Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-12 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що 27.09.2003 року зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітню дитину доньку [PERSON], [INFO] Сімейне життя з відповідачем не склалось через несумісність характерів, відсутність взаєморозуміння, різних поглядів на життя та побут. З 2009 року вони не підтримують подружні стосунки, проживають окремо. Суперечок щодо спільного майна та проживання дитини не має. Вважає, що сімя розпалась остаточно, примирення не можливе та просила розірвати шлюб з відповідачем. В наданій до суду заяві позивачка просила провести розгляд справи у її відсутності, зазначивши, що позов підтримує в повному обсязі. Після реєстрації шлюбу просила залишити прізвище [PERSON]. Відповідач в наданій заяві просив провести розгляд справи у його відсутності, зазначивши, що визнає позов в повному обсязі. З урахуванням зазначеного, суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності сторін та у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Перевіривши викладені в позовній заяві доводи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 27 вересня 2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Кіровського районного управління юстиції м.Дніпропетровська, актовий запис №367 (а.с.6). Від шлюбу мають неповнолітню дитину доньку [PERSON], [INFO] (а.с.7). Відповідно до ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ч.3 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ст.112 СК України шлюб може бути розірвано, якщо подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим та протирічить інтересам одного з них, або інтересам їхніх дітей. Відповідно до вимог ст.31, ч.1 ст.174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши заяву. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. З урахуванням зазначених вище положень закону, враховуючи, що відповідач згідно його заяви визнає позов в повному обсязі, не заперечував проти викладених в позовній заяві підстав предявленого позову та проти розірвання шлюбу з позивачкою, той факт, що на теперішній час подружні стосунки між сторонами припинено, спільне господарство не ведеться, досягнуто згоди щодо місця проживання дитини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню та слід розірвати шлюб між сторонами. Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В своїй заяві позивачка зазначила, що після розірвання шлюбу просить залишити шлюбне прізвище [PERSON]. Відповідно до ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки сплачені при подачі позовної заяви державне мито в сумі 8 грн. 50 коп. та витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи в сумі 30 грн., а всього 38 грн. 50 коп. судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved