Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з названим позовом, просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням- квартирою №88 по вул.Ак.Линника,15 в м.Біла Церква, мотивуючи тим, що відповідач не проживає у його квартирі з 2007 року, де зареєстрована, але не проживає термін більше ніж шість місяців, чим заважає позивачу здійснювати своє право на вільне володіння та розпорядження належним йому житлом. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги, суду показав, що під час шлюбу з відповідачкою, 27.07.2005 року він придбав за договором купівлі-продажу двокімнатну квартиру. 11.11.2010 року він розірвав шлюб з відповідачкою, яка не проживає в квартирі з 2007 року, однак відмовляється виписуватись з належного йому на праві власності квартири, за комунальні послуги не сплачує, а тому просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житлом, позов задовольнити. Представник позивача за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги та суду пояснила, що згідно вимог ст.ст.71,72,150 ЖК України позивач має право вільно користуватись своєю власністю, при тимчасовій відсутності квартиронаймача за ним зберігається житлове приміщення протягом 6 місяців, а тому просить позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON], попереджена належним чином про час і місце розгляду справи через друковані засоби масової інформації, в судове засідання не з»явилась, причини неявки суду невідомі, а тому суд з врахуванням думки позивача вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача, заочно, на підставі доказів які маються у справі. Суд, заслухавши позивачів, представників сторін та третьої особи, оглянувши та дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов заявлений всупереч вимогам закону та не підлягає задоволенню по таким підставам. Так, в судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі до 11.11.2010 року, коли шлюб між сторонами було розірвано в органах РАЦС. Під час перебування у шлюбі на ім»я позивача [PERSON] шляхом купівлі-продажу була придбана двокімнатна квартира [ADDRESS], яка згідно вимог закону, ст.ст. 60,61 Сімейного Кодексу України належить сторонам на праві спільної сумісної власності в рівних частках, тобто відповідач [PERSON] являється співвласником, а не користувачем житлової квартири, причому згідно ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу, позивачем ставляться вимоги щодо позбавлення права користування частки власного житла відповідачки, а не свого власного житла, що суперечить вимогам чинного законодавства, посиланням позивача, а тому посилання позивача на вимоги ст. ст.71,72,150 ЖК України, відповідно до яких позивач має право вільно користуватись своєю власністю, при тимчасовій відсутності квартиронаймача за ним зберігається житлове приміщення протягом 6 місяців, невірно, не відповідає фактичним обставинам справи, а тому позов вважається судом необґрунтованим та таким, що суперечить вимогам законодавства, задоволенню не підлягає. Вищенаведене підтверджується окрім показань позивача, технічним паспортом на житлову квартиру, свідоцтвом про розірвання шлюбу від 11.11.2010 року, витягом з Державного реєстру правочинів. З договору купівлі-продажу квартири від 27.07.2005 року вбачається, що позивач придбав шляхом купівлі-продажу квартиру [ADDRESS], тобто нерухоме майно придбане позивачем під час шлюбу з відповідачем, належить сторнам на праві спільної сумісної власності. Згідно ст.72 ЖК України визнання особи втратившою право користування житловим приміщенням проводиться в судовому порядку. Згідно ст.317 ЦК України право власності являє собою право на володіння, користування та розпорядження майном , причому відповідно до Конституції України та ст.387 ЦК України захист права власності забезпечується державою. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, тобто вимагати поновлення його порушеного права власності. Відповідно до ст.150,155 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру (будинок), мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд, а тому вимоги позивача про визнання співвласника квартири таким, що втратила право користування належною їй часткою в житлі є такими, що суперечать вимогам закону, а тому задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed