Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення способів участі батька у вихованні дитини. У своєму позові позивач вказав, що 12 травня 2010 року між ним та відповідачем за заочним рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя було розірвано шлюб. Від шлюбу вони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. За їх домовленістю після розірвання шлюбу донька постійно мешкає з відповідачем. Після розлучення відповідач почала постійно чинити перешкоди для спілкування позивачу з донькою. Така поведінка відповідача порушує особисті немайнові права на спілкування з дитиною та участь у її вихованні позивача. Поведінка відповідача не тільки порушує особисті немайнові права позивача, але й зачіпає право доньки на спілкування з батьком,оскільки положення статті 153 СК України визначають не тільки права батька на спілкування з дитиною, а і відповідне право дитини на спілкування. Позивач вказав, що поведінка відповідача також є перешкодою у здійсненні батьківських обов'язків. Крім того, відповідач не тільки перешкоджає позивачу побаченням з донькою, але й налаштовує її проти нього. Коли позивач у встановлений час прибуває на зустріч, двері йому не відкривають, брама зачинена на замок, відповідач не відповідає на телефонні дзвінки, постійно вигадує відмовки для того, аби не показувати позивачу доньку. Позивач у судовому засіданні свій позов підтримав і просить його задовольнити у повному обсязі, зобов*язати [PERSON] не чинити йому перешкод у спілкуванні з донькою та визначити такі способи спілкування з донькою: побачення раз на тиждень з 12-00 годин суботи до 18-00 години неділі з залишенням на ніч у батька, після п*яти років - літній відпочинок один раз на рік, після 12 років - побачення два рази на тиждень, спільний з дитиною відпочинок один місячний і другий за бажанням дитини. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав і пояснив, що відповідно до ст.159 ч.2 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо. Просить позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов [PERSON] не визнала і суду пояснила, що вона не чинить перешкод позивачу у спілкуванні з донькою. Дитина сама не хоче йти до свого батька, починає плакати і нервувати. Просить не міняти графік спілкування [PERSON] з донькою, який встановлений органом опіки та піклування. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні заперечує проти позову і суду пояснила, що ніхто не може змусити дитину спілкуватися з батьком проти її волі. Малолітня [PERSON] категорично відмовляється від спілкування із батьком, це підтверджується відеозаписом. Просить у позові відмовити. Третя особа представник служби у справах дітей Заводського району [PERSON] у судовому засіданні позов [PERSON] підтримала частково і суду пояснила, що [PERSON] звертався до служби з приводу того, що [PERSON] перешкоджає йому у спілкуванні з донькою. В цій частині позов просить задовольнити, а в іншій частині позову просить відмовити. Дослідивши докази по справі, вислухав пояснення сторін, свідків, доводи представників сторін, третьої особи, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом було встановлено, що сторони по справі знаходилися у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі заочного рішення суду від 12.05.2010 року. У сторін є дитина від шлюбу [PERSON], 09.10. [INFO], яка після розірвання шлюбу залишилася проживати з матір*ю. Із розпорядження голови Заводської адміністрації м.Запоріжжя № 304р від 17.05.2010 року встановлено, що встановлено графік спілкування [PERSON] з малолітньою донькою [PERSON]: щосуботи з 13-00 до 15-00 в присутності матері [PERSON] Із розпорядження голови Заводської рай адміністрації м.Запоріжжя № 135р від 21.06.2011 року встановлено, що графік змінено і встановлено спілкування [PERSON] з донькою [PERSON] щосуботи з 09-00 до 12-00 години в присутності матері. Із висновку районної адміністрації від 26.12.2011 року № 01-14/815 встановлено, що орган опіки та піклування вважає за доцільне встановити графік спілкування малолітньої [PERSON], 2008року народження з батьком [PERSON] щосуботи з 09-00 до 12-00 в присутності матері [PERSON] Спілкування з дитиною гарантоване статтею 153 Сімейного кодексу України, а саме батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою. У відповідності з частиною 1 статті 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. За змістом статті 18 Конвенції: «Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини». У судовому засіданні було встановлено, що позивач позитивно характеризується за місцем роботи та має матеріальну можливість для участі у вихованні доньки, що підтверджується характеристикою ТОВ «Тонмет груп»та довідкою про доходи. У судовому засіданні знайшов підтвердження і той факт, що З приводу вирішення з відповідачем спору щодо участі позивача у вихованнідитини, на виконання приписів статті 158 СК України позивач неодноразово звертався до служби у справах дітей Заводської районної адміністрації Запорізької міської ради. Та хоча за результатами звернень позивача були винесені розпорядження Заводської районної адміністрації - відповідний порядок побачень, встановлений цими розпорядженнями систематично порушується або ж не виконується відповідачем. Суд не узяв до уваги пояснення спеціаліста психолога [PERSON] та її думку щодо особливостей психічного стану малолітньої [PERSON], за якою індивідуально-психічне відношення дитини, [PERSON], до батька, [PERSON], охарактеризовано як помірно негативне, оскільки обстеження дитини проводилося у відсутності другого з батьків [PERSON] Допитані у судовому засіданні свідки з боку позивача: [PERSON], [PERSON] яка є матір*. позивача, [PERSON], яка є сестрою позивача, пояснили, що відповідач [PERSON] перешкоджає [PERSON] у спілкуванні з донькою [PERSON], не надає йому можливості приймати участь у вихованні з донькою. Хоча [PERSON] і [PERSON] є родичами позивача, їх пояснення не суперечать іншим доказам, зібраним по справі. В своїх поясненнях вони позитивно характеризували [PERSON] та у своєму ставленні до відповідача неприязні не показували. Суд не узяв до уваги відеозапис, який був наданий відповідачем у судовому засіданні і який було проглянутий судом, як доказ того, що малолітня дитина [PERSON] категорично відмовляється спілкуватися з батьком. Із відеозапису встановлено, що [PERSON] ходить за воротами подвір*я, де мешкає [PERSON], а дитину знаходиться на руках бабусі і плаче, але з яких причин така поведінка дитини і чим викликана. У судовому засіданні із пояснень відповідача на запитання суду про стосунки з позивачем, було встановлено, що в момент передачі дитини - [PERSON] батькові, [PERSON] , мати [PERSON] проявляла негативне ставлення до [PERSON] Із пояснень свідків з боку відповідача у судовому засіданні було встановлено, що [PERSON], є рідною сестрою відповідача, а [PERSON], є матір*ю відповідача, тому до їх пояснень суд ставиться критично, оскільки вони є заінтересованими особами на користь відповідача, а також, що під час своїх пояснень висловлювали своє негативне ставлення і неприязнь до позивача [PERSON] Допитана у якості свідка [PERSON] з боку відповідача, яка є сусідкою за місцем проживання [PERSON], суду пояснила, що один раз вона була свідком того, що маленька [PERSON] чогось злякавшись сильно плакала, але причини такої поведінки дитини вона їй невідомо Таким чином, позовні вимоги [PERSON] в частині усунення перешкод у спілкуванні з дитиною повністю знайшли своє підтвердження у судовому засіданні і тому підлягають задоволенню, а в частині визначення способів участі позивача у вихованні дитини частково знайшли своє підтвердження, а саме в частині до досягнення дитиною 12-річного віку. Позовні вимоги щодо спілкування з дитиною до повноліття дитини не знайшли свого обґрунтування, оскільки з настанням певного віку дитина сама може вирішити питання скільки разів та як вона буде спілкуватися з батьком. Тому суд приходе до висновку, що у судовому засіданні позов [PERSON] частково знайшов свої докази та обґрунтування і тому підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial