Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-20 00:00:00

В березні 2011 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що внаслідок ДТП, що сталась 13.02.2001 року в м. Чернігова в результаті наїзду автомобіля „Ауді-80, державний номер [NUMBER], під його керуванням на відповідача [PERSON], який здійснював перехід проїзної частини поза межами пішохідного переходу, автомобілю було завдано механічних пошкоджень. Просив стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь 4\~596 грн. 21 коп. матеріальної шкоди та 1000 грн. моральної шкоди, а також понесені по справі судові витрати. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 вересня 2011 року позов задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 4\~596 грн. 21 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 200 грн. моральної шкоди, 179 грн. 50 коп. судових витрат. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати зазначене рішення суду в частині розміру задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення в цій частині відповідно до висновків судової експертизи. Апелянт вказує, що в основу судового рішення покладено калькуляцію № 3677 від 12.04.2011 р., проте судом не було зясовано обставини, які мають значення для справи. Зокрема, поза увагою суду залишився той факт, що огляд транспортного засобу проводився через два місяці після ДТП, огляд проводився без його (відповідача) присутності, експерт не попереджався про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, що свідчить про ймовірну необєктивність оцінки. На думку апелянта, внаслідок неправильного визначення оцінювачем вартості нормогодин загальний висновок вартості відновлювального ремонту завищено. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок винних дій відповідача, транспортному засобу, що належить позиву, завдано механічних пошкоджень, вартість відновлювального ремонту підтверджена відповідною калькуляцією. Крім того, суд визнав, що внаслідок пошкодження майна позивачу також завдано моральної шкоди, яка визначена судом в сумі 200 грн. Проте зазначені висновки суду не ґрунтуються на нормах матеріального закону, що регулює спірні правовідносини. Відповідно до ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення. Судом встановлено і це не заперечується сторонами по справі, що 13 лютого 2011 року по пр-ту Миру у м. Чернігові сталась дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої автомобіль [NUMBER], під керуванням позивача [PERSON], скоїв наїзд на відповідача [PERSON], який здійснював перехід проїзної частини поза межами пішохідного переходу. Відповідно до положень ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. У тих випадках, коли разом із заподіянням джерелом підвищеної небезпеки шкоди (не внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки) заподіяно шкоду також джерелу підвищеної небезпеки і цьому сприяла груба необережність потерпілого, згідно з нормами ст. 1193 ЦК України може бути лише зменшено розмір відшкодування володільцем джерела підвищеної небезпеки шкоди потерпілому. Покладення ж на нього з цих підстав відповідальності за шкоду, заподіяну при цьому джерелу підвищеної небезпеки ст.ст. 1187, 1193 ЦК України чи іншими чинними нормами права не передбачено. За обставин, коли відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю належного позивачу автомобіля „Ауді 80, державний номер [NUMBER], тобто джерела підвищеної небезпеки, що рухалося та громадянина [PERSON], як пішохода, відсутні правові підстави для покладення на відповідача [PERSON] обовязку відшкодувати [PERSON] шкоду, завдану джерелу підвищеної небезпеки. Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі ч. 3 ст. 303 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] Також підлягають відшкодуванню судові витрати апелянта, що підтверджуються відповідними доказами.

Outcome: partial