Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-21 00:00:00

У травні 2011 року ПАТ «Полтава-Банк» звернувся до суду з вказаним позовом до відповідачів, посилаючись на те, що 8 квітня 2008 року між банком та [PERSON] укладено кредитний договір №167/2, відповідно до умов якого відповідач отримала 20000 грн. на два роки під 24 % річних. В той же день між банком та [PERSON], [PERSON] укладені договори поруки, за якими останні зобовязувались відповідати перед банком у повному обсязі у випадку невиконання позичальником своїх зобовязань. В звязку з порушенням умов кредитного договору утворилась заборгованість в сумі 52427 грн. 20 коп. Просив стягнути з позичальника та поручителів заборгованість в сумі 52427 грн. 20 коп. та судові витрати. Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 10 серпня 2011 року позовні вимоги Полтавського акціонерного банку «Полтава-Банк» задоволено частково. Стягнуто з [PERSON], [PERSON], [PERSON] солідарно на користь ПАТ «Полтава-Банк» заборгованість за кредитним договором №167/2 від 8 квітня 2008 року у сумі 52427 грн. 20 коп. Стягнуто з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ «Полтава-Банк» державне мито у розмірі 174 грн. 76 коп. з кожного та витрати на ІТЗ розгляду справи в сумі 40 грн. з кожного. В апеляційній скарзі порушено питання про скасування рішення з підстав неправильного застосування норм матеріального та процесуального права та ухвалення нового рішення, яким необхідно зменшити стягнення матеріальної шкоди до 677 грн. 25 коп., виключити стягнення коштів на правову допомогу та скасувати заходи забезпечення позову. Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що остання підлягає частковому задоволенню. Відповідно п.3 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право змінити рішення. За змістом ч. ч. 3,4 п.1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права Судом встановлено, що 8 квітня 2008 року між ПАТ «Полтава-Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №167/2 відповідно до умов якого [PERSON] отримала 20000 грн. під 24 % річних строком користування до 8 квітня 2010 року. Також 8 квітня 2008 року між ПАТ «Полтава-Банк» та [PERSON], [PERSON] укладено договори поруки за якими вони зобовязались відповідати перед банком у випадку невиконання [PERSON] своїх зобовязань перед кредитором по кредитному договору №167/2 від 8 квітня 2008 року. З розрахунку заборгованості наданої ПАТ «Полтава-Банк» вбачається, що станом на 29 квітня 2011 року заборгованість за кредитним договором №167/2 становить: 11372 грн. 29 коп. - кредитна заборгованість, 1009 грн. 62 коп. - нараховані відсотки, 40045 грн. 29 коп. - сума пені. А загалом - 52427 грн. 20 коп. За змістом ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Відповідно до ч.1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки. Ухвалюючи рішення суд першої інстанції частково задовольнив позовні вимоги банку та стягнув солідарно суму заборгованості з позичальника та поручителів з тих підстав, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не виконали умови укладених з ними кредитного договору та договорів поруки відповідно. Апеляційний суд частково погоджується з таким висновком місцевого суду. Згідно ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно до п.4.2. договорів поруки порука припиняється у випадках, зазначених у ст. 559 ЦК України. Зважаючи на те, що в договорах поруки укладених з поручителями [PERSON] та [PERSON] не встановлено строк припинення поруки, апеляційний суд, враховуючи норми чинного цивільного законодавства, приходить до висновку, що договори поруки укладені з [PERSON] та [PERSON] закінчилися через шість місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання. Оскільки кредитний договір укладено строком на два роки з 8 квітня 2008 року по 7 квітня 2010 року, дії договорів поруки закінчуються 7 жовтня 2010 року. Таким чином апеляційний суд вважає, що звернувшись до суду з позовом 4 травня 2011 року ПАТ «Полтава-Банк» пропустив строк для звернення до суду з вимогами до поручителів. Висновок суду першої інстанції щодо строку дії договору поруки, який визначений в п.4.1. договору поруки та який зазначає, що договір поруки діє до повного погашення позичальником або поручителем своїх зобовязань по кредитному договору є помилковим та таким, що суперечить нормам Цивільного кодексу України. За вказаних обставин, рішення суду в частині позовних вимог банку до поручителів [PERSON] та [PERSON] підлягає скасуванню з відмовою в задоволенні позову в цій частині. Також, апеляційний суд не погоджується з розміром стягнутої судом суми пені по кредитному договору. Згідно ч. З ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення. За змістом ст. 551 ЦК України, предметом неустойки може бути грошова сума. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості банк просив стягнути 11372 грн. 29 коп. - кредитну заборгованість, 1009 грн. 62 коп. - нараховані відсотки, 40045 грн. 29 коп. - суму пені. Тобто, розмір нарахованої пені майже в чотири рази перевищує суму кредитної заборгованості, що є недопустимим та суперечить нормам чинного законодавства. Таким чином апеляційний суд приходить до висновку про зменшення розміру пені за власною ініціативою до 5000 грн. У разі змінення рішення суду, також підлягають зміні судові витрати, які необхідно стягнути з [PERSON] на користь банку, а саме слід стягнути 120 грн. витрат на ІТЗ розгляду справи та 183 грн. 82 коп. судового збору.

Outcome: partial