само, доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Ст. 61 СК України передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч.1 ст. 63 СК України - дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Суд вважає неспроможними доводи відповідача щодо обставин придбання спірної квартири за рахунок запозичених ним ще до шлюбу у 2002 році коштів у [PERSON], що і підтвердив у судовому засіданні допитаний в якості свідка [PERSON], тому що судом достовірно встановлено, що квартира була куплена у жовтні 2003 року. Тому аналізуючи за своїм внутрішнім переконанням здобуті по справі докази з позиції їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв'язку у сукупності, суд приходить до висновку, що придбана в період шлюбу відповідачем на підставі договору купівлі-продажу від 31 жовтня 2003 року квартира [ADDRESS] у [PERSON] є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно положень ч.1, 2 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Як вбачається із відмовного матеріалу 2911-08 Ленінського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області за фактом звернення представника [PERSON] [PERSON] до органів внутрішніх справ з приводу самоправних дій [PERSON], а також пояснень допитаних у судовому засіданні в якості свідків [PERSON], [PERSON], у травні 2008 році за відсутності колишньої дружини відповідач замінив у квартирі вхідний замок та вивіз із квартири кухонний стіл, два стільця, два табурети, диван, крісло, скляний журнальний столик, шафу, тумбу із дзеркалом, килим із вітальні, пральну машину, газову плиту, мікрохвильову піч, холодильник, DVD програвач, пульти управління від кондиціонерів, соковижималку, пилосос, масляний обігрівач, акустичну систему, телевізори «PHILIPS», праску, телефон (т.1 а.с. 138-142). Зі своєї сторони [PERSON] того ж місяця також змінив замки в квартирі, у зв'язку із чим рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 серпня 2009 року зобов'язаний був передати [PERSON] ключі від квартири (т.2 а.с.3-8). Встановлені судом обставини свідчать про обопільну недобросовісну поведінку сторін в процесі поділу майна. Із поданих [PERSON] доказів вбачається, що на підставі рішення Ленінського районного суду [PERSON] від 11.07.2008 року на утримання дитини відповідач зобов'язаний на її користь сплачувати аліменти у розмірі У* частини зі всіх видів заробітку (доходу) (т.1.а.с.7, 143). Згідно довідки - розрахунку заборгованості Ленінського ВДВС (т.1 а.с. 149), постанови органів внутрішніх справ про відмову в порушенні кримінальної справи (т.1 а.с. 144), впродовж 2008-2009 років аліменти своєчасно та у повному обсязі на дитину не сплачував, мав заборгованість, що свідчить про неналежне виконання відповідачем обов'язку по утриманню дитини і не може бути єдиною підставою для збільшення частки в праві на майно, оскільки за змістом ч.З ст.70 СК України, за рішенням суду частка майна дружини, з якою проживає дитина, може бути збільшена за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, є недостатнім для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дитини. Будь-яких інших доказів у підтвердження даних обставин суду позивачкою не надано. Тому аналізуючи\~подані сторонами\~докази,\~суд першої\~інстанції дійшов\~до висновку\~щодо рівності\~часток сторін\~у праві\~спільної сумісної\~власності на\~квартиру,\~у зв'язку\~із чим\~позовні вимоги\~[PERSON]\~до [PERSON]\~підлягають задоволенню\~в частині\~визнання за\~нею права\~власності на 1/2 частки права спільної сумісної власності на квартиру. Враховуючи те,\~що в\~силу ч.1\~ст.356\~ЦК України,\~власність двох\~осіб із\~визначенням часток\~кожного з\~них у\~праві власності\~є спільною\~частковою власністю,\~суд для\~захисту майнового\~права [PERSON],\~із урахуванням\~принципів добросовісності,\~справедливості та\~розумності,\~вважає за\~необхідне припинити\~право власності\~[PERSON]\~на 1/2 частину спірної квартири, що є підставою для внесення в порядку, визначеному Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», відповідного запису до Єдиного реєстру прав власності. За змістом ст.117, 179 ЦК України об'єктами цивільних прав є предмети матеріального світу - речі, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов'язки. Згідно ст.178 ЦК України, речі можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені із цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід'ємними від фізичної ч юридичної особи. Незважаючи на неодноразові роз'яснення судом сторонам покладеного обов'язку на подання суду обґрунтування позовних вимог та заперечень доказів, у судовому засіданні представник позивача відмовився від призначення судом відповідної товарознавчої експертизи з метою з'ясування судом індивідуально-родових ознак, технічних характеристик, дійсної вартості меблів, побутової техніки та інших речей як об'єктів поділу права спільної сумісної власності подружжя так і належності позивачці окремо визначеного нею майна, у зв'язку із чим, суд вважає, що позивач у повному обсязі не довів у судовому засіданні належними та допустимими доказами ні індивідуально-речових ознак оспорюваного нею майна, щодо якого було заявлено вимоги про поділ та витребування, ні його вартості в обґрунтування доводів щодо компенсації, у зв'язку із чим, доводи [PERSON], на які вона посилалася як на підставу своїх позовних вимог в цій частині визнаються судом у повному обсязі недоведеними, не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Не можуть бути визнані судом також обґрунтованими позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] в частині поділу особистого внеску до статутного фонду Приватного підприємства «Українська моторно-транспортна компанія» у сумі 330\~000,00 грн., оскільки жодними доказами позивачка не довела суду ні джерело формування внеску за рахунок спільного майна подружжя, ні обставин того, що розмір цієї частки статутного фонду нерозривно був пов'язаний із вкладом [PERSON] у статутному капіталі підприємства. Крім того, суд зауважує, що у судовому засіданні позивачка взагалі не обґрунтувала ні підстав звернення до суду із вимогами до відповідача про зобов'язання сплатити заборгованість по квартплаті та комунальним послугам, ні обсягу порушених його діями її прав, тому суд вважає позовні вимоги в цій частині такими, що ґрунтуються на припущеннях, є незаконними. Вирішуючи питання щодо судових витрат, у відповідності до ст.88 ЦПК України суд враховує, що позов [PERSON] задоволено частково, відповідач від сплати судових витрат не звільнений, у зв'язку із чим з [PERSON] на користь позивачки належить до стягнення 800 грн. 00 коп. (вісімсот грн. 00 коп.). судового збору. З урахуванням вищенаведеного,

Outcome: partial