Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-08 00:00:00

По суті позову представник позивача суду пояснив, що 19 серпня 2010 року [PERSON] придбав у [PERSON] автомобіль марки «VOLSKWAGEN TRANSPORTER», легковий -В вантажопасажирський, 2000 року випуску, кузов (шасі) № WV1ZZZ70ZYX126620, двигун V-1896, поставлений на облік 18.08.2010 року ВРЕВ ДАІ м. Рівне, реєстраційний номер [NUMBER]. Продаж автомобіля здійснено за 32000 гривень (еквівалент 4000 доларів США), які відповідач отримав у повному обсязі. Отримання відповідачем означених коштів підтверджується його заявою від 19.08.2010 року. Одночасно з отриманням означених коштів відповідач передав позивачу автомобіль, ключі та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) САА № 915905 на нього. Також відповідачем у цей же день надано позивачу довіреність, у відповідності до якої відповідач уповноважив позивача розпоряджатися автомобілем, в тому числі і зняти з обліку в органах ДАІ, продати, отримати за проданий автомобіль кошти, тощо. На прохання оформити угоду із купівлі-продажу даного автомобіля належним чином, відповідач повідомив, що не має часу для зняття автомобіля з обліку та зробить це найближчим часом. Оскільки обставини свідчать, що між позивачами та відповідачем склалися фактичні правовідносини щодо купівлі-продажу автомобіля, а видана відповідачем довіреність від 19.08.2010 року на право розпорядження автомобілем фактично приховала укладений сторонами договір купівлі-продажу автомобіля, а тому правочин по видачі довіреності є удаваним правочином. Тому просить визнати за [PERSON] право власності на вказаний автомобіль на підставі укладеного 19 серпня 2010 року договору купівлі-продажу. В позовній заяві позивач також просив виключити з переліку арештованого майна та зняти арешт та заборону на відчуження вказаного вище автомобіля. В судовому засідання представник позивача подав суду заяву, в якій позивач просив дану позовну вимогу залишити без розгляду. Заява судом прийнята, про що винесено відповідну ухвалу. Відповідач в судове засідання не з»явився, про день та час розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином, причину неявки суд не повідомив, заперечень проти позову не подав. Тому суд, зясувавши думку представника позивача про можливість розгляду справи у відсутності відповідача та постановлення заочного рішення, вирішив за можливе провести заочний розгляд справи про що постановив ухвалу. Дослідивши докази суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню. Свій висновок суд мотивує тим, що: 19 серпня 2010 року [PERSON] придбав у [PERSON] автомобіль марки «VOLSKWAGEN TRANSPORTER», легковий -В вантажопасажирський, 2000 року випуску, кузов (шасі) № WV1ZZZ70ZYX126620, двигун V-1896, поставлений на облік 18.08.2010 року ВРЕВ ДАІ м. Рівне, реєстраційний номер [NUMBER]. Продаж автомобіля відповідачем позивачу здійснено за 32000 гривень (еквівалент 4000 доларів США), які відповідач отримав у повному обсязі. Отримання відповідачем означених коштів підтверджується заявою від 19.08.2010 року (а.с.5). Одночасно з отриманням означених коштів відповідач передав позивачу автомобіль, ключі та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) САА № 915905 на нього. Відповідачем у цей же день надано позивачу довіреність, у відповідності до якої відповідач уповноважив позивача розпоряджатися автомобілем , в тому числі і зняти з обліку в органах ДАІ, продати, отримати за проданий автомобіль кошти, тощо. Дана, довіреність завірена нотаріально, видана з правом передовіри повноважень іншим особам та чинна до 19.08.2015 року (а.с.4). Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» за удаваним правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Частина 2 статті 235 ЦК України передбачає, що якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Відповідно до ст. 662 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. На прохання позивача оформити угоду купівлі-продажу спірного автомобіля, відповідач повідомив, що не має часу для зняття автомобіля з обліку та зробить це найближчим часом. Наведені норми закону та обставини свідчать,що між позивачами та відповідачем склалися фактичні правовідносини щодо купівлі-продажу автомобіля, а видана відповідачем довіреність від 19.08.2010 року на право розпорядження автомобілем фактично приховала укладений сторонами договір купівлі-продажу автомобіля, а тому правочин по видачі довіреності є удаваним правочином. Позивач не може розпорядитися вказаним автомобілем, оскільки на нього накладений арешт як на майно [PERSON] , що стверджується витягом № 30229736 від 07 лютого 2011 року (а.с.6). Оскільки, відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів, тому за позивачем слід визнати право власності на вказаний автомобіль. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати в розмірі 320 грн. (а.с.7). На підставі викладеного,

Outcome: approved