Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить знести торгівельний кіоск самовільно побудований біля будинку № 8 по вул. Леніна в сел. Солоницівка Дергачівського району Харківської області та звільнити земельну ділянку за рахунок відповідача посилаючись на те, що до Солоницівської селищної ради надійшло колективне звернення мешканців багатоквартирного будинку № 8 по вул. Леніна з проханням прийняти заходи до відповідача з метою припинення будівництва кіоску. Проведеною перевіркою встановлено, що відповідач самочинно побудував торгівельний кіоск без будь-якої дозвільної документації, з порушенням вимог земельного законодавства, про що був наданий припис від 10.02.2011 року за невиконання якого відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності. Відповідачу було запропоновано добровільно знести кіоск, однак він проігнорував таке прохання. Будь-які рішення у відношенні відповідача радою щодо надання йому у користування земельної ділянки не приймалися. Відповідач в судове засідання не зявився, про причини неявки суду не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення. Представник позивач в судове засідання не зявився, надавши суду заяву про те, що він позовні вимоги підтримує, не заперечує проти ухвалення заочного рішення та просить судовий розгляд провести за його відсутності. Представник третьої особи в судове засідання не з*явився, причини неявки суду не повідомив. З письмової згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, зясувавши обставини, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, оцінивши ці докази в сукупності, суд дійшов до наступного. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. З листа КП «Бюро технічної інвентаризації Дергачівської районної ради» від 17.05.2011 року вбачається, що торгівельний кіоск, розташований за адресою: сел. Солоницівка, вул. Леніна, 8 Дергачівського району Харківської області в бюро не зареєстрований (а.с.30). Згідно Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року N 127, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10 липня 2001 р. за N 582/5773 «Виявлені в установленому порядку самочинно збудовані будинки або прибудови до будинків, господарські будівлі (прибудови), торговельні, господарські кіоски та павільйони, металеві гаражі підлягають технічній інвентаризації з уключенням їх у планові та інші матеріали». Перевіркою постійної депутатської комісії з питань агропромислового комплексу, земельних відносин та використання природних есурсів, екології, землевпорядкування та землекористування було встановлено, що біля будинку № 8 по вул. Леніна в сел. Солоницівка Дергачівського району Харківської області відповідачем було самовільно встановлено торгівельний кіоск без будь-яких на те відповідних погоджень та дозволів. З боку селищної ради та районної адміністрації було запропоновано відповідачу знести кіоск і звільнити земельну ділянку, на що відповідач належним чином не прореагував і до теперішнього часу порушення не усунено (а.с.8). Даний факт також був встановлений Головним управлінням держкомзему у Харківській області, з листа якого вбачається, що [PERSON] без правовстановлюючих документів на землю використовує земельну дліянку по вул. Леніна, 8 в сел. Солоницівка орієнтовною площею 0,00329га для розміщення магазину. Для усунення виявленого порушення земельного законодавства в місячний термін ФОП [PERSON] був виданий відповідний припис від 10.02.2011 року за № 000076 за невиконання якого останнього притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 188-5 КУпАП (постанова № 000137 від 09.03.2011 року) (а.с.10-11). Згідно з ч.1 та 2 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Тобто для визнання будівництва самочинним достатньо наявності будь-якої з перелічених підстав. Статтями 14, 24, 26 Закону України «Про основи містобудування» від 16 листопада 1992 року N 2780-XII передбачено, що до компетенції виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у сфері містобудування належать забезпечення в установленому законом порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації під час планування та забудови відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації та проектів окремих об'єктів, а також може заподіяти шкоду навколишньому природному середовищу. Державний контроль у сфері містобудування здійснюється органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування та іншими спеціально уповноваженими на це державними органами. Спори з питань містобудування вирішуються радами у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. Статтею 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» 20 травня 1999 року N 687-XIV передбачено, що будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності". Судом було з*ясовано, що компетентний орган не вирішував питання за зверненням відповідача про надання останньому земельної ділянки для розміщення на ній торгівельного павільйону або розташованої під збудованим нерухомим обєктом, такого цільового призначення, яке передбачає можливість будівництва на ній, а також щодо дозволу на будівництво. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює в межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ч.1 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно до ч.1, п.3,4 ч.2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення. При цьому, частиною 7 ст. 376 ЦК України передбачено, що у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. Згідно до ст. 116, 124 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками з земель державної або комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування шляхом передачі у власність земельних ділянок або в оренду шляхом укладення відповідного договору оренди земельної ділянки. Таким чином, право на оренду земельної ділянки виникає тільки після укладення договору оренди та його державної реєстрації, а приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж в натурі (на місцевості), одержання відповідних документів та державної реєстрації, забороняється (підстава: ч. 2, 3 ст. 125 Земельного кодексу України). Відповідно до п. постанови Кабінету Міністрів України від 26.08.2009 р. № 982 «Про затвердження Порядку розміщення малих архітектурних форм для провадження підприємницької діяльності», яка була чинною на час виникнення правовідносин розміщення малої архітектурної форми здійснюється на підставі рішення відповідної сільської, селищної, міської ради, а для власників земельних ділянок на підставі рішення виконавчого комітету відповідної місцевої ради. Самовільне розміщення малих архітектурних форм забороняється. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Одночасно згідно ст. 217 ЦПК України суд при ухваленні рішення може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Таким чином, виходячи з предмету спірних правовідносин за справжнім позовом між сторонами, змісту позовних вимог про поновлення порушеного права, убачається за можливе визначити покласти обов»язок на відповідача знести ним самовільно збудований торгівельний кіоск за адресою: сел. Солоницівка, вул. Леніна, 8, в місячний строк з моменту набрання цим рішенням законної сили, а в разі невиконання в зазначений термін постановити демонтувати кіоск в примусовому порядку за рахунок відповідача або за бажанням за рахунок позивача з подальшим пред»явленням до стягнення понесених витрат з відповідача. Судові витрати суд вирішує на підставі ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved