Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-11 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом та просить визнати за ними право користування житловою кімнатою № 722 та №723, загальною житловою площею 31,2 кв.м. в будинку гуртожитку № 193, корпус 1 по вулиці Клочківській в м. Харкові. В судовому засіданні позивачі підтримали позовні вимоги в повному обсязі, просили суд задовольнити їх та пояснили, що [PERSON],[PERSON] та [PERSON] постійно проживають і зареєстровані в кімнатах № №722 та №723, житловою площею 31,2 м.кв. в будинку № 193, корпус 1 по вул. Клочківській в м. Харкові. В зазначене житлове приміщення, яке являється відомчим гуртожитком ДП «Харківський завод електроапаратури»їх вселено адміністрацією цього підприємства у зв’язку з трудовими правовідносинами між [PERSON]. Н.В. та відповідачем, які тривали 18 років, з 24.07.1984 р. по 15.10.2002 р., на час вселення у приміщення діти [PERSON], позивачі по справі [PERSON] та [PERSON] були неповнолітніми Спочатку, в 1983 р. рішенням адміністрації та профспілкового комітету позивачці було надано кімнату №723, а з 2002 р. адміністрація підприємства надала в їм одноосібне користування всю кімнату № 722 та №723, в якій вони проживають до цього часу. В 2010 році адміністрація повідомила позивачам, що готуються документи на зняття з будинку статусу гуртожитку та передачу його до комунальної власності. Також їм повідомлено, що свого часу, при вселенні та наданні їм в користування вказані кімнати, ордер на цю кімнату їм не оформлявся. Оскільки, в разі передачі будинку у власність міста, новий власник може заперечувати правомірність їхнього проживання в наданій кімнаті, за порадою адміністрації підприємства, вони звертається до суду за визнанням права користування цим житлом. В наданому відзиві представник відповідача в особі голови ліквідаційної комісії , [PERSON] позовні вимоги визнав, проти позову не заперечував, пояснив, що позивачі набули право користування житловим приміщенням на законних підставах, але їм не було видано ордер на вселення ,як це передбачено діючим законодавством. Просив суд розглядати справу за відсутність представника. Суд, вислухавши позивачів , дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що [PERSON],[PERSON] та [PERSON] постійно проживають і зареєстровані в кімнатах № №722 та №723, житловою площею 31,2 м.кв. в будинку № 193, корпус 1 по вул. Клочківській в м. Харкові. В зазначене житлове приміщення, яке являється відомчим гуртожитком ДП «Харківський завод електроапаратури»їх вселено адміністрацією цього підприємства у зв’язку з трудовими правовідносинами між [PERSON]. Н.В. та відповідачем, які тривали 18 років, з 24.07.1984 р. по 15.10.2002 р., на час вселення у приміщення діти [PERSON], позивачі по справі [PERSON] та [PERSON] були неповнолітніми Спочатку, в 1983 р. рішенням адміністрації та профспілкового комітету позивачці було надано кімнату №723, а з 2002 р. адміністрація підприємства надала в їм одноосібне користування всю кімнату № 722 та №723, в якій вони проживають до цього часу. В зазначене житлове приміщення, яке являється відомчим гуртожитком ДП «Харківський завод електроапаратури», позивачку [PERSON] та членів її сім»ї вселила адміністрація цього підприємства у зв’язку з трудовими правовідносинами, які тривали 18 років, з 24.071984 р. по 15.10.2002 р., звільнилась за скороченням штатів, що підтверджується копією трудової книжки. Судом встановлено, що за вказаних обставин, які підтверджуються наданими документами та конклюдентними діями сторін, правовідносини позивачки з підприємством, щодо проживання в гуртожитку регулювались сторонами розд. 4 ЖК УРСР та Примірним положенням про гуртожитки, затвердженим постановою РМ УРСР від 03.06.86 р. № 268 (Положення). Відповідно ст. ст. 125, 132 ЖК України, п. 41 Положення, з гуртожитку не можуть бути виселені без надання іншого житлового приміщення, особи, які відпрацювали на підприємстві, що надало їм житлову площу в гуртожитку, не менше 10 років. За весь час проживання у спірному житловому приміщенні відповідач не оспорював і не оспорює правомірність подальшого проживання позивачки в ньому та не пропонує для подальшого проживання інше житлове приміщення. Наведені обставини дають підстави для визнання права позивачки користування спірним житловим приміщенням, оскільки, в разі передачі будинку у власність міста, за відсутності ордеру, новий власник може заперечувати правомірність її проживання в наданій кімнаті. Відповідно ст. 1 ЖК України, ст. 47 Конституції України, громадяни мають право на житло. Дослідивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved