Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до [PERSON], посилаючись на те, що влітку 2005 року ним з відповідачем за спільні кошти з метою заняття підприємницькою діяльністю були придбані транспортні засоби: вантажний сідловий тягач RENAULT, моделі MAGNUM, 1997 року випуску, шасі №VF611GWА100003041, напівпричіп бортовий тентовий SCHMITZ, моделі S01, 2000 року випуску, шасі №WSMS6980000474100, сигналізація на тягач, вартістю 300 доларів США, ноутбук, вартістю 280 євро. Спільний бізнес не склався і сторони дійшли згоди, що транспортні засоби та інше майно залишається [PERSON], а останній повинен сплатити грошову компенсацію за належну йому частку. 22.11.2006 року [PERSON] на виконання домовленості сплатив йому гроші у сумі, еквівалентній 8000 євро, та видав власноруч написану розписку, у якій зазначив, що зобовязується до 01.03.2007 року сплатити йому гроші, а саме в якості компенсації за транспортні засоби 11500 євро, вартість 2-х запасних колес, вартістю 250 євро, витрати на виготовлення техпаспортів 2000,00 гривень, ? частину вартості сигналізації, яка коштує 300 доларів США, ? частину вартості ноутбука, який коштує 280 євро. В перерахуванні на гривню загальна сума боргу складає 136547,95 гривень. Просить стягнути з [PERSON] суму боргу в розмірі 136547,95 гривень, а також судові витрати. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в заяві та пояснив суду, що працюючи разом з [PERSON] в АТП, вони вирішили зайнятися вантажними перевезеннями самостійно. Для цього необхідно було придбати транспортні засоби та зареєструвати їх на фірму, яка має ліцензію на перевезення та має можливість отримати візи для здійснення перевезень за кордон. Так, ним з [PERSON] за спільні гроші були придбані транспортні засоби та оформлені на ПП «Принт». Позивач разом з відповідачем були прийняті на роботу в ПП «Принт»та працювали на придбаних транспортних засобах. Коли умови праці були несприятливі, вони перейшли на роботу до ПП [PERSON], перереєстрували за ним транспортні засоби та продовжили працювати на них. Коли в отриманні візи для здійснення перевезень за кордон було відмовлено, вони разом з [PERSON] вирішили припинити перевезення та продати, придбані транспорти засоби та інше майно. Гроші розподілити порівну на обох. Однак, згодом [PERSON] запропонував йому сплатити за його частину гроші, а транспортні засоби залишити собі. На виконання домовленості, [PERSON] привіз йому до дому 8000 євро та написав розписку про те, що гроші за повну вартість майна передасть до 01.03.2007 року. Крім цього, він написав [PERSON] розписку про те, що отримав від нього 8000 євро та очікує отримання грошей за інше майно. При написанні розписки були присутні його друг [PERSON] та дружина [PERSON] В обумовлений розпискою строк виконання свого зобовязання, [PERSON] гроші не повернув і тому він звернувся до суду. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та пояснив суду, що у позивача знаходиться власноруч написана розписка відповідачем, про те, що останній зобовязується сплатити певну суму грошей до 01.03.2007 року. Сама по собі розписка є зобовязання виплатити позивачу обумовлену суму грошей. Позивачем було пояснено, звідки цей борг зявився, тобто факти реальності існування боргу. Розписка написана зрозуміло. В підтвердження існування та визнання боргу є часткове його погашення відповідачем, тобто передача ним 8000 євро [PERSON] В підтвердження того, що між сторонами існувала домовленість щодо спільної діяльності по перевезенню вантажів, є їх спільна праця як на ПП «Принт»та і у ПП Мітюшина, в один і той самий час і на одному тому ж транспортному засобі. Про спільний бізнес сторін, пов'язаний з вантажними перевозками свідчать також долучені до справи речові докази, а саме: фотокартка зазначеного транспортного засобу, подорожний лист вантажного автомобілю із зазначенням транспортного засобу, маршруту, водіїв, нотаріально посвідчена довіреність від 24.05.2006 року, за якою [PERSON] на своє імя уповноважував купити [PERSON] вантажний сідловий тягач RENAULT, моделі MAGNUM, 1997 року випуску, шасі №VF611GWА100003041, та напівпричіп бортовий тентовий SCHMITZ, моделі S01, 2000 року випуску, шасі №WSMS6980000474100, і також одержати свідоцтва про реєстрацію зазначених транспортних засобів в органах ДАІ. Вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала повністю, посилаючись на те, що позивач не надав доказів щодо спільного ведення підприємницької діяльності, а також сторонами не придбавались за спільні кошти зазначені транспортні засоби, власниками цих засобів були ПФ «Принт», а згодом [PERSON] Відповідач [PERSON] дійсно працювали разом з [PERSON] на одних підприємствах водіями, бажали самостійно розпочати діяльність з перевезення вантажів, свій майбутній бізнес ретельно обговорювали. [PERSON] зареєструвався як фізична особа-підприємець. Прийшли висновку, що їм необхідно за сумісні кошти придбати вантажний сідловий тягач, напівпричіп, чотири запасних колеса до автомобілю, сигналізацію та ноутбук. Вони розрахували свої майбутні затрати, необхідна сума для придбання зазначеного майна склала 39500 євро. В підтверджені свого наміру [PERSON] запевнив [PERSON] в наявності у нього достатньої суми грошей для придбання необхідного майна для майбутнього бізнесу. [PERSON] запропонував [PERSON] свої послуги в пошуку та покупці вантажного автомобіля та напівпричепа. При цьому також запропонував [PERSON] зробити йому передоплату в розмірі 800,00 євро для оформлення майбутнього задатку до нього, а іншу частину грошів в розмірі 11750,00 євро запропонував внести до 01.03.2007 року, так як на всі дії, повязані з підбором транспортних заходів, складення договорів купівлі-продажу та держреєстрації йому необхідно було два з половиною місяця. В свою чергу, [PERSON] запропонував [PERSON] в майбутньому оплатити витрати, повязані з одержанням свідоцтв про державну реєстрацію транспортних засобів та з проходженням техоглядів, які він оцінив в 2000 гривень, і придбати бувалі в користуванні сигналізацію та ноутбук. [PERSON] з усім погодився та у листопаді 2006 року передав [PERSON] 8000 євро з наміром подальшого придбання транспортних засобів та іншого зазначеного майна. Після чого [PERSON] власноруч написав список дій для здійснення сумісного бізнесу разом з [PERSON] Побачив цю записку, [PERSON] попросив [PERSON] в неї розписатися та поставити в ній свою підпис і віддати йому для того, щоб він був впевнен, що на час основного договору купівлі-продажу транспортних засобів в майбутньому [PERSON] не передумає. [PERSON] погодився. Розписку про те, що [PERSON] отримав від нього гроші, він не взяв, так як вважав, що їх відносини повинні бути побудовані на довірі. Однак [PERSON] транспортні засоби не придбав, гроші не повернув. Коли [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом, [PERSON] збирався подати зустрічний позов, але не подав з причини односторонній, на його погляд недостатній доказової бази. Нотаріально-посвідченою довіреністю, виданою [PERSON] [PERSON] 24.05.2006 року, [PERSON] ніколи не користувався. Представник відповідача зазначила, що в необґрунтованість позовних вимог свідчить те, що позивач не надав до суду доказів існування спільного бізнесу, доказів того, що саме за його з [PERSON] гроші були придбані вказані в заяві транспортні засоби та інше майно, а також належність цього майна з моменту ввозу в Україну [PERSON] чи [PERSON], сума в розмірі 8000 євро є сумою часткового погашення вартості спільно набутого майна, позивачем також не наданий до суду належним чином оформлений договір займу або належним чином оформлена боргова розписка, яка би була написана зрозуміло. В дійсності транспортні засоби належать ПП Мітюшину, а раніше ПП «Принт». Таким чином, вважає вимоги позивача необґрунтованими, а тому в позові слід відмовити. Представник третьої особи ПП «Прінт»в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, в якій він також вказав, що заявлений [PERSON] позов не підтримує, вважає його необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню. За згаданих обставин у відповідності до ст.36 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності третіх осіб. Заслухавши позивача, представників сторін, свідків та вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно зі ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 22.11.2006 року за місцем проживання [PERSON], відповідачем [PERSON] власноруч було складено письмовий документ без назви, в якому були зазначені фамілії, імя, по-батькові сторін, грошова сума у розмірі 8000 євро, яку останній віддав [PERSON], без зазначення причини цього, дата коли віддасть 11500 євро і нижче записані предмети, а саме: запаски, паспорт, сигналізація по реалізації, ноутбук по реалізації та цифрові значення: 250 євро, 2000 гривень. Як вбачається з оглянутого в судовому засіданні оригіналу даного документу (а.