Jurisdiction: civil
Date: 2012-01-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Головного державного управління охорони, використання і відтворення водних живих ресурсів та регулювання рибальства у місті Києві та Київській області, в якому просить визнати незаконним та скасувати Наказ начальника Головного держуправління [PERSON] № 215/К від 26.11.2010 року про розірвання з ним трудового контракту та звільнення з роботи у зв»язку з допущенням одноразового грубого порушення трудових обов»язків, поновити його на роботі на посаді заступника начальника Головного держуправління та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу. Під час розгляду справи в суді [PERSON] свої вимоги неодноразово уточнював (а.с. 92-96, 166-168 т. 2). В своїх останніх уточнення від 01.02.2012 року, позивач просить визнати незаконним та скасувати Наказ начальника Головного державного управління охорони, використання і відтворення водних живих ресурсів та регулювання рибальства у місті Києві та Київській області від 26.11.2010 року за № 215/К та поновити його на роботі на посаді заступника начальника вказаного Головного державного управління. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 45.013 грн. 40 коп., моральну шкоду в розмірі 36.000 грн., а також витрати на правову допомогу в розмірі 2.200 грн. (а.с. 166-168 т. 2). При цьому позивач вказує на те, що з 18.07.2007 року по 26.11.2010 року він працював на посаді заступника начальника Головного державного управління Головного державного управління охорони, використання і відтворення водних живих ресурсів та регулювання рибальства у місті Києві та Київській області. 29.11.2010 року Начальник управління [PERSON] запросив його до свого кабінету, де у присутності свідків, під розписку, ознайомив із наказом № 215/К від 26.11.2010 року про його звільнення з займаної посади. Як зазначає [PERSON], із наказу він дізнався, що з 26.11.2010 року звільнений з роботи на підставі п. 1 ст. 41 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обовязків, яке проявилося в невиконанні заходів щодо економного та раціонального використання бюджетних коштів, передбачених для утримання органів влади та інших державних органів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 22.10.2008 року № 943 «Про економію бюджетних коштів, передбачених для утримання державної влади та інших державних органів» у частині припинення з 01.11.2008 року проведення за рахунок коштів загального фонду державного бюджету ремонту приміщень, в яких розташовані органи державної влади та інші державні органи. [PERSON] вважає, що звільнення його з посади заступника начальника Головного державного управління охорони, використання і відтворення водних живих ресурсів та регулювання рибальства у місті Києві та Київській області було здійснено незаконно, а наказ про звільнення видано з порушенням вимог чинного законодавства України. При цьому позивач зазначає, що 01.10.2007 року з ним було підписано Контракт про прийом на роботу працівника Головного державного управління охорони, використання і відтворення водних живих ресурсів та регулювання рибальства у місті Києві та Київській області, строк дії якого відповідно до п. 23 контракту з 01.10.2007 року по 30.09.2012 року. Відповідно до п. 20 контракту, при достроковому розірванні в разі невиконання чи неналежного виконання сторонами передбачених зобовязань, контракт розривається з попередженням відповідної сторони за два тижні. Однак, його не було повідомлено про намір розірвання з ним трудового договору, вперше він про це дізнався лише 29.11.2010 року під час ознайомлення з наказом про звільнення. При цьому всупереч ч. 2 ст. 47 КЗпП України копію наказу про звільнення він отримав тільки на третій день після його видання, а тому не був завчасно попереджений про наміри відповідача розірвати з ним трудовий договір. У звязку з цим, він був позбавлений можливості доводити свою непричетність, а будь-які його пояснення не були взяті до уваги взагалі. Крім того, [PERSON] вказує на те, що наказ про звільнення з роботи від 26.11.2010 року був виданий на підставі акту ревізії фінансово-господарської діяльності Головного державного управління за 2008-2009 pоки та завершений звітний період 2010 року №07-21/36 від 25.10.2010 року. [PERSON] з пунктом 3 Порядку проведення інспектування державною контрольно-ревізійною службою, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2006 року №550, акт ревізії - документ, який складається особами, що проводили ревізію, фіксує факт її проведення та результати, тобто, є описовим документом, який не може містити жодних обовязкових вимог і бути підставою до видання наказу про звільнення. Відповідно до п. 46 вказаного Порядку, якщо вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, органом державної контрольно-ревізійної служби ... надсилається обєкту контролю письмова вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування. Відповідно до п. 49 Порядку, у разі, коли діями чи бездіяльністю працівників об'єкта контролю державі або підконтрольній установі заподіяна матеріальна шкода, орган державної контрольно-ревізійної служби ставить вимоги перед керівником об'єкта контролю та органом його управління щодо предявлення цивільних позовів до винних осіб. Як вказує позивач, 24.11.2010 року до Головного державного управління охорони, використання і відтворення водних живих ресурсів та регулювання рибальства у місті Києві та Київській області надійшла вимога Контрольно-ревізійного управління в Київській області за № 10-07-13-14/9215 від 12.11.2010 року «Про усунення виявлених ревізією порушень та недоліків». Відповідно до п. 4 вказаної вимоги, вимагалося вжити заходи та відшкодувати у встановленому законодавством порядку збитки у сумі 20.097 грн. 65 коп., внаслідок порушення вимог постанови Кабінету Міністрів України від 22.10.2008 року № 943 «Про економію бюджетних коштів, передбачених для утримання органів державної влади та інших державних органів». У зазначеній вимозі Контрольно-ревізійного управління в Київській області про нього, як про посадову особу, що винна в порушенні вищезгаданої постанови КМУ, мова не йде та не вимагається вчинення будь-яких заходів щодо нього, а тому ні акт ревізії, ні вимоги не можуть бути підставами для видання наказу про його звільнення. Також, в своєму позові [PERSON] вказує на відсутність самої події порушення ним трудових обовязків. При цьому зазначає, що 06.11.2008 року Головним державним управлінням було здійснено оплату робіт з облаштування віконних відкосів. Вартість оплачених робіт склала 7.383 грн. 95 коп. Оскільки на той час він виконував обовязки тимчасово відсутнього на роботі начальника управління, тому саме ним було прийнято рішення на здійснення оплати. Постановою Кабінету Міністрів України „Про економію бюджетних коштів, передбачених для утримання органів державної влади та інших державних органів від 22.10.2008 року № 943 було затверджено Заходи щодо економічного та раціонального використання бюджетних коштів, передбачених для утримання органів державної влади та інших державних органів. Відповідно до п. 4 зазначених Заходів вказано «…з 01.11.2008 року припинити проведення за рахунок коштів загального фонду державного бюджету ремонту та реконструкції приміщень, в яких розташовані органи державної влади та інші державні органи, крім тих, що перебувають в аварійному стані». Як зазначає позивач, роботи по облаштуванню віконних відкосів виконувалися на підставі Договору підряду № 9 від 25.09.2008 року та Договору підряду № 1/11-2008 від 06.11.2008 року. Фактична вартість виконаних робіт склала 46.900 грн., а виконані вони були і прийняті 25.09.2008 року. Сама заміна вікон виконувалася у серпні-вересні 2008 року за рахунок благодійної допомоги громадських організацій, а за рахунок бюджету було витрачено тільки 7.383 грн. 95 коп. Оплата виконаних робіт була здійснена із затримкою з вини головного бухгалтера [PERSON], яка у грудні 2008 року була звільнена з роботи. Тому, жодних порушень Постанови КМУ № 943 від 22.10.2008 року з його сторони зроблено не було. Також, [PERSON] зазначає, що його дії, які у Наказі про звільнення трактуються як грубе порушення трудових обовязків, були здійснені у листопаді 2008 року, а дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з роботи накладено 26.11.2010 рок, тобто через два роки, чим порушено ч. 2 ст. 148 КЗпП України. Всупереч вимог ч. 1 ст. 149 КЗпП України, від нього не було відібрано жодних пояснень з приводу уявного вчиненого ним порушення трудової дисципліни. Крім того, позивач вважає, що відповідачем не враховано, що порушень трудової дисципліни він не допускав, чесно і сумлінно виконував свої трудові обов'язки, передбачені трудовим договором, дотримувався правил внутрішнього трудового розпорядку, вимог нормативних актів про охорону праці та був нагороджений трудовою відзнакою - «Почесний працівник рибного господарства». Як стверджує [PERSON], в наказі про його звільнення мова йдеться про невиконання ним Заходів щодо економного та раціонального використання бюджетних коштів, передбачених для утримання органів державної влади та інших державних органів, затверджених Постановою КМУ № 943 від 22.10.2008 року у частині припинення з 01.11.2008 року проведення за рахунок коштів загального фонду державного бюджету ремонту приміщень, в яких розташовані органи державної влади та інші державні органи. Однак, відповідно до абзацу 2 п. 1 вказаної Постанови, відповідальними за виконання зазначених в Постанові заходів було визначено головних розпорядників коштів державного бюджету, зокрема, у сфері рибного господарства Державний комітет рибного господарства. Жодних же зауважень до бухгалтерської звітності, у якій повідомлялося про проведені ремонтні роботи, Держкомрибгоспом зроблено не було. [PERSON] також вважає, що внаслідок незаконного звільнення йому було заподіяно моральну шкоду, яку він оцінює у 36.000 грн. При цьому позивач вказує на те, що він досить тривалий час працював в правоохоронних органах, займав керівні посади, має заохочення за професійні заслуги, що є безперечними доказами його професіоналізму. Наявність у трудовій біографії факту звільнення за п.1 ст.41 КЗпП України не тільки утруднює, а й по суті робить неможливим його подальше працевлаштування, що відповідно негативно впливає на добробут його сім»ї. Він та його родина постійно перебувають в стані нервового напруження. Крім того, звільнення з роботи у зв»язку з допущенням одноразового грубого порушення трудових обов»язків принизило його честь та гідність, зіпсувало ділову репутацію призвело до втрати зв»язків з людьми, які напрацьовував протягом всього життя. Спілкування з людьми було невідємною, пріоритетною та дуже важливою частиною його життя. Все це призводить до моральних страждань, нервового напруження, що безперечно позначається на загальному стані його здоровя ( а.с. 92-96 т. 2). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Посилаючись на викладені обставини, позивач вважає, що нанесену йому моральну шкоду неможливо відшкодувати у повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, порушеного спокою, приниження честі та гідності, втрати визначальних для нього у його віці суспільних та душевних цінностей. Будь-яка компенсація завданої йому моральної шкоди не може бути адекватною дійсним перенесеним ним стражданням, обумовленим невідновлювальною втратою його гідності та честі в очах оточуючих, тому будь-який її розмір може мати суто умовний характер. Крім вищезазначених вимог, [PERSON] просить стягнути з Головного державного управління охорони, використання і відтворення водних живих ресурсів та регулювання рибальства у місті Києві та Київській області на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 45.013 грн. 40 коп. При цьому позивач просить врахувати розмір його середньої заробітної плати, розрахований із заробітку за вересень-жовтень 2010 року, який згідно довідки № 970 від 13.04.2010 року становить 3.183 грн. 74 коп. ( а.с. 166-168 т. 2). Посилаючись на викладені обставини, позивач просить задовольнити його вимоги в повному обсязі. В судовому засіданні [PERSON] та його представник [PERSON] уточнені та доповнені позовні вимоги підтримали та просять їх задовольнити. Представник відповідача: Головного державного управління охорони, використання і відтворення водних живих ресурсів та регулювання рибальства у місті Києві та Київській області [PERSON] проти позову заперечує. При цьому, 04.04.2011 року до суду надійшли заперечення Головного держуправління на позов [PERSON], в яких Начальник Головного держуправління [PERSON] вказує на те, що в особовій справі [PERSON], яка зберігається у відділі кадрів Головного державного управління, примірник Контракту відсутній. Крім того, на думку відповідача, у звязку з відсутністю в Україні законів, які б дозволяли застосування контрактної форми трудового договору в сфері діяльності органів рибоохорони, до яких відноситься Головне держуправління, контракт, на який посилається [PERSON], укладений з порушенням вимог трудового та іншого законодавства та є нікчемним. Також, [PERSON] зазначає, що причиною затримки ознайомлення позивача з наказом про його звільнення стало порушення самим позивачем [PERSON] трудового розпорядку працівників Головного управління, згідно яких робочий час працівників у пятницю (саме на цей день припадало 26.11.2010 року) закінчується о 16.15 годині, тоді як позивач самовільно покинув своє робоче місце раніше зазначеного часу. [PERSON] перевірки наявності на робочих місцях деяких працівників управління, яку було здійснено станом на 16.00 год., позивач був відсутній на робочому місці. Крім того, начальник Головного держуправління вказує на те, що звільнення [PERSON] з роботи було здійснено за умов, передбачених пунктом 1 ч.1 ст.41 КЗпП України, яким визначено додаткові підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за певних умов: за одноразове грубе порушення трудових обовязків, допущене службовою особою - заступником керівника державної установи. Така підвищена відповідальність застосована до [PERSON] невипадково й обумовлена, у першу чергу тим, що він, як заступник начальника державної установи, мав особливий правовий статус, адже, керівники та заступники керівників державних установ наділені владними повноваженнями та виконують адміністративно-організаційні функції. Одним грубим порушенням своїх обовязків керівником або його заступником може бути завдано шкоди державі та спричинено фінансові збитки юридичній особі, а також шкодить авторитету держави та підриває довіру до представників державної влади в цілому. Як зазначає [PERSON], трудове законодавство не визначає, яке саме порушення можна вважати грубим порушенням трудових обовязків. У разі звільнення працівника за одноразове грубе порушення трудових обовязків визначення ступеня тяжкості (грубості) проступку в кожному конкретному випадку належить до компетенції особі, що наділена правом призначення і звільнення керівних працівників. Вирішуючи питання, чи є порушення [PERSON] трудових обовязків грубим, відповідач виходив з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду. За основу прийняття рішення про застосування до [PERSON] підстав для звільнення з роботи, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, було взято факт порушення позивачем фінансової дисципліни, яке було допущено з вини позивача, як службовою посадовою особою, зафіксований [PERSON] ревізії фінансово-господарської діяльності Головного державного управління охорони, використання і відтворення водних живих ресурсів та регулювання рибальства у м. Києві та Київській області за 2008-2009 роки та за завершений звітний період 2010 року. Причиною утворення порушення, допущеного позивачем, яке зафіксоване в [PERSON] ревізії, стало прийняття ним рішення щодо перерахування коштів за роботи по облаштуванню віконних відкосів та підписано [PERSON] приймання - здачі надання послуг № 1524/117(2) від 25.09.2008 року, хоча повноважень на здійснення дії посадовими обовязками позивачеві не надавалося. Не зафіксовано повноважень щодо надання [PERSON] права на одноосібне прийняття розпорядчих функцій або укладення правочинів (договорів тощо) і в реєстровому запиті відносно Головного держуправління в Єдиному державному реєстрі підприємств, установ та організацій. На підставі викладеного, [PERSON] вважає, що приймаючи рішення щодо кваліфікації порушення, вчиненого [PERSON] та зафіксованого в [PERSON] ревізії, як грубе, відповідач діяв у правових межах та на підставі фактів, викладених в акті ревізії та вимозі Контрольно-ревізійного управління в Київській області від 12.11.2010 року № 10-07-13-14/9215. При цьому наголошує на те, що перевіркою організаційно-розпорядчих документів (наказів) по Головному державному управлінню за листопад 2008 року було встановлено, що на день надання позивачем 06.11.2008 року незаконного розпорядження головному бухгалтеру про перерахування коштів, начальник управління [PERSON] виконував свої обовязки в загальному режимі та не видавав зареєстрованих в діловодстві Головного управління будь-яких наказів про покладення на [PERSON] тимчасового виконання посадових обовязків начальника управління. Також, [PERSON] зазначає, що про факт вчинення позивачем порушення, яке характеризується як одноразове грубе порушення трудових обовязків, відповідачу стало відомо в день отримання [PERSON] ревізії, підписаного всіма сторонами - 01.11.2010 року. Звільнення [PERSON] з роботи було здійснено 26.11.2010 року, тобто, у межах одного місяця з дня, коли стало відомо про вчинення порушення. При цьому позивач вводить суд в оману, стверджуючи про те, що від нього не було зажадано письмових пояснень з приводу допущених порушень, адже копія відібраних у нього пояснень була надана до суду. Як вказує начальник Головного державного управління в своїх запереченнях, у разі звільнення працівника за одноразове грубе порушення трудових обовязків, визначення ступеня тяжкості (грубості) проступку в кожному конкретному випадку належить до компетенції осіб, що наділені правом призначення і звільнення керівних працівників. Під дію положень п.1 ст.41 КЗпП України підпадають, як правило, такі порушення, в яких ознакою грубості вважаються і характер дій або бездіяльності працівника, і суттєвість наслідків порушення (наприклад, проступок, який заподіяв або міг заподіяти значної матеріальної або моральної шкоди, зокрема невиконання вимог трудового законодавства), й особливості причин, що зумовили порушення та його наслідок, і форма вини. Утім, порушення трудових обовязків із прямим умислом може бути підставою для звільнення й у разі відсутності суттєвих наслідків, а значні негативні наслідки можуть бути підставою для кваліфікації порушення як грубого навіть через необережну вину. [PERSON] було звільнено не за порушення трудової дисципліни, а за одноразове порушення трудових обовязків, допущене заступником керівника бюджетної установи. На думку відповідача, порушень трудових обовязків, допущених позивачем, які описані вище, було достатньо для того, щоб застосувати відносно нього вимоги, передбачені ст. 41 КЗпП України. До того ж, в діях [PERSON] вбачається грубе порушення вимог наказу Державного комітету рибного господарства України від 07.11.2008 року № 663 „Про економію бюджетних коштів, передбачених для утримання центрального апарату комітету, бюджетних установ і організацій, підпорядкованих комітету в частині невиконання ним п.п. 4,5 Заходів щодо економного і раціонального використання бюджетних коштів, передбачених на утримання центрального апарату комітету та бюджетних установ і організацій, підпорядкованих комітету, які затверджено цим наказом. Крім того, [PERSON] зазначає, що за ініціативою Головного держуправління (лист від 01.11.2010 р. № 3412) на підставі Переліку змін до штатного розпису управління, затвердженого Державним комітетом рибного господарства України 06.12.2010 року, було запроваджено реорганізацію, яка супроводжувалася скороченням чисельності працівників, зокрема, з 07.12.2010 року було скорочено посаду заступника начальника управління, яку займав позивач до звільнення з роботи. Посилаючись на викидані обставини, відповідач в особі начальника Головного держуправління [PERSON] просить відмовити [PERSON] у задоволенні позову. Крім того, заперечуючи проти позову [PERSON], Головне державне управління охорони, використання і відтворення водних живих ресурсів та регулювання рибальства у місті Києві та Київській області звернулося до суду із зустрічним позовом, в якому просить визнати контракт про прийом на роботу [PERSON] від 01.10.2007 року, - недійсним (а.с. 109-113 т. 1). Свої вимоги позивач за зустрічним позовом обґрунтовує тим, що 14.04.2007 року [PERSON] подав на імя начальника Головного держуправління заяву, у якій просив прийняти його на роботу заступником начальника управління з 18.04.2007 року на умовах безстрокового трудового договору. У звязку з тим, що характер функціонування Головного держуправління та умови виконання функцій за посадою дозволяють укладати трудові угоди з працівниками управління на умовах безстрокового трудового договору, згідно наказу начальника Головного державного управління № 2/К від 18.04.2007 року [PERSON] було прийнято на роботу заступником начальника на умовах безстрокового трудового договору. Відповідного до штатного розпису Головного держуправління, затвердженого Державним комітетом рибного господарства 20.10.2008 року, який введений в дію з 01.10.2008 року, посаду „заступник начальника Головного держуправління - старший державний інспектор рибоохорони перейменовано на „заступник начальника Головного держуправління. Разом з тим, посилаючись в позові на Контракт про прийом на роботу працівника, укладений ним 01.07.2010 року, [PERSON] інформації про внесення до контракту змін, повязаних із зміною найменування посади, не наводить. Крім того, позивач за зустрічним позовом вважає, що зазначений контракт укладено з порушенням вимог трудового законодавства, а тому він має бути визнаний судом недійсним. При цьому зазначає, що сфера застосування контрактної форми трудового договору жорстко регламентована та суворо обмежена законодавством, про що свідчать вимоги чинних законодавчих і нормативно-правових актів і офіційних роз'яснень центральних органів виконавчої влади, а саме: у ч. 3 ст. 21 КЗпП України прямо передбачено, що сфера застосування контракту визначається законами України. Оригінал контракту, на який посилається [PERSON] і який мав бути підставою для видання наказу про прийняття його на роботу з дня, встановленого у контракті за угодою сторін, та наказ про таке прийняття працівника на роботу, в копії особової справи позивача, що зберігається в Головному держуправлінні, відсутні. Конституційний Суд України, розглядаючи питання щодо офіційного тлумачення ч.3 ст. 21 КЗпП України, рішенням №12-рп/98 від 09.07.1998 року встановив, що останнім часом відбувається необґрунтоване розширення сфери застосування контракту, яка виходить навіть за межі, визначені законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, та визнав за доцільне в подальшому обмежити визначення сфери застосування контракту лише законами, що є прерогативою Верховної Ради України. Ні одним із законодавчих чи нормативно-правових актів, зазначених у рішенні Конституційного Суду, не передбачено сфери застосування контрактної форми трудового договору з працівниками органів рибоохорони, до яких відноситься держуправління. Крім того, позивач за зустрічним позовом зазначає, що пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 19.03.1994 року № 170 "Про впорядкування застосування контрактної форми трудового договору" (в редакції Постанови КМУ № 1038 від 27.06.2000 року), встановлено, що „...контрактна форма трудового договору застосовується до працівників при прийнятті (найманні) на роботу, лише у випадках, прямо передбачених законами". Такі ж самі вимоги передбачено й п. 3 Положення про порядок укладання контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників, затвердженого зазначеною постановою. У розясненні [PERSON] праці та соціальної політики України від 06.05.2000 року № 06/2-4/66 також йдеться про те, що відповідно до ст. 21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору і сфера його застосування визначається законами України. В цьому ж розясненні [PERSON] надано перелік законів, якими визначено (дозволено) укладення трудового договору в формі контракту. Зазначений перелік не містить посилання на будь-які закони України, якими б визначалося (дозволялося) укладення трудового договору в формі контракту з працівниками органів рибоохорони. В преамбулі контракту, укладеного з [PERSON], йдеться про те, що контракт з ним укладено відповідно до положень ч. 3 ст. 21 КЗпП України, ч. 4 ст. 6 Закону України "Про управління обєктами державної власності" та постанови Кабінету Міністрів України від 19.03.1994 року № 170 Про впорядкування застосування контрактної форми трудового договору". Разом з тим, жодним із зазначених законодавчих та нормативно-правових актів не передбачено укладення контракту з працівниками Головного держуправління (органів рибоохорони), а в ч. 4 ст. 6 Закону України "Про управління обєктами державної власності" взагалі йдеться про укладання контрактів виключно з керівниками, та за рішенням відповідного субєкту управління державною власністю, у даному випадку - Державного комітету рибного господарства України, тоді як [PERSON] працював за посадою заступника керівника, право призначення на яку та звільнення з якої надано начальнику Головного держуправління. Як зазначає позивач за зустрічним позовом, відповідно до п. 10.5 Положення про Головне державне управління охорони, використання і відтворення водних живих ресурсів та регулювання рибальства у місті Києві та Київській області, затвердженого наказом Державного комітету рибного господарства України від 10.04.2007 року № 34, начальник головного держуправління у встановленому порядку призначає на посади та звільняє з посад своїх заступників, начальників та заступників начальників структурних підрозділів, приймає на роботу та звільняє інших працівників. При цьому, в Положенні взагалі не йде мова про надання начальнику управління повноважень на укладання контрактів з його заступниками. Посилаючись на викладені обставини, а також вимоги ч.4 ст. 203, ст. 204 ЦК України, ч. 3 ст. 21 КЗпП України, Головне держуправління просить задовольнити його вимоги та визнати недійсним контракт про прийом на роботу, укладений з [PERSON] 01.10.2007 року. Позивач за первісним позовом [PERSON] зустрічні позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що він оспорює своє незаконне звільнення з роботи за наказом від 26.11.2010 року, у якому не йдеться про наявність чи відсутність контракту (а.с. 10-14 т. 2). Як зазначає [PERSON], контракт про прийом на роботу при оформленні трудових відносин є незабороненим при оформленні таких правовідносин та не суперечить чинному законодавству України. Навпаки, начальник Головного держуправління мав повноваження на укладення з ним контракту, оскільки відповідно до [PERSON] юстиції України «Методичні рекомендації про правове забезпечення контрактної форми трудового договору і сфери його застосування» № 32-8/473 від 28.03.2000 року, право укладення контракту належить керівнику підприємства, установи, організації. Крім того, позивач за первісним позовом зазначає, що зустрічним позовом не враховано відсутність предмету спору, оскільки трудові відносини з ним припинені на підставі наказу № 215/К від 26.11.2010 № 216/К, а тому і припинені будь-які інші зобов'язання. На думку позивача, при укладенні з ним контракту про прийом на роботу права Головного державного управління порушені не були, до того ж, відсутній предмет спору, а тому у відповідача відсутні підстави для звернення до суду із зустрічним позовом про визнання цього контракту недійсним. Також, [PERSON] вказує на те, що Кодекс законів про працю України, зокрема ст. 9 цього Кодексу, передбачає лише одну підставу для визнання недійсними умов договорів про працю - це погіршення становища працівника порівняно із законодавством України про працю, а контракт є особливою формою трудового договору. Відповідно до абзацу 1 п. 5 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням [PERSON] міської ради професійних спілок щодо офіційного тлумачення ч. 3 ст. 21 КЗпП України (справа про тлумачення терміну «законодавство») № 12-рп/98 від 09.07.1998 року, контракт як особлива форма трудового договору, повинен спрямовуватися на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівника, враховуючи його індивідуальні здібності й професійні навички, його правову і соціальну захищеність. Умови контракту, які погіршують становище працівника порівняно з чинним законодавством, угодами і колективним договором, вважаються недійсним. Пунктом 4, абз.3 вищевказаного рішення Конституційного Суду України визначено, що конституційне право громадянина не може пов'язуватись лише з певною формою трудового договору, який укладається громадянином відповідно до його волевиявлення. Зазначеним рішенням Конституційний Суд України визначив перелік нормативно-правових актів, що обмежують сферу застосування контракту, з метою захисту інтересів працівників, запобігання обмежень та порушень їх прав з боку роботодавців. Крім того, згідно п. 5 Положення про порядок укладання контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.03.1994 року № 170 «Про впорядкування застосування контрактної форми трудового договору», умови контракту, які погіршують становище працівника порівняно з чинним законодавством, угодами і колективним договором, вважаються недійсними. Як зазначає [PERSON], позивач за зустрічним позовом, за своєю суттю, є роботодавцем, а підставою для визнання договорів недійсними є погіршення становища працівника. Тобто, з позовом про визнання контракту недійсним може звернутися лише працівник з підстав, якщо умови контракту погіршують його становище порівняно з чинним законодавством України про працю. Також, [PERSON] вказує на те, що відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 року власник або уповноважений ним орган може вимагати від працівника, який працює за трудовим договором, укладення контракту тільки в тому разі, коли він відноситься до категорії працівників, які згідно із законодавством працюють за контрактом (наприклад, керівники підприємств). Порушення цих вимог може бути підставою для визнання на підставі ст.9 КЗпП недійсними умов праці за контрактом, які погіршують становище порівняно із законодавством України. Як зазначає позивач, умови контракту жодним чином не погіршували його становища, як працівника, порівняно з чинним законодавством України, а на укладення контракту він пішов свідомо і добровільно, тому [PERSON] вважає, що не має підстав для визнання контракту недійсним.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що посилання позивача за зустрічним позовом на положення Цивільного кодексу України є безпідставними, оскільки між ним та Головним державним управлінням існували не цивільні, а трудові правовідносини, які регулюються чинним трудовим законодавством, [PERSON] просить відмовити в задоволенні зустрічного позову. В судовому засіданні [PERSON] та його представник [PERSON] первісний позов підтримали та просять відмовити у задоволенні зустрічного позову. Представник відповідача [PERSON] та представник третьої особи [PERSON] [PERSON] проти позову [PERSON] заперечують, просять задовольнити зустрічний позов про визнання контракту про прийом на роботу [PERSON] недійсним. Третя особа за зустрічним позовом [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. В своїй заяві від 01.11.2011 року просить розглядати справу без його участі (а.с.44,46). Заслухавши пояснення [PERSON] та його представника [PERSON], а також представника відповідача [PERSON] та представника третьої особи [PERSON], допитавши свідків [PERSON] та [PERSON], суд дійшов до наступного. Судом встановлено, що на підставі заяви позивача від 14.04.2007 року [PERSON] був прийнятий з 18.04.2007 року на роботу до Головного державного управління охорони, використання і відтворення водних живих ресурсів та регулювання рибальства у м, Києві та Київської області в якості заступника начальника Головного держуправління на умовах безстрокового трудового договору переводом з Верхньодніпровського державного басейнового управління охорони, відтворення водних живих ресурсів (а.с. 114 т. 1). Наказом начальника Головного державного управління [PERSON] за № 2/К від 18.04.2007 року позивача було призначено і прийнято на роботу на посаду заступника начальника головного держуправління старшого державного інспектора рибоохорони на умовах безстрокового трудового договору з посадовим окладом згідно штатного розпису (а.с. 115 т. 1). В подальшому 01.10.2007 року між Головним держуправління в особі його начальника [PERSON] та [PERSON] було укладено контракт про прийом на роботу працівника на посаду заступника начальника управління старшого державного інспектора рибоохорони (а.с.12-16 т.1). [PERSON] п. 23 даного Контракту строк його дії становить з 01.10.2007 року по 30.09.2012 року та набуває чинності з моменту його підписання сторонами. Відповідно до п. 20 Контракту при його достроковому розірванні у разі невиконання чи неналежного виконання сторонами зобовязань, передбачених контрактом, контракт розривається з попередженням відповідної сторони за два тижні. Враховуючи, що на працівників, з якими укладено контракт, поширюється законодавство про працю, що регулює відносини по трудовому договору, за винятком, встановленим для цієї форми трудового договору, їх трудовій договір може бути припинено й з інших підстав, передбачених законодавством про працю. Як вбачається з Наказу начальника Головного держуправління від 26.11.2010 року № 215/К, на підставі [PERSON] ревізії фінансово-господарської діяльності Головного держуправління за вх. № 936 від 01.11.2010 року [PERSON] був звільнений з роботи за займаною посадою заступника начальника у звязку з допущенням одноразового грубого порушення трудових обовязків (п. 1 ст. 41 КЗпП України), що проявилось в невиконанні Заходів щодо економного та раціонального використання бюджетних коштів, передбачених для утримання органів влади та інших державних органів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 22.10.2008 року № 943 «Про економію бюджетних коштів, передбачених для утримання державної влади та інших державних органів», у частині припинення з 01.11.2008 року проведення за рахунок коштів загального фонду державного бюджету ремонту приміщень, в яких розташовані органи державної влади та інші державні органи ( а.с. 17 т.1). Позивач не згодний з зазначеним звільненням та просить поновити його на роботі на посаді заступника начальника Головного державного управління охорони, використання і відтворення водних живих ресурсів та регулювання рибальства у місті Києві та Київській області. В обґрунтування своїх вимог [PERSON] посилається на те, що всупереч п. 20 укладеного між ним та відповідачем контракту, його не було повідомлено про намір розірвання з ним трудового договору. Вперше він про це дізнався лише 29.11.2010 року під час ознайомлення з наказом про звільнення. Крім того, копію наказу про звільнення він отримав тільки на третій день після його видання, а тому не був завчасно попереджений про наміри відповідача розірвати з ним трудовий договір. У звязку з цим, він був позбавлений можливості доводити свою непричетність, а будь-які його пояснення не були взяті до уваги взагалі. Крім того, [PERSON] вказує на те, що наказ про звільнення з роботи від 26.11.2010 року був виданий на підставі [PERSON] ревізії фінансово-господарської діяльності Головного державного управління за 2008-2009 pоки та завершений звітний період 2010 року від 25.10.2010 року №07-21/36, а саме: документу, який складається особами, що проводили ревізію, фіксує факт її проведення та результати, тобто, є описовим документом, який не може містити жодних обовязкових вимог і бути підставою для видання наказу про звільнення. Позивач також зазначає, що 24.11.2010 року до Головного державного управління охорони, використання і відтворення водних живих ресурсів та регулювання рибальства у місті Києві та Київській області надійшла вимога Контрольно-ревізійного управління в Київській області за № 10-07-13-14/9215 від 12.11.2010 року «Про усунення виявлених ревізією порушень та недоліків». Відповідно до п. 4 вказаної вимоги вимагалося вжити заходи та відшкодувати у встановленому законодавством порядку збитки у сумі 20.097 грн. 65 коп., внаслідок порушення вимог постанови Кабінету Міністрів України від 22.10.2008 року № 943 «Про економію бюджетних коштів, передбачених для утримання органів державної влади та інших державних органів». Як зазначає позивач, у вказаній вимозі Контрольно-ревізійного управління в Київській області не йде мова про нього, як про посадову особу, що винна в порушенні вищезгаданої постанови КМУ, та, тим більше, не вимагається вчинення будь-яких заходів щодо нього, а тому, ні акт ревізії, ні вимоги не можуть бути підставами для видання наказу про його звільнення. Крім того, [PERSON] вказує на те, що він був звільнений з роботи за займаною посадою заступника начальника у звязку з допущенням одноразового грубого порушення трудових обовязків (п. 1 ст. 41 КЗпП України), що проявилось в невиконанні Заходів щодо економного та раціонального використання бюджетних коштів, передбачених для утримання органів влади та інших державних органів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 22.10.2008 року № 943 «Про економію бюджетних коштів, передбачених для утримання державної влади та інших державних органів», у частині припинення з 01.11.2008 року проведення за рахунок коштів загального фонду державного бюджету ремонту приміщень, в яких розташовані органи державної влади та інші державні органи. Позивач стверджує, що роботи по облаштуванню віконних відкосів виконувалися на підставі Договору підряду № 9 від 25.09.2008 року та Договору підряду № 1/11-2008 від 06.11.2008 року. Фактична вартість виконаних робіт склала 46.900 грн., а виконані вони