Jurisdiction: civil
Date: 2011-08-01 00:00:00

17.06.2011 року до суду з позовом звернувся [PERSON] до Державного підприємства «Добропіллявугілля» в особі його Відокремленого підрозділу «Шахта «Новодонецька», про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог послався на те, що працював на ВП „Шахта „Новодонецька Державного підприємства „Добропіллявугілля гірником очисного забою з січня 2002 року по квітень 2011 року. За час праці, виконуючи важку роботу, отримав професійне захворювання, а саме 18.03.2011 року складений акт розслідування хронічного профзахворювання, згідно якого встановлено факт отримання ним та розвитку захворювання, повязаного із виробництвом. Згідно довідки МСЕК м.Донецька від 05.04.2011 року, позивачу встановлено 50% втрати професійної працездатності безстроково та визнано інвалідом 3-ї групи. Вважає, що внаслідок трави і професійного захворювання йому заподіяно моральну шкоду, зокрема заподіяний насамперед фізичний біль, душевні страждання, довгий час через травму знаходився на лікарняному, не може переносити фізичні навантаження, постійно відчуває сильний біль, дискомфорт, не в змозі нормально займатись домашнім господарством, тому що виникає біль у спині, лівій нозі, вимушений удаватись до сторонньої допомоги для вирішення господарських питань, при зміні погоди відчуває постійний нестерпний біль в попереку. У зв'язку з фізичним болем переносить й душевні страждання, бо відчуває себе неповноцінною людиною. Моральні страждання обґрунтовує тим, що хвороба ніколи не вилікується. Із-за отриманої травми погіршились відносини у сім'ї. Вважає, що роботодавець порушив вимоги ст.6 Закону України „Про охорону праці, відповідно до яких умови праці на робочому місці, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства з охорони праці. При обґрунтуванні підстав відшкодування моральної шкоди, яку оцінює у розмірі 50 тис грн., посилається на ст.ст.237-1, 238 КЗпП, де передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я, і вона повязана із втратою нормальних життєвих звязків і потребує додаткових зусиль для організації свого життя. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, врахувавши їх обґрунтування в позовній заяві. Представник відповідача за дорученням юрисконсульт ВП „Шахта „Новодонецька [PERSON] в судовому засіданні позов повністю не визнав та судові пояснив, що на шахті „Новодонецька ДП „Добропіллявугілля, на якому працював позивач, створені належні безпечні і нешкідливі умови праці, а умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівниками, а також санітарно-побутові умови відповідають вимогам нормативних актів про охорону праці. Що стосується заподіяння моральної шкоди, то, на його думку, доказів спричинення [PERSON] моральної шкоди до суду не надано. Просив суд у задоволенні позову відмовити. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Свій висновок суд обґрунтовує наступним: Відповідно до ст. 237-1 Кодексу законів про працю України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати моральних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Аналогічна правова позиція також зазначена в Рішенні Конституційного Суду України № 20-рп\\2008 від 08 жовтня 2008 року, з якого вбачається, що громадянам, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Згідно зі ст.153 КЗпП України та ст. 6 Закону України «Про охорону праці», умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, стан засобів колективного та індивідуального захисту робітників, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Стаття 13 Закону України «Про охорону праці» зобов'язує роботодавця створювати на робочому місці умови праці у відповідності до нормативно-правових актів, а також забезпечувати виконання вимог законодавства щодо прав працівників у сфері охорони праці. Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівників у сфері трудових відносин (незаконного звільнення, виконання робіт в небезпечних для життя та здоровя умовах), яке призвело до моральних страждань, втраті життєвих зв'язків, обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форм власності. З огляду на викладені норми права, суд не бере до уваги заперечення представника відповідача щодо відсутності законодавчо встановленого обовязку відшкодовувати заподіяну моральну шкоду працівникові, тоді як такий обовязок передбачений діючим законодавством. Щодо розміру відшкодування моральної шкоди з відповідача, суд виходить з того, що згідно діючого законодавства особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, що знайшло своє підтвердження у судовому засіданні. Так, при вивченні матеріалів справи встановлено, що позивач з 08 січня 2002 року по квітень 2011 року перебував у трудових відносинах з ВП „Шахта „Новодонецька Державного підприємства «Добропіллявугілля», працюючи гірником очисного забою 5 розряду підземно у шкідливих і небезпечних умовах праці, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.4-7). Звільнений з підприємства за станом здоров'я, що перешкоджає продовженню цієї роботи (а.с.7) За час роботи на вугільному підприємстві отримав професійне захворювання „хронічна вертеброгенна попереково-крижова радікулопатія з больовим, м'язово-тонічним, корінцевим синдромом зліва, легким парезом зовнішніх сгибателів лівої стопи, чутливими порушеннями, статико-динамічними порушеннями функції хребта, захворювання професійне. У зв'язку з отриманою хворобою комісією за участю ВП «шахта «Новодонецька» і представника Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві видано акт за формою П-4 від 18.03.2011 року (а.с.19-20). Згідно довідки МСЕК №032586 від 05.04.2011 року, гр-ну [PERSON] встановлено втрату професійної працездатності в розмірі 50%, з 29.03.2011 року безстроково, та позивача визнано інвалідом третьої групи. Причиною захворювання слугувало профзахворювання (а.с.21,22). Суд доходить до висновку про підвищену шкідливість умов праці [PERSON] і звязок його професійного захворювання саме з цими шкідливими умовами праці. З урахуванням вищенаведених норм законодавства з охорони праці, зокрема ст.ст.153 КЗпП України, ст.ст. 6,7,13 ЗУ „Про охорону праці, якими передбачено обовязок власника або уповноваженого ним органу забезпечувати належні умови праці своїх працівників, в тому числі обовязково санітарно-гігієнічні, які б запобігли виникненню професійних захворювань, і які порушив відповідач, суд знаходить доведеним той факт, що саме бездіяльністю відповідача, тобто з його вини заподіяно шкоду здоров'ю [PERSON] Посилання відповідача на відсутність вини підприємства у заподіянні шкоди безпідставні, оскільки судом встановлено провину певної юридичної особи підприємства, на якому працював позивач, у заподіянні такої шкоди. Суд вважає, що внаслідок роботи у небезпечних для здоров'я умовах позивач отримав тяжке професійне захворювання, значно втратив своє людське здоров'я, що також свідчить про заподіяння йому моральної шкоди. Вказану моральну шкоду повинно відшкодувати підприємство, з яким позивач перебував у трудових відносинах з наступних підстав: Внаслідок професійного захворювання на виробництві заподіяні, насамперед, душевні страждання. Ушкодження здоров'я призвело до порушення його особистих немайнових прав, таких як, право на охорону здоров'я, на безпечну працю. Внаслідок професійного захворювання втратив в сукупності 50% професійної працездатності, та став інвалідом ІІІ групи. З моменту виникнення захворювання, а саме біль у попереку виник ще у 2006 році, цілком порушена нормальна життєдіяльність - лікувався і спостерігався амбулаторно та стаціонарно (а.с.23-40). У зв'язку з професійним захворюванням на теперішній час з лютого 2011 року відчуває різке погіршення здоров'я, що завдає і тривалі фізичні страждання, біль, почуття розгубленості та безпорадності, що підтверджено вищенаведеними медичними документами. В зв'язку з отриманим на виробництві захворюванням у позивача безсумнівно змінився звичайний образ життя - змушений був тривалий час знаходитися в лікувальних закладах з причини обстеження та лікування наслідків захворювання. Наслідком захворювання загалом є втрата високооплачуваної роботи, яка годувала його та членів родини. З причини необхідності в постійному спокою, неможливості довго рухатись, тривало ходити, змушений обмежити себе в спілкуванні з близькими, позбавлений можливості нормального відпочинку. Через хворобу і неможливість почувати себе повноцінною людиною виявляє невпевненість у собі. Таким чином, суд вважає, що ці обставини, які виникли внаслідок отриманого з вини відповідача професійного захворювання, спричинило позивачу тривалі зміни та вимушені порушення звичайних життєвих зв'язків, душевну біль та психологічні страждання, неможливість продовження активного особистого життя. Все вищезазначене дезорганізує його життя та негативно позначається на нервовій системі. Таким чином, заподіяна істотна для [PERSON] моральна шкода. Щодо визначення розміру моральної шкоди, суд виходить з фактичних обставин справи, характеру та обсягу спричинених моральних страждань, принципів справедливості, добросовісності та розумності, а також з того, що позивач має порушення здоров'я зі стійким розладом функцій організму, на ґрунті професійних захворювань виникли інші супутні хвороби: остеохондроз, гіпертонічна хвороба, ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний кардіосклероз, грижа меж хребтового диску (а.с.28-30, 34), які безперечно призводять до обмеження життєдіяльності, моральних страждань, втраті нормальних життєвих зв'язків. З урахуванням наведеного, стягненню на користь позивача підлягає сума у розмірі 18000,00 гривен. Суд не враховує думку представника відповідача щодо пропущення [PERSON] строку звернення до суду, оскільки відповідно до п.3 ч.1 ст.268 ЦК України, на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю позовна давність не поширюється. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь держави сума судового збору в розмірі 17,00 гривень, витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 15,00 гривень. На підставі викладеного, ч.2 ст.153, ст.ст.173,233,234,237-1 Кодексу Законів про працю України та

Outcome: partial