с.91) з його тексту незрозуміло з приводу чого, на підставі яких і між ким виникнених відносин складено даний документ. В тексті не має жодного згадування про наявність боргу, також не вказано, що це боргова розписка. З копій трудових книжок сторін вбачається, що позивач і відповідач працювали на посаді водія-експедитора в ПП «Принт», потім звільнившись, працювали в ПП [PERSON] на посаді водія вантажного автомобілю, де [PERSON] працює і по цей час, а [PERSON] звільнився, але цей факт підтверджує лише трудову діяльність сторін, а не наявність їх власного бізнесу у сфері вантажоперевезень. Дослідивши письмові докази, що є в справі, судом встановлено належність спірних транспортних засобів: вантажного сідлового тягача RENAULT, моделі MAGNUM, 1997 року випуску, шасі №VF611GWА100003041; напівпричіпу бортового тентованого SCHMITZ, моделі S01, 2000 року випуску, шасі №WSMS6980000474100, з початку ПП «Прінт», а потім [PERSON] Судом встановлено і сторонами не оскаржується, що не на одну зі сторін ці транспортні засоби ніколи оформлені не були. Фотокопія фотокартки транспортного засобу, подорожний лист вантажного автомобілю із зазначенням транспортних засобів, маршруту, водіїв, постанова суду про притягнення до адміністративної відповідальності водія, який причетний до зіткнення з транспортним засобом (зазначеним в цій справі) під управлінням [PERSON], нотаріально посвідчена довіреність роботодавця працівнику, на думку суду, ні в сукупності, ні окремо не свідчать про наявність сумісного бізнесу між сторонами у сфері вантажоперевезень, ці докази лише вказують на трудове життя сторін та їх посади. Допитаний судом свідок [PERSON] пояснив, що він давно товаришує з [PERSON], з [PERSON] знайомий як з другом [PERSON], самостійних відносин з ним не підтримує. [PERSON] йому говорив, що спільно з [PERSON] займається вантажними перевезеннями, придбали транспорті засоби за спільні гроші та оформили їх на фірму, яка має ліцензію з перевезень. Вантажний автомобіль красного кольору бачив у 2005 році біля двору [PERSON] Позивач казав, що бізнес у них не склався, тому він домовився з [PERSON] про поділ спільно придбаного майна. [PERSON] забрав собі транспортні засоби, а йому повинен бути віддавити гроші в якості компенсації. У листопаді 2006 року він був в гостях у [PERSON], приїхав [PERSON], привіз у конверті гроші, передав [PERSON], як потім розповів йому [PERSON] там було 8000 євро в якості часткової компенсації боргу. В цей день вони писали розписку, в текст якої він не вникав, скільки було розписок сказати не може, в цей час постійно в кімнаті де були [PERSON] з [PERSON] він не знаходився, виходив на подвіря будинку. Свідок [PERSON], яка перебуває у фактичних шлюбних відносинах з позивачем, суду пояснила, що [PERSON] разом з [PERSON] займалися спільним бізнесом з вантажних перевезень, для цього за спільні гроші придбали транспорті засоби, кожен вклав по 20000 євро. Бізнес не склався, зі слів [PERSON], вони вирішили, що [PERSON] віддає затрачені [PERSON] гроші його долю, а майно залишається у [PERSON] В день коли [PERSON] передав [PERSON] гроші вона була дома. [PERSON] передав 8000 євро, написав розписку. В свою чергу [PERSON] також написав йому розписку про те, що отримав гроші. В цей час у них в гостях був друг позивача [PERSON] Свідок [PERSON], яка є дружиною відповідача, суду пояснила, що її чоловік працював разом з [PERSON] Вони розмовляли про спільний бізнес у сфері вантажоперевезень. Гроші в сумі 8000 євро чоловік віддав [PERSON] в листопаді 2006 року для майбутнього придбання вантажного автомобіля для спільної роботи. Гроші відвіз [PERSON] до дому, де вони ретельно обговорювали спільний план їх дій, як їй розповідав [PERSON], він записав всі їх плани на листу, котрий за проханням [PERSON] віддав йому. ЇЇ чоловік довіряв [PERSON] Ніякого спільного бізнесу між її чоловіком та [PERSON] ніколи не було. [PERSON] необхідні транспортні засоби для майбутнього бізнесу так і не придбав, гроші не повернув. Оцінюючи показання свідків, суд виходить з того, що всі свідки є зацікавленими в результаті розгляду справи особами, тому, що є родичами та близькими друзями сторін. Враховуючи викладене, суд вважає їх показання не обєктивними, тому критично до них ставиться. Відповідно до ч.1 ст.1053 ЦК України за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобовязанням. Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Повно і всебічно зясувавши всі обставини справи і перевіривши їх наявними у справі доказами, заслухавши позивача, представників сторін та свідків, суд вважає, що в задоволенні цивільного позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу, необхідно відмовити повністю, оскільки позивач не представив суду належну боргову розписку з усіма зазначеними умовами договору позики між ним та [PERSON], тому у суду немає підстав вважити, що [PERSON] має перед позивачем будь-яку заборгованість. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed