overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2012-02-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом та просить розірвати з відповідачем шлюб зареєстрований 21 жовтня 2000 року у Коротичанській селищній раді Харківського району Харківської області, запис № 24. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вони з відповідачем з червня 2005 року спільного господарства не ведуть, шлюбні стосунки не підгримують, оскілки мають різні характери та погляди життя. В теперішній час шлюб носить формальний характер і його збереження суперечить інтересам позивача. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позивач у судове засідання не з`явилася, подала суду заяву в якій свої позовні вимоги щодо розірвання шлюбу підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити, розглядати справу за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав суду заяву в якій позовні вимоги щодо розірвання шлюбу визнав в повному обсязі та просив, розглядати справу за його відсутності. Враховуючи заяви позивача та відповідача, суд, ухвалив про розгляд справи за відсутності сторін. Суд, дослідивши докази по справі, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 21 жовтня 2000 року у Коротичанській селищній раді Харківського району Харківської області, запис № 24, що підтверджено свідоцтвом про одруження [NUMBER] , що видане 21 жовтня 2000 року Коротичанською селищною радою Харківського району Харківської області. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , про що свідчить його свідоцтво про народження. Відповідно до ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно ч. 1 ст. 24 Сімейного Кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка та примушування жінки чи чоловіка до шлюбу не допускається. Таким чином, враховуючи що сторони не бажають перебувати у шлюбі, на примирення не згодні, тому суд вважає що шлюб підлягає розірванню на підставі ст. 112 Сімейного Кодексу України, оскільки збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача та відповідача. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, тому за заявою позивача, суд вважає залишити їй прізвище після розірвання шлюбу « [PERSON] ».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-02-06 00:00:00

[PERSON] 11 січня 2012 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому вказала, що 3 грудня 1999 року вона вступила у зареєстрований шлюб з відповідачем. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між позивачем та відповідачем фактично припинені. Сімейне життя не склалося в зв'язку з непорозумінням, різними поглядами на життя, неналежної поведінки відповідача, зловживання ним спиртними напоями. Позивач просила розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] Позивач [PERSON] у поданій до суду заяві просила розгляд справи провести за її відсутності, на розірванні шлюбу наполягала у разі неявки відповідача просила постановити заочне рішення у справі. Враховуючи, що відповідач [PERSON] не з'явився в судове засідання, хоча був повідомлений належним чином про час та місце судового засідання, суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Оскільки розгляд справи проводиться без участі сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає положенням ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Суд, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав: Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі 3 грудня 1999 року, який зареєстровано 3 грудня 1999 року Борівською сільською радою Зміївського району Харківської області, свідоцтво про одруження серії [NUMBER], актовий запис № 17 /а.с. 3/. Згідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Борівською сільською радою Зміївського району Харківської області батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON] / а.с.4/ Судом встановлено, що шлюб фактично розпався, сторони не намагаються примиритись, подальше існування подружжя разом та збереження шлюбу не цікаве для позивача та відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Спору про майно між сторонами не існує. -2- Дитина за взаємною згодою батьків залишається проживати з матір'ю - [PERSON] Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON], оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу не цікаве для позивача та відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-02-06 00:00:00

13.01.2012 року позивач [PERSON] звернувся до суду з цивільним позовом про розірвання шлюбу укладеного 09 серпня 1986 року з [PERSON]. У судовому засіданні позивач свій позов підтримав повністю. Відповідачка позовні вимоги позивача визнала та не заперечував в їх задоволенні. Згідно положень ст.174 ЦПК України в разі визнання позову відповідачем, суд, за наявності законних підстав постановляє рішення про задоволення позву. В даному випадку є законні підстави для задоволення позову. Суд, вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, на підставі ст. 110, 112 Сімейного кодексу України вважає позов обґрунтованим і підлягаючим задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що позивач знаходиться у зареєстрованому шлюбі з 09.08.1986 року, згідно свідоцтва про шлюб, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Новобузького районного управління юстиції Миколаївської області, актовий запис № 114. Спільне життя між сторонами не склалося, виникли постійні сварки із-за різних поглядів на життя. Сторони припинили шлюбні відносини і не ведуть спільного господарства. Подальше примирення сторін між собою та збереження шлюбу не представляється можливим. Як встановлено судом, спору між сторонами про проживання спільних дітей та поділ майна на час розгляду цієї справи немає. Після розірвання шлюбу відповідачка виявила бажання залишити шлюбне прізвище [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-02-06 00:00:00

У грудні 2011 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування заявлених вимог послався на те, що 13.12.2007 р. між ним та відповідачем був укладений кредитний договір № DNG0GI0000004109, за яким він отримав іпотечний кредит у розмірі 303.000, 00 грн. на споживчі потреби на строк до 13.12.2017 р. зі сплатою за користування ним 15% річних. Окремі положення цього договору, а саме його пп. 2.1.2., 2.1.3., 2.6., 2.7., 4.2., 4.3., 4.4., 4.5., 4.7., 5.2.4., 5.2.9., 5.3.6., 5.3.9., 5.3.12., 6.6., 8.9. позивач вважає такими, що не відповідають вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки ним створений істотний дисбаланс прав та обов’язків сторін на користь відповідача, а також ці умови договору є несправедливими, у зв’язку з чим позивач з урахуванням уточнення заявлених вимог (а.с. 13, 14) просив суд визнати оспорюваний договір недійсним в частині цих положень. У судовому засіданні позивач та його представник заявлені вимоги підтримали, на їх задоволенні наполягали. Представник відповідача проти позову заперечувала, посилаючись на його безпідставність. Вислухавши пояснення осіб, що брали участь у справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 13.12.2007 р. між відповідачем та позивачем був укладений кредитний договір № DNG0GI0000004109, за яким останній отримав кредит у розмірі 303.000, 00 грн. на строк до 13.12.2017 р. на споживчі потреби (а.с. 5-10). Аналізуючи спірні правовідносини, суд приходить до наступного. Так, згідно ст. ст. 3, 6, 627 ЦК України одною з головних засад цивільного законодавства є свобода договору, відповідно до якої сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента, визначенні умов договору з урахуванням вимог закону, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Обґрунтовуючи свої вимоги щодо визнання спірного кредитного договору недійсним в частині окремих його положень, позивач зазначив, що ці умови договору є несправедливими та створюють істотний дисбаланс прав та обов’язків сторін на користь банку. З такою позицією не можна погодитися, оскільки висновки позивача випливають лише з його власних суб’єктивних оцінок як боржника, зацікавленого у мінімізації обсягу своїх зобов’язань. Крім того, будь-який договір є згодою осіб, що його укладають, щодо розподілу прав, обов’язків та відповідних ризиків. Немає підстав вважати, що сторони спірного кредитного договору були позбавлені права при його укладанні розподілити свої права та обов’язки саме таким чином, як це фактично має місце, оспорювані положення договору закону не суперечать, при цьому позивач на такі умови кредитного договору погодився добровільно, підписавши його без зауважень (а.с. 5-10). Виходячи з наведеного суд вважає позовні вимоги безпідставними та вважає за необхідне в їх задоволенні –відмовити. Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати у справі покладаються на сторону, проти якої ухвалене рішення, а саме не відшкодовуються позивачеві. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2012-02-06 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] [INFO], посилаючись на те, що син знаходиться на її утриманні, відповідач є його батьком, але не приймає участі в його утриманні, хоча має таку можливість. Відповідач має сталий дохід, тому вона просить стягнути з нього аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходів) , але не менше 30 % прожиткового мінімуму на утримання сина щомісячно. У судовому засіданні позивач позов підтримав. Відповідач у судовому засіданні позов визнав, проти його задоволення не заперечував. Вислухавши сторони, дослідивши матеріал справи, суд переходить до наступного. Судом у межах заявлених позовних вимог, наявними у справі доказами встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідач є батьком малолітнього [PERSON] [INFO], (що визнано сторонами та підтверджується свідоцтвом про народження наявним в матеріалах справи), який знаходиться на утриманні матері, що визнано сторонами в ході судового засідання. Позивач не працює, перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення, що підтверджується довідкою № 2623/08 -48 від 30 листопада 2011 року, тому не може у повному обсязі забезпечувати потреби малолітнього сина. Відповідач у судовому засіданні, визнав, що має сталий дохід та може сплачувати аліменти у розмірі прожиткового мінімуму. В даному випадку суд прийшов до висновку, що [PERSON] [INFO] потребує матеріальної допомоги, а відповідач [PERSON] може надавати йому матеріальну допомогу, оскільки працює, має сталий дохід, є особою працездатного віку. При визначенні розміру та виду стягуємих аліментів суд відповідно до ст.182 СК України, враховує матеріальне положення відповідача, який працює, має постійний заробіток, неможливість утримання дитини позивачем, оскільки остання зайнята постійним доглядом за дитиною, і вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/4 від усіх видів доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 13 грудня 2011 року, до досягнення сином повноліття, допустивши негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у розмірі місячного платежу. Оскільки позивачка звільнена від сплати судових витрат, вони відповідно до ст.88 ЦПК України стягуються з відповідача на користь держави. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-02-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], у розмірі ј частини всіх його доходів щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на місяць, мотивуючи наступним. В червні 2001 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] у відділі РАГС Томаківського районного управління юстиції Дніпропетровської. Від цих шлюбних відносин вони мають неповнолітнього сина: [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що у лютому 2011 року вона з відповідачем припинила шлюбні стосунки і з того часу він переїхав проживати до іншого помешкання. За час сумісного проживання у них з відповідачем не склалися нормальні сімейні стосунки. Причиною розпаду шлюбу явилася відсутність взаєморозуміння та поваги один до одного, що призвело до взаємного відчуження і остаточного розпаду сім'ї, збереження якої стало неможливим, оскільки втратили один до одного почуття любові. Рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 02.12.2011 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано. Позивач зазначає, що в даний час їх спільна дитина проживає разом з нею і перебуває на її повному утриманні. Матеріальну допомогу на утримання дитини відповідач їй не надає, хоча згідно із ст. 180 СК України зобов'язаний надавати в добровільному порядку щомісячну матеріальну допомогу. Угоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто. В зв'язку з тим, що відповідач ухиляється від обов'язку по утриманню неповнолітньої дитини, то кошти на її утримання мають бути стягнуті з нього в судовому порядку. У судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач проти даного позову не заперечує. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши сторони, вважає, що даний позов підлягає задоволенню, так як знайшов своє підтвердження: поясненням сторін; копією свідоцтва про народження дитини серії 1-КИ № 134546; копією рішення Томаківського районного суду від 02.12.2011 року, ухваленого по цивільній справі № 2-502/11; відповідач зобов?язаний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, але добровільно цього не робить. Відповідно до ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-02-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на наступне. 09 липня 2004 року року позивач зареєстрував шлюб з відповідачкою у відділі реєстрації актів цивільного стану Калінінського районного управління юстиції м. Донецька, актовий запис за № 272. Від шлюбу вони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Спільного господарства вони не ведуть, майнового спору не мають. Шлюбні відносини між ними припинені. Спільне життя між ними стало неможливим, оскільки постійно виникали конфлікти, викликані відсутністю взаєморозуміння. Позивач просив суд шлюб із [PERSON] розірвати. В судове засідання позивач не з‘явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідачка в судове засідання не з‘явилася, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги визнала, проти розірвання шлюбу не заперечувала, просила розглянути справу за її відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини. 09 липня 2004 року року позивач зареєстрував шлюб з відповідачкою у відділі реєстрації актів цивільного стану Калінінського районного управління юстиції м.Донецька, актовий запис за № 272. Від шлюбу вони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Спільного господарства вони не ведуть, майнового спору не мають. Спільне життя між ними стало неможливим, оскільки постійно виникали конфлікти, викликані відсутністю взаєморозуміння. За вказаних обставин суд приходить до висновку, що родина фактично розпалася, та її поновлення неможливе, у зв'язку з чим шлюб необхідно розірвати. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-02-06 00:00:00

