Jurisdiction: civil
Date: 2011-08-18 00:00:00

[PERSON], та [PERSON], звернулися до суду з позовом до [PERSON] міської ради Чернігівської області про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю, а саме позивачі посилається на те, що з 1995 року вони проживають у квартирі за №2 будинку за №51, вул.Комсомольська, м.Новгород-Сіверський. Зазначений будинок колись мав статус гуртожитку і належав державному підприємству «Смешторг» на підставі Свідоцтва про право власності від 12.02.1976 року. Після реорганізації «Смешторгу», в ТКОО «Ярославна» гуртожиток не був переданий ні даному підприємству ні до комунальної власності. ТКОО «Ярославна» як підприємство торгівлі та громадського харчування, було ліквідоване у 1996 році, при цьому структурні підрозділи ТКОА «Ярославна» були виділені шляхом приватизації у самостійні підприємства, самим великим із яких є ВАТ «Сіверське». Гуртожиток не був включений до переліку майна підприємства, що підлягає приватизації і не був викуплений жодним із підприємств правонаступників ТКОА «Ярославна». Разом із тим зазначений обєкт не був переданий у комунальну власність міста. Таким чином, будинок продовжує формально перебувати у державній власності, по суті є безхазяйним. У будинку з 1995 року проживає дві сімї. Він має два окремі входи, розділений на дві квартири, право власності на квартиру №1 визнано судовим рішенням за особою, яка там проживає. На сьогодні будинок не перебуває у власності, господарському віданні та управлінні будь-якої юридичної особи, що виключає можливість його використання як гуртожитку. В судовому засіданні позивач [PERSON], підтримала, заявлені вимоги в повному обсязі з посиланням на обґрунтування викладене в позовній заяві. В судовому засіданні позивач [PERSON], підтримала, заявлені вимоги в повному обсязі з посиланням на обґрунтування викладене в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] міської ради Чернігівської області в судове засідання не зявився, але надав суду письмову заяву, в якій позов визнав у повному обсязі, просив розгляд справи провести без його участі. Представник відповідача [PERSON] регіонального управління фонду державного майна в судове засідання не зявився, але попередньо надав суду письмову заяву, в якій повідомляє про неможливість явки у судове засідання, позов визнав у повному обсязі, просив розгляд справи провести без його участі. Вислухавши пояснення позивачів та дослідивши та оцінивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, Суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 1995 року вони проживають у квартирі за №2 будинку за №51, вул.Комсомольська, м.Новгород-Сіверський. Зазначений будинок колись мав статус гуртожитку і належав державному підприємству «Смешторг» на підставі Свідоцтва про право власності від 12.02.1976 року. Після реорганізації «Смешторгу», в ТКОО «Ярославна» гуртожиток не був переданий ні даному підприємству ні до комунальної власності. ТКОО «Ярославна» як підприємство торгівлі та громадського харчування, було ліквідоване у 1996 році, при цьому структурні підрозділи ТКОА «Ярославна» були виділені шляхом приватизації у самостійні підприємства, самим великим із яких є ВАТ «Сіверське». Гуртожиток не був включений до переліку майна підприємства, що підлягає приватизації і не був викуплений жодним із підприємств правонаступників ТКОА «Ярославна». Разом із тим зазначений обєкт не був переданий у комунальну власність міста. Таким чином, будинок продовжує формально перебувати у державній власності, по суті є безхазяйним. У будинку з 1995 року проживає дві сімї. Він має два окремі входи, розділений на дві квартири, право власності на квартиру №1 визнано судовим рішенням за особою, яка там проживає. На сьогодні будинок не перебуває у власності, господарському віданні та управлінні будь-якої юридичної особи, що виключає можливість його використання як гуртожитку. Згідно пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим кодексом. Позивачі [PERSON], та [PERSON], володіють спірною квартирою розташованою за адресою [ADDRESS], з 1991 року та до теперішнього часу. Відповідно до статті 344 Цивільного Кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа чи їм спадкоємцем (правонаступником) вона є. За наведених вище обставин суд остаточно приходить до висновку, що [PERSON], та [PERSON], добросовісно, заволоділи по ? частині квартири кожен за адресою [ADDRESS], і продовжують відкрито та безперервно ним володіти більше 10 років, і їх позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Будь яких інших доказів на спростування доводів позивачів суду сторонами надано не було. На підставі викладеного,

Outcome: approved