Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-25 00:00:00

[PERSON] просить визнати недійсними договори купівлі-продажу будинковолодіння №27 по вул. Підварська в м. Переяслав-Хмельницький: посвідчений 18 квітня 2008 року Переяслав-Хмельницького міського державною нотаріальною контрою, реєстр №1292 між [PERSON] та [PERSON]; посвідчений 20 червня 2008 року приватним нотаріусом Переяслав-Хмельницького міського нотаріального округу [PERSON], реєстр №664 між [PERSON] та [PERSON]; посвідчений 23 червня 2011 року Переяслав-Хмельницького міського державного нотаріальною конторою, реєстр №1630 між [PERSON] та [PERSON]; а також зобов'язати відповідачів повернути другій стороні у натурі все, що вони одержали на виконання правочину стороною якого вони були, посилаючись на те, що відповідно до ст.ст. 529; 549 ЦК України в редакції 1963 року, позивач [PERSON] має право на [PERSON] частину прийнятого у спадщину після смерті 15.03.1971 року [PERSON] житлового будинку №27 по вул. Підварській в м. Переяслав-Хмельницький Київської області. Оспорювані договори порушують конституційне право власності позивача на будинок, передбачене ст. 41 Конституції України. Тому, зазначені договори купівлі-продажу, укладені між відповідачами суперечать вимогам Конституції України, Цивільному кодексу України та чинному законодавству в цілому і підлягають визнанню їх недійсними. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] позов не визнав, посилаючись на те, що позивач не поставив вимоги щодо витребування майна із чужого незаконного володіння, а докази про те, що відповідачі були небросовісними набувачами, в судовому засіданні не добуті. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] в судове засідання не з'явилися, в письмових заявах до суду позов не визнали і просять слухати дану справу без їх участі. Суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. [PERSON], яка померла 15.03.1971 року, на праві приватної власності належав жилий будинок №27 по вул. Підварській в м. Переяслав-Хмельницький Київської області. [PERSON], як син спадкодавця, та дочка спадкодавця - [PERSON] є спадкоємцями майна померлої [PERSON], оскільки ними в шестимісячний строк з дня її смерті подані заяви про прийняття спадщини. 07.05.1981 року спадкоємець - [PERSON] померла. Спадкоємцем на належне їй майно є відповідач - [PERSON] В січні 2008 року відповідач [PERSON] подав до Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду позовну заяву до [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно - будинковолодіння №27 по вул. Підварській в м. Переяслав-Хмельницький Київської області. У своїй позовній заяві [PERSON] не зазначив, що крім його матері спадкоємцем на зазначене спадкове майно є також [PERSON], позивач по даній справі. 15.02.2008 року ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного затверджено мирову угоду по даній справі, згідно якої за [PERSON] в порядку спадкування визнане право власності на будинок №27 по вул. Підварській в м. Переяслав-Хмельницький Київської області. Згідно договору купівлі-продажу від 18.04.2008 року, посвідченого державним нотаріусом Переяслав-Хмельницької міської держнотконтори, реєстр №1292, відповідач [PERSON] продав, а відповідач [PERSON] купив, спірний жилий будинок. Згідно договору купівлі-продажу від 20.06.2008 року посвідченого приватним нотаріусом Переяслав-Хмельницького міського нотаріального округу [PERSON], реєстр №664, відповідач [PERSON] продав, а відповідач [PERSON] купила, спірний жилий будинок. Згідно договору купівлі-продажу від 23.06.2011 року, посвідченого Переяслав-Хмельницькою міською держнотконторою, реєстр №1630, відповідач [PERSON] продала, а відповідач [PERSON] купив спірний жилий будинок. Ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області від 19.02.2009 року ухвала Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 15.02.2008 року, якою за [PERSON] визнане право власності на спірний жилий будинок, скасована, оскільки ухвала суду 1 інстанції і умови мирової угоди суперечать закону та порушують права, свободи і інтереси [PERSON] Вказані обставини підтверджуються: договорами купівлі-продажу, довідкою Переяслав-Хмельницького бюро технічної інвентаризації про правову реєстрацію спірного будинку, ухвалою колегії судів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області від 19.02.2009 р., листом Переяслав-Хмельницької міської держнотконтори про неможливість оформлення на позивача [PERSON] частини будинковолодіння №27 по вул. Підварській в м. Переяслав-Хмельницький в зв'язку з оформленням права власності на будинок за [PERSON], свідоцтвом про смерть [PERSON] та свідоцтвом про народження. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити Цивільному Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також: інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Підставою недійсності правочину, згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1 ст. 203 ЦК України. Відповідно до п. 7 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визначення правочинів не дійсними» №9 від 06.11.2009 р., при задоволенні позову суд в одному рішенні постановляє про визнання правочину не дійсним і про застосування передбачених законом наслідків. Згідно зі ст. 216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Згідно ст. 204 ЦК України, правочин - це правомірна, не заборонена законом дія, що спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків. Тобто в даній статті закріплена презумпція правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. По смислу закону та практики розгляду судами такої категорії справ як визнання правочинів недійсними, якщо майно передане власником за правочином, який є нікчемним або оспорюваним, то позов про визнання правочину недійсним та про застосування наслідків недійсності правочину має пред'являтись тоді, коли майно залишається у набувача, тобто коли вчинено один правочин і повернути майно можливо шляхом застосування реституції. Якщо після укладення недійсного правочину було укладено іще декілька, то слід вважати правильним визнавати недійсними не всі правочини, а лише перший, і заявляти позов про витребування майна в останнього набувача. Застосування реституції та повернення майна за недійсним правочином, враховуючи положення ст. 216 ЦК, є можливим тоді, коли предметом спору є правочин за участю власника і першого покупця (набувача). Крім того, в судовому засіданні не встановлено, що на момент укладення оскаржуваних правочинів кожен із покупців знав чи повинен був знати про права третіх осіб на спірне майно, тобто ' були недобросовісними набувачами. За змістом ч. 5 ст. 12 ЦК України, добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача, і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна. Також слід звернути увагу на те, що в кожному із оскаржуваних договорів зазначено, що учасники договорів купівлі-продажу попередньо ознайомленні нотаріусом з приписами цивільного законодавства, що регулюють укладений договір (зокрема, з вимогами щодо недійсності правочину), а також про обов'язок повідомити про права третіх осіб. Таким чином, оскільки позивач не поставив вимоги щодо витребування майна із чужого незаконного володіння, а докази про те, що відповідачі були небросовісними набувачами, в судовому засіданні не добуті, в позові необхідно відмовити. На підставі ст.ст. 12; 203; 204; 215; 216; 321; 228; 387 ЦК України,

Outcome: dismissed