Представник Жданівської обласної психіатричної лікарні просив суд госпіталізувати хворого [PERSON] в психіатричну лікарню до стаціонару в примусовому порядку. Пояснив, що [PERSON] за своїм станом потребує госпіталізації лише у стаціонарі тому, що він хворий і створює небезпеку для себе та оточуючих. За заявою суд вислухав лікаря, який підтримав заяву головного лікаря психіатричної лікарні та пояснив, що [PERSON] хворий, страждає на: «Параноїдну шизофренію, безперервний тип течії, галюцинаторно-параноїдний синдром», у результаті чого створює небезпеку для себе та оточуючих. Зараз, за станом здоров’я [PERSON] потребує госпіталізації лише в умовах стаціонару в примусовому порядку. Представник зацікавленої особи, органу опіки та піклування м. Жданівка не заперечував проти заяви заявника. В силу ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа, яка страждає психіатричною хворобою, може бути госпіталізована в психіатричну лікарню також і без усвідомленої згоди, тільки при уяві, що це лікування можливе лише у стаціонарі та встановлення у гр-на тяжкого психічного розладу, якщо створює небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Встановлено, що [PERSON] страждає на: «Параноїдну шизофренію, безперервний тип течії, галюцинаторно-параноїдний синдром», у результаті чого створює небезпеку для себе та оточуючих. Висновком лікарів [PERSON] потребує госпіталізації лише на засадах стаціонару в психіатричному закладі в примусовому порядку, а тому суд вирішив, що заява підлягає задоволенню. В силу ч.1 ст.17 Закону України «Про психіатричну допомогу»перебування особи в психіатричному закладі в примусовому порядку може бути лише на протязі часу всіх обставин, які послужили основою для проведення госпіталізації. [PERSON] підлягає госпіталізації в Жданівську обласну психіатричну лікарню в примусовому порядку для лікування у стаціонарі, тривалістю протягом наявності обставини, які послужили підставою проведення госпіталізації. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-02-06 00:00:00

Представник Жданівської обласної психіатричної лікарні звернувся до суду та просив суд госпіталізувати хвору [PERSON] в психіатричну лікарню до стаціонару в примусовому порядку. Пояснив, що [PERSON] за своїм станом потребує госпіталізації лише у стаціонарі тому, що вона не в змозі самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність . За заявою суд вислухав лікаря, який підтримав заяву головного лікаря психіатричної лікарні та пояснив, що [PERSON] хвора, страждає на: «Помірна розумова відсталість з вираженими поведінковими порушеннями», у результаті чого самостійно не може задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Зараз, за станом здоров’я, [PERSON] потребує госпіталізації лише в умовах стаціонару в примусовому порядку. Представник зацікавленої особи, органу опіки та піклування м. Жданівка не заперечував проти заяви заявника. В силу ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа, яка страждає психіатричною хворобою, може бути госпіталізована в психіатричну лікарню також і без усвідомленої згоди, тільки при уяві, що це лікування можливе лише у стаціонарі та встановлення у гр-на тяжкого психічного розладу, якщо створює небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Встановлено, що [PERSON] страждає на: «Помірна розумова відсталість з вираженими поведінковими порушеннями», у результаті чого самостійно не може задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Висновком лікарів [PERSON] потребує госпіталізації лише на засадах стаціонару в психіатричному закладі в примусовому порядку, а тому суд вирішив, що заява підлягає задоволенню. В силу ч.1 ст.17 Закону України «Про психіатричну допомогу»перебування особи в психіатричному закладі в примусовому порядку може бути лише на протязі часу всіх обставин, які послужили основою для проведення госпіталізації. [PERSON] підлягає госпіталізації в Жданівську обласну психіатричну лікарню в примусовому порядку для лікування у стаціонарі, тривалістю протягом наявності обставини, які послужили підставою проведення госпіталізації. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-02-06 00:00:00

Представник Жданівської обласної психіатричної лікарні просив суд госпіталізувати хворого [PERSON] в психіатричну лікарню до стаціонару в примусовому порядку. Пояснив, що [PERSON] за своїм станом потребує госпіталізації лише у стаціонарі тому, що він хворий і створює небезпеку для себе та оточуючих. За заявою суд вислухав лікаря, який підтримав заяву головного лікаря психіатричної лікарні та пояснив, що [PERSON] хворий, страждає на: «Параноїдну шизофренію, безперервний тип течії, параноїдний синдром», у результаті чого створює небезпеку для себе та оточуючих. Зараз, за станом здоров’я [PERSON] потребує госпіталізації лише в умовах стаціонару в примусовому порядку. Представник зацікавленої особи, органу опіки та піклування м. Жданівка не заперечував проти заяви заявника. В силу ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа, яка страждає психіатричною хворобою, може бути госпіталізована в психіатричну лікарню також і без усвідомленої згоди, тільки при уяві, що це лікування можливе лише у стаціонарі та встановлення у гр-на тяжкого психічного розладу, якщо створює небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Встановлено, що [PERSON] страждає на: «Параноїдну шизофренію, безперервний тип течії, параноїдний синдром», у результаті чого створює небезпеку для себе та оточуючих. Висновком лікарів [PERSON] потребує госпіталізації лише на засадах стаціонару в психіатричному закладі в примусовому порядку, а тому суд вирішив, що заява підлягає задоволенню. В силу ч.1 ст.17 Закону України «Про психіатричну допомогу»перебування особи в психіатричному закладі в примусовому порядку може бути лише на протязі часу всіх обставин, які послужили основою для проведення госпіталізації. [PERSON] підлягає госпіталізації в Жданівську обласну психіатричну лікарню в примусовому порядку для лікування у стаціонарі, тривалістю протягом наявності обставини, які послужили підставою проведення госпіталізації. На підставі викладеного,

Outcome: approved