Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-30 00:00:00

18.07.2011 року позивачка [PERSON] звернулась до Варвинського районного суду з позовною за\-явою до Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ № 10024/0148 філії Чернігівського обласного відділення ВАТ «Державний ощадний банк України» та Ка\-рабан [PERSON] про визнання недійсним договору поруки № 78/140 від 02.04.2008 року, укладе\-ного між ВАТ «Державний ощадний банк України», [PERSON] та [PERSON]. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, [PERSON]Д зазначила, що договір поруки № 78/140 від 02.04.2008 року вона не укладала і не підписувала, а при оформленні матеріалів кредитної справи [PERSON], останньою був вчинений злочин, зокрема підроблений підпис позивачки в оскаржуваному договорі поруки. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала з підстав викладених в цивільному по\-зові та наполягала на їх задоволенні /а.с.6-7/. Представник відповідача ВАТ «Державний ощадний банк України» в судовому засіданні предявлені позовні вимоги не визнала в повному обсязі, обґрунтовуючи тим, що на момент укладення оскаржуваного договору поруки в банківській установі були в наявності всі необхідні документи /а.с.18-19/. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи, відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України, в судове засідання повторно не зявилась, про причини неяв\-ки суд не повідомила, клопотань про розгляд справи у її відсутності не надала /а.с.60/. Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, вивчивши та дослідивши докази по справі, повно з ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв язку, об єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кож\-на сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або запере\-чень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Положеннями ст.202 ЦК України визначено, що правочином є дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Згідно зі статтею 547 ЦК України правочин щодо за\-безпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення вико\-нання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний .його стороною (сторонами). За встановлених фактичних обставин справи, обовязковою умовою для визнання оскаржуваного договору поруки №78/140 від 02.04.2008 року право\-мірним є досягнення сторонами згоди всіх суттєвих вимог вище зазначеного договору і обовязкове до\-тримання при цьому письмової форми. Обґрунтовуючи правові підстави заявленого цивільного позову, позивач посилається на те, що до\-говір поруки від 02.04.2008 року врна не укладала, відповідно такий договір і не підписувала, а при офор\-мленні матеріалів кредитної справи [PERSON] був вчинений злочин, зокрема підроблено її підпис в договорі поруки №78/140 від 02.04.2008 року. З оглянутої в судовому засіданні матеріалів кримінальної справи №1-6/2011 року встановлено та сторонами не оспорюється, що відповідач [PERSON] було визнано винною у вчиненні злочинів передбачених ч.1 ст.366 та ч.1 ст.190 КК України, зокрема в підробленні підпису поручителя - позивача по справі в проекті договору поруки, який в подальшому і був використаний засудженою для отримання кредиту /а.с. 11-12/. Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Прийняття законного та обґрунтованого рішення в даній ци\-вільний справі беззаперечно залежить від зясування головного питання - факту підроблення [PERSON] підпису позивачки в договорі поруки від 02.04.2008 року. Згідно з вимогами ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, обовязковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухва\-лено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чи- ^ ном, вироком Варвинського районного суду від 04.01.2011 року встановлено винні дії особи [PERSON], ! які взаємоповязані та фактично обумовлюють рішення за результатами заявленого цивільного позову. Згідно із положеннями ч.1 ст.638 ЦК договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ч.З ст.203 ЦК України, загальною вимогою для дотри\-мання вимог дійсності правочину є вільне волевиявлення учасника правочину та відповідність його внут\-рішній волі. , Сукупність ретельно досліджених в судовому засіданні доказів, враховуючи дані протоколу судо\-вого засідання в кримінальній справі №1-6/2011 /а.с.42-49/, беззаперечно підтверджують саме факт відсу\-тності волевиявлення та внутрішньої волі позивачки [PERSON] на укладення оскаржуваного договору поруки та відповідно досягнення згоди сторонами з .усіх істотних умов договору. Посилання представника відповідача ВАТ «Державний ощадний банк України» на пояснення по\-зивачки [PERSON] від 09.12.2009 року, надане останньою на імя керуючої філії Варвинського ВАТ /а.с.61/, не містить належної інформації щодо предмета доказування, а відтак, відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК, не враховується судом при прийнятті рішення в даній цивільній справі, оскільки доказування не мо\-же ґрунтуватись на припущеннях. Положеннями ст.215 ЦК України визначено, що підставою визнання недійсності правочину є не\-додержання саме в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Розясненням Пленуму Верховного Суду України, викладеним в п.8 постанови № 9 від 6 листопа\-да 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вста\-новлено, що відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання сторо\-ною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Позивач [PERSON], реалізуючи передбачене ст.64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, вказала в цивільному позові власне суб'єктивне уявлення про порушене її право та охоронюваний інтерес, самостійно обравши спосіб його захисту, а.саме - визнання договору поруки не\-дійсним. Дана вимога обґрунтована тим, що оспорюваний договір поруки позивачем не укладався, що в свою чергу і зумовлює його невідповідність вимогам чинного законодавства. Згідно з ч.З ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених зако\-ном, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Частиною 5 п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 N 9 "Про судову прак\-тику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" встановлено, що відповідно до ста\-тей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Враховуючи, що між сторонами по справі існує спір стосовно недійсності договору поруки №78/140 від 02.04.2008 року, суд приходить до внутрішнього переконання, що в даному випадку вимоги позивача про визнання оспорюваного договору поруки недійсним підлягають задоволенню, оскільки даний договір поруки є недійсним з моменту його вчинення в звязку з недодержанням вимог, встановлених ст.203 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки суд задовольняє по\-зов, то з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню в дольовому порядку 88 грн. 00 коп. у відшкодування понесених позивачем та документально підтверджених судових витрат /а.с.4-5/. На підставі наведеного та

Outcome: approved