Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом в якому вказував на те, що 07.09.2001 року відповідачка взяла у нього в борг 5000 доларів США з гарантованою щомісячною винагородою в розмірі 5%, що складає 250 доларів США, строком повернення за першою вимогою. 19.04.2002 року відповідачка взяла у нього в борг грошові кошти в розмірі 5000 доларів США, про що вона написала розписку, із гарантованою щомісячною винагородою в розмірі 200 доларів США, строком повернення 19.09.2002 року. В матеріалах справі знаходяться письмові документи про отримання ним грошових коштів - 300 доларів США, 550 грн., 2000 доларів США, 2350 доларів США, а всього 4650 доларів США та 550 грн. В цих письмових документах відсутні дати, коли поверталися вказані суми, що позбавляє можливості стверджувати, що вказані суми передавалися в рахунок повернення боргу, а не в рахунок гарантованої винагороди. В цих документах нема посилання на те, що розрахунок здійснений повністю, що претензій він до [PERSON] не має, що в свою чергу вказує на те, що повернення отриманих сум не було. Виникнення деяких документів викликає сумнів, а саме те, що повний текст написаний рукою [PERSON] і лише підписи в отриманні грошей виконані ним. 19.09.2002 року закінчився строк повернення грошових коштів, отриманих відповідачкою. Сума заборгованості відповідачки по першому боргу складає 8000 доларів США, а саме за період із 07.09.2001 по 19.09.2002 року 5000 + (250x12міс.)=8000 доларів США). По другому займу (строк 5 міс.) за період із 19.04.2002 року по 19.09.2 року заборгованість складає 6000 доларів (5000 + (200x5)). А всього заборгованість складає 14000 доларів США. З урахуванням надання відповідачкою письмових документів про повернення йому часто винагороди заборгованість складає -9 350 доларів США (14000 - 4650=9350 доларів США), що за курсом НБУ на 28.07.2010 року складає 73 865 грн. З урахуванням повернутих 550 грн., залишок боргу відповідачки складає 73 315 грн., який позивач просить стягнути з відповідачки. Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2011 року задоволено позов [PERSON] про стягнення боргу. Стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 73 315 гри., повернення сплаченого судового збору в сумі 733 грн. 15 коп. та витрат інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн., а всього 74168 грн. 15 коп. В апеляційній скарзі [PERSON] ставить питання про скасування рішення суду та відмову у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено без врахування обставин у справі та вимог законодавства. Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно частково задовольнити, а рішення суду змінити із наступних підстав. Приймаючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив із того, що 07 вересня 2001 року відповідачка взяла в борг у позивача грошові кошти в розмірі 5000 доларів США, про що надала розписку, в якій зазначила, що гарантує позивачу щомісячну винагороду 5%, тобто 250 доларів США. Відповідно до розписки повернення позиченої суми відповідачка гарантувала за першою вимогою [PERSON] 19.04.2002 року відповідачка взяла в борг у [PERSON] грошові кошти у розмірі 5000 доларів США, строком до 19.09.2002 року, про що написала розписку, в якій гарантувала щомісячну винагороду у сумі 200 доларів США. Після закінчення дії договору позики від 19.09.2002 року позивач у вересні 2002 року звернувся до відповідачки із вимогою повернути грошові кошти. Суд встановив, що відповідачка частково повернула позивачу грошові кошти, а саме - 13.11.2004 року - в сумі 300 доларів США, 16.07.2005 року - в сумі 505 грн., 2000 доларів США та 2350 доларів США, а всього позивачу було повернуто 4650 доларів США та 550 грн. Це підтверджується висновком експерта № 70/04-508 від 06.09.2007 року та поясненнями позивача. Суд вказав, що сума боргу відповідачки за договором позики від 07.09.2001 року становила за період 07.09.2001 року до 19.09.2002 року 8000 доларів США (5000 доларів боргу + (250 до щомісячної винагороди за розпискою за12 міс.). Сума боргу за розпискою від 19.04.2002 року за період з 19.04.2002 року по 19.09.2002 року складає 6000 доларів (5000 доларів США боргу + (200 доларів щомісячної винагороди за 5 міс.). Із урахуванням повернених відповідачкою грошових коштів у розмірі 4650 доларів США її сума боргу позивачу складає 9 350 доларів США, що еквівалентно 73 865 грн. Врахувавши також повернуті позивачу 550 грн. суд вказав, що залишок боргу відповідачки складає 73 315 грн. і цю суму стягнув із неї на користь позивача. Але із такими висновками суду погодитись не можна, оскільки вони не враховують вимог законодавства та обставин у справі. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Пунктом 5 розд. VIII "Прикінцевих положень" Закону "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" (далі - Закон) передбачено, що до приведення законодавства у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому закону, якщо інше не передбачено цим законом. Відповідно до положень зазначеного Закону надання коштів (грошових) у позику є фінансовою послугою (п. 6 ст. 4 Закону); фінансова послуга надається з метою отримання прибутку, різновидом якого є проценти (п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону).Фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності, якщо це прямо передбачено законом. Отже, в інших випадках надання грошових коштів на умовах позики зі сплатою процентів не допускається. Судом установлено, що 07.09.2001 року відповідачка взяла у позивача в борг 5000 доларів США з гарантованою щомісячною винагородою в розмірі 5%, що складає 250 доларів США, строком повернення за першою вимогою. 19.04.2002 року відповідачка взяла у нього в борг грошові кошти в розмірі 5000 доларів США, про що вона написала розписку, із гарантованою щомісячною винагородою в розмірі 200 доларів США, та строком повернення боргу 19.09.2002 року. Але взятих на себе зобов'язань повністю не виконала. Установивши зазначені обставини, суд ухвалив рішення про стягнення із відповідача на користь позивачки процентів від суми позики через незастосування зазначених вище положень Закону "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", який підлягав застосуванню до спірних правовідносин. Таким чином, судом неправильно застосовано норми матеріального права при вирішенні позовної вимоги про стягнення процентів від суми позики, що відповідно до ст. 309 ЦПКУкраїни є підставою для зміни рішення суду в цій частині та зменшення стягнутої суми боргу. Відповідачка частково повернула позивачу грошові кошти, а саме - 13.11.2004 року - 300 доларів США, 16.07.2005 року - 505 грн., а також 2280 доларів США та 2350 доларів США (а.с.20-21). Всього позивачу було повернуто 4930 доларів США та 505 грн. Із урахуванням повернених відповідачкою грошових коштів у розмірі 4930 доларів США її сума боргу позивачу складає 5070 доларів США (10000 - 4930), що еквівалентно 40\~483,95 грн.(5070 х 7,985 грн.) Враховуючи також повернуті позивачу 505 грн., залишок боргу відповідачки складає 39\~978,95 грн.( 40\~483,95 505), а тому ця сума повинна бути стягнута із неї на користь позивача, відповідно до вимог ст.ст.526,1046,1049 ЦК України. У звязку із чим підлягає зменшенню розмір стягнутого із відповідачки судового збору до 399,79 грн. Безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що позивач шляхом обману примусив відповідачку написати другу розписку від 19.04.2002 року на ту ж саму суму позики. Відповідно до вимог ст.ст. 58-60 ЦПК України відповідачка суду не надала ніяких належних та допустимих доказів щодо подвійного написання розписок 07.09.2001 року та 19.04.2002 року на одну і ту ж позику у сумі 5000 доларів США, а позивач вказані доводи заперечує. Також безпідставними є доводи щодо спливу строків позовної давності, оскільки позивач у 2005 році звертався до суду із приводу стягнення боргу в порядку наказного провадження, про що був виданий судовий наказ. Але у звязку із скасуванням судового наказу він звернувся в порядку позовного провадження із приводу стягнення цієї ж суми боргу, що підтверджується оглянутими в судовому засіданні матеріалами наказного провадження Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська №2н-7798/05. Таким чином, наявні підстави для зміни судового рішення, передбачені ст.309 ЦПК України.

Outcome: partial