Jurisdiction: civil
Date: 2012-01-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до ДП «Родниківка» про поновлення на роботі та стягнення середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу, посилаючись на те, що вона має фізичні вади слуху, є інвалідом ІІІ групи, носієм дактильно-жестової мови. Згідно наказу № 92 від 30.11.2005 року працювала в державному підприємстві навчально-дослідного господарства «Родниківка» Уманського сільськогосподарського інституту робочою зернотоку з 01.12.2005 року. В 2010 році підприємство перейменоване на державне підприємство «Родниківка». Без повідомлення її було звільнено з роботи за прогули, відповідно п.4 ст. 40 КЗпП України, з 12 квітня 2011 року, дане звільнення вважає незаконним, так як тривалий час хворіла і згідно медичного висновку ЛКК Уманської центральної районної лікарні їй рекомендовано в переведенні на легшу працю, але в звязку з відсутністю відповідної роботи вона подала заяву про звільнення за власним бажанням. Свою трудову книгу отримала поштою 14 червня 2011 року, місячний строк позовної давності пропустила по поважних причинах, оскільки 14 травня 2011 року звернулася за допомогою до адвоката та уклала з ним угоду про надання правових послуг, який робив відповідні запити та звернення, а з 15 липня по 15 серпня 2011 року перебував у щорічній відпустці, тому просить поновити строк позовної давності. В судовому засіданні позивачка позов підтримала, просила його задоволити та пояснила, що її звільнення здійснено всупереч діючому законодавству, так як їй медичним висновком рекомендована легша робота за станом здоровя, але оскільки на ДП «Родниківка» відсутня така робота, то вона подала до адміністрації підприємства заяву про звільнення за власним бажанням, таку ж заяву вона подасть після поновлення на роботі, але її звільнили за прогули. Дійсно вона декілька разів не виходила на роботу. В даний час вона не має наміру працювати в ДП «Родниківка», але просить, щоб її поновили на роботі, виплатили середньомісячний заробіток і не виселяли з службової квартири. Представник відповідача, в судовому засіданні, позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити повністю та пояснив, що позивачка працюючи робочою неодноразово без поважних причин не виходила на роботу, так відповідно до доповідної записки бригадира рільничої бригади від 15.04.2011 року, [PERSON] не виходила на роботу 12.04.2011 року, також 16.04.2011 року без поважних причин, хоч позивачка неодноразово попереджалася про дотримання трудової дисципліни. З приводу прогулів неодноразово проводилися співбесіди, але [PERSON] відмовилася давати будь-які пояснення, медичного висновку про переведення на легшу роботу чи заяви про звільнення за власним бажанням вона не подавала. 19 квітня 2011 року збори профкому ДП «Родниківка» дали згоду на звільнення за прогули позивачки, тому звільнення було здійснене відповідно до КЗпП України. Крім того, позивачка пропустила місячний строк позовної давності звернення до суду з позовом про поновлення на роботі, який пропустила без поважних причин, передбачений ч.1 ст.233 КЗпП України. Трудову книжку [PERSON] отримала 14.06.2011 року, а звернулася до суду 29.09.2011 року, тому позов не підлягає задоволенню. Свідок [PERSON], в судовому засіданні пояснила, що вона працює бригадиром рільничої бригади ДП «Родниківка», в її бригаді працювала [PERSON], позивачка часто прогулювала, взагалі не виходивши на роботу, перед її звільненням вона була переведена на легшу роботу, тяжка праця їй не доручалася. Періодично прогули фіксувалися в доповідних, які вона писала. [PERSON] в колективі все розуміла, про те, що її звільнили вона знала на другий день. На роботу вона не виходила, так як хворіла. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, свідка, судом встановлено, що [PERSON] прийнята на роботу робочою зернотоку навчально-дослідного господарства «Родниківка», з 01.12.2005 року, що підтверджується наказом № 92 від 30.11.2005 року. 06.03.2010 року підприємство перейменоване на державне підприємство «Родниківка». Наказом № 19 від 19.04.2011 року [PERSON] звільнено з роботи по п.4 ст.40 КЗпП України за прогули з 12.04.2011 року, факти прогулів підтверджуються доповідними записками бригадира рільничої бригади [PERSON] від 15, 19.04.2011 року, її поясненнями даними в судовому засіданні, та актами від 15 та 19.04.2011 року. Зазначене звільнення було здійснене за згодою профкому ДП «Родниківка» від 19.04.2011 року, протокол зборів № 2, на засідання була запрошена [PERSON], але не зявилася. Трудову книгу [PERSON] отримала 14.06.2011 року поштою, що підтверджується повідомленням поштового вручення та що підтвердила позивачка в судовому засіданні, а звернулася до суду 29.09.2011 року про що свідчить штамп поштового відділення на конверті, яким позовна заява з додатками була направлена на адресу суду, тобто пізніше ніж 3 місяці після отримання трудової книги. Статтею 233 КЗпП України встановлено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного суду у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За таких обставин, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] необхідно відмовити в звязку з пропуском позивачкою місячного строку звернення до суду за захистом порушеного права, суд не вбачає підстав для поновлення зазначеного строку, заявлені [PERSON] причини пропуску строку не є поважними, тому заява про поновлення строку не підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено та підтверджено доказами, що позивачка отримала трудову книгу 14 червня 2011 року, що вона не заперечувала в судовому засіданні, а звернулася до суду 29 вересня 2011 року, позовна заява датована 16 вересня 2011 року та підписана позивачкою. Відповідно ст.ст. 40, 231-234, КЗпП України, ст.267 ЦК України, Постанови ПВС України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів»,

Outcome: dismissed