Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] боргу за договором позики в розмірі 3 600,00 грн. та витрат повязаних із звернення до суду. Позивач посилається на те, що 1 серпня 2011 року відповідачка позичила у нього 450 доларів США, які обіцяла повернути не пізніше 1 вересня 2011 року, однак до теперішнього часу гроші йому не повернула. Факт передачі грошей підтверджується розпискою написаною власноруч відповідачкою. У судовому засіданні позивач позов підтримав. Відповідачка в судове засідання не зявилася, про час і місце слухання справи була повідомлена належним чином, про причину неявки суд не сповістила, тому суд ухвалив про заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що 1 серпня 2011 року [PERSON] взяла в борг у [PERSON] грошову суму в розмірі 450 доларів США, що еквівалентно 3 600,00 грн., про що власноруч написала розписку. Повернути гроші зобовязалася до 1 вересня 2011 року. Однак, в зазначений у розписці термін [PERSON] грошей відповідачка не повернула. Свої зобовязання позикодавець щодо передачі грошей виконав. Відповідачка до теперішнього часу своє зобовязання щодо повернення грошей не виконала та ухиляється від його виконання. Відповідно до ст. 1046 ЦК України договір позики це угода, за якою одна особа (позикодавець) передає іншій особі (позичальникові) безоплатно або за певну винагороду у власність гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або рівну кількість речей того ж роду і якості. Борговим документом, що підтверджує укладання договору позики між відповідачем та позивачем є розписка, яка посвідчує передання відповідачу визначеної грошової суми. Таким чином, так як договір позики це односторонній договір, то у відповідача виник обовязок повернути позикодавцю грошові кошти у такій самій сумі, відповідно до ст. 1049 ЦК України. Згідно із ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається укладеним у письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в листах, телеграмах, або за допомогою електронного або іншого засобу звязку. Розписка підписана відповідачем (позичальником), є документом, що стверджує про вчинення правочину між позивачем та відповідачем. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 207 та 1047 ЦК України правочин укладений між позивачем та відповідачем є договором позики на вказаних у розписці умовах. Наявність у позивача розписки свідчить про неповернення відповідачем боргу. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання не допускається. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України встановлено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до розписки позивач домовився з відповідачкою про повернення суми боргу в строк до 1 вересня 2011 року, що свідчить про настання строку сплати відповідно до ст. 530 ЦК України. Законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня, що встановлено ст.ст. 192 ч.1, 524 ч.1, 533 ч.1 ЦК України. Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України гривні. При викладених обставинах суд вважає, що відповідачка [PERSON] не виконує умови договору позики від 1 серпня 2011 року, чим завдав позивачу матеріальну шкоду в розмірі 3 600,00 грн., яка підлягає стягненню. Вирішуючи даний позов, суд враховує вимоги ст. 88 ЦПК України, а саме, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved