Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Крюківського районного суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на квартиру, встановлення порядку користування квартирою, про усунення перешкод в користуванні квартирою, визначення частки у спільному майні, набутого під час шлюбу. Відповідно до позовної заяви пояснила , що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі. Шлюб розірваний. В період спільного проживання з відповідачем придбана квартира в м.Кременчуці по вул. Д.Бідного буд.№ 12 кв.№ 147. Так, відповідно до договору купівлі -продажу від 04.11.1997 року квартира оформлена на відповідача, є предметом спільної сумісної власності. Квартира була придбана за бюджетні кошти сім*ї. Відповідач перешкоджає їм в користуванні квартирою. Не визнає за ними право власності на житло. Прохали суд визнати, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, встановити порядок користування квартирою та зобов*язати [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] та [PERSON] в користуванні квартирою. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник позовни вимоги змінили, прохали суд прийняти рішення , яким визначити, що відповідачу належить 37,4/100 частки квартири, а позивачу належить 62,6/100частки квартири, виходячи з того, що на вихованні в неї знаходиться їх дитина, встановити порядок користування квартирою та усунути позивачам перешкоди в користуванні квартирою. В судовому засіданні відповідач позов не визнав . В частині збільшення частки позивача у спірній квартирі та визнання за позивачем права власності на частку квартиру не визнав, вважає, що дані позовні вимоги необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Перешкоди позивачам не чинить. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивач та відповідач по справі перебували у шлюбних стосунках. В період спільного життя придбали квартиру. В придбанні квартири допомогали їх батьки. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що дійсно він позичав відповідачу кошти для підприємницької діяльності, а тому влітку 1996 року він позичив йому гроші в сумі 4000доларів США та оформили договір купівлі -продажу, відповідно до якого відповідач продав, а він придбав квартиру №12 буд.№147 по вул [PERSON] в м.Кременчуці. Після того, як в 1997 році він повернув йому кошти, то вони оформили договір купівлі- продажу, відповідно до якого відповідач придбав, а він продав квартиру №12 буд.№147 по вул [PERSON] в м.Кременчуці. Суд , заслухавши сторони по справі,свідків, вивчивши та проаналізувавши надани сторонами докази , суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 8 Конституції України, норми Конституції України є нормами прямої дії.. Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини які мають значення для ухвалення рішення по справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Судом встановлено що 18 липня 1997 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб у Палаці шлюбів м.Кременчука../ актовий запис № 624/. Від даного шлюбу мають дочку [PERSON]. 29 вересня 2004року народження. 04 листопада 1997 року за договором купівлі -продажу, придбана квартира № 147 буд.№ 12 по вул.Д.Бідного в м.Кременчуці на ім.*я [PERSON]. Таким чином, судом безперечно встановлено, що вказана вище квартира набута відповідачем у власність саме у період перебування у зареєстрованому шлюбі з позивачем, внаслідок чого вона входить до складу спільно нажитого майна. Крім того, сторонами у суді не оспорюється той факт, що спірна квартира набута за час перебування у шлюбі. Згідно ч.1 ст.61ЦПК України, обставини, визнані сторонами не підлягають доказуванню. Відповідно до ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст.69 СК України, дружина та чоловік мають право на розділ майна, що було набуто ними під час шлюбу. Відповідно до ст.392 ЦК України передбачено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до ст.372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісної власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ст.60ЦПК України , кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. В звязку з тим, що угода по визначенню часток не заключалась, то частки кожного вважаються рівними, тобто кожному належить по 1\\2 . Щодо вимог позивача про встановлення порядку користування квартирою, то вона задоволенню не підлягає, тому що на момент розгляду справи частки не визначені, будь яких варіантів про порядок користування квартирою позивачем не надано, а тому в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. Щодо вимог про зобов*язання відповідача не чинити перешкоди в користуванні квартирою, то суд вважає, що дана вимога обгрунтована, відповідає дійсним обставинам справи та підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст.88ЦПК України стороні , на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. А в зв*язку з тим, що вимоги позивача задоволені частково, то з відповідача слід стягнути половину понесених позивачем судових витрат В задоволенні інших позовних вимог необхідно відмовити в зв*язку з необгрунтованістю. На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial