Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-24 00:00:00

03 жовтня 2011 року [PERSON] звертаючись з позовом до суду просить стягнути з відповідача середній заробіток за період з 01.08.2011 р. по 23.09.2011 р. в сумі 6949 грн. 63 коп., мотивуючи вимоги тим, що він працював на підприємстві у відповідача з 12.12.2000 року по 01.08.2011 рік. Звільнений за власним бажанням. При звільнення повний розрахунок з ним проведений не був, що є порушенням строку розрахунку при звільненні, передбаченого ст.116 КЗпП України. В судове засідання позивач, його представник та представник відповідача не зявилися, через канцелярію суду представник позивача та представник відповідача надали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Представник позивача позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Представник відповідача позов визнав. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Суд встановив, що [PERSON] працював у відповідача на посаді головного інженера, звільнений з 01 серпня 2011 р. згідно ст. 38 КЗпП України. В день звільнення відповідач, на порушення ст.116 КЗпП України, не провів виплат всіх сум, що належать позивачеві. Згідно з довідкою комунального підприємства Райсількомунгоспвід 24.10.2011 р. № 179, розмір заборгованості по заробітній платі на день звільнення становив 5 849 грн. 19 коп., середньоденна заробітна плата становила 180 грн. 51 коп. Заборгованість по заробітній платі в сумі 5849 грн. 19 коп. стягнена з відповідача на підставі судового наказу від 07 жовтня 2011 року виданого Чернігівським районним судом Чернігівської області ( а.с.7,20,23). Відповідно до ч.1 ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток. У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 Про практику застосування судами законодавства про оплату працірозяснено, що, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступний після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно поданої представником відповідача заяви, КП Райсількомунгоспне заперечує щодо наявності у позивача права на отримання середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні ( а.с.21). За таких обставин, з відповідача на користь [PERSON] відповідно до ст.ст.116, 117 КЗпП України підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, в межах заявлених вимог з 01.08.2011 року по 23.09.2011 року (включно), виходячи із середньоденного заробітку визначеного згідно довідки відповідача у сумі 180 грн. 51 коп. і становить 7039 грн. 89 коп.(180,51 грн. х 39 робочих днів затримки розрахунку). Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача в дохід держави, а саме судовий збір в сумі 70 грн. 40 коп. ( 7039 грн. 89 коп. Х 1%), витрати на інформаційно технічне забезпечення в сумі 120 грн.

Outcome: partial