Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розподіл спільного майна придбаного за час проживання однією сімєю, а саме: будинку № 72 по вул. Леніна в с. Плоске Носівського району Чернігівської області та визнання за ним права власності на 23/50 частини вказаного майна. В ході розгляду справи в суді позивач уточнив позовні вимоги, крім первісних вимог, просив суд про встановлення факту сумісного його проживання однією сімєю без укладення шлюбу з [PERSON] у період з 09 травня 2002 року по 22 грудня 2006 року. Позивач мотивував свої вимоги тим, що з 09 травня 2002 року він проживав з відповідачем в кімнаті гуртожитку в м. Києві, потім винаймав квартиру в м. Києві. З квітня 2004 року він та відповідач стали проживати у придбаному ними спірному будинку в с. Плоске. За час спільного проживання й ведення спільного господарства з відповідачем ними було набуто майно, проводили поточні та капітальний ремонт будинку та господарських будівель. Він побудував льох, посадив сад, збудував паркан та ворота. 25 грудня 2005 року на імя відповідача було оформлено договір купівлі-продажу будинку. В судовому засіданні позивач позов підтримав, з мотивів, які викладені в уточненій позовній заяві від 03 серпня 2011 року, пояснив, що не розриваючи шлюб з першою дружиною, він з травня 2002 року став співмешкати з [PERSON] Вони спільно проживали до серпня 2010 року. Під час спільного проживання вони придбали будинок, який у 2005 році був зареєстрований за відповідачем. Шлюб з першою дружиною розірвав лише в грудні 2010 року. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, вважаючи вимоги позивача повністю доведеними. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю та пояснив, що позов є безпідставним і таким, що не підлягає задоволенню. У зазначений позивачем період відповідач не проживала з ним однією сімєю, не проживала з ним як з чоловіком, не мала наміру укладати з ним шлюб або створювати сімю. З моменту знайомства сторін і до грудня 2010 року позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою. Вона ([PERSON]М.) перебувала у шлюбі до 23 грудня 2005 року. Під час купівлі будинку позивач не наполягав на тому, щоб договір укладався і з ним також. У квітні 2005 року в будинку був проведений косметичний ремонт, до будинку відповідач вїхала зі своїми дітьми. З її згоди позивач проживав у спірному будинку, оскільки не вистачало коштів для найму житла в м. Києві, де він працював на той час. Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, допитавши свідків, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Відповідно до ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований в державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сімєю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обовязків. В судовому засіданні встановлено, що позивач з травня 2002 року по 22 грудня 2006 року проживав з відповідачкою, як співмешканець, спочатку в м. Києві, а потім у будинку № 72 по вул. Леніна в с. Плоске Носівського району Чернігівської області, без наміру створити сімю, оскільки проживав без реєстрації по місцю проживання та реєстрації шлюбу в органах РАЦС. Відповідно до рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 грудня 2010 року було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією рішення (а.с. 61) З копії паспорту позивача (а.с. 59) вбачається, що запис про розірвання шлюбу зроблено 11 січня 2011 року. З копії свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с. 92) вбачається, що [PERSON] 23 грудня 2005 року розірвала шлюб з [PERSON], про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбу зроблено актовий запис за № 94. Відповідно до ст. 25 СК України жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. Жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу. За встановлених обставин суд не має жодних правових підстав для встановлення в визначений позивачем період, а саме: з травня 2002 року по грудень 2006 року факту проживання позивача та відповідача однією сімєю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають в шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є обєктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають в шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 СК України. У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його не дійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11 розяснено, що під час застосування ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають в будь-якому іншому шлюбі й між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. В судовому засіданні встановлено, що житловий будинок № 72 по вул. Леніна в с. Плоске Носівського району Чернігівської області належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 26 грудня 2005 року, що підтверджується копією технічного паспорту (а.с. 19 ). Відповідно до ч. 4 ст. 368 ЦК України, майно набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сімї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Суд дає критичну оцінку твердженням позивача про те, що він до грудня 2006 року проживав спільно з [PERSON] однією сімєю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу та за час спільного проживання і ведення господарства з відповідачем вони набули майно, яке є їхньою спільною сумісною власністю, оскільки він не надав суду переконливих доказів, які б підтверджували наведені ним обставини. За таких обставин суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача є необґрунтованими і недоведеними, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України вимога позивача про стягнення на його користь судових витрат задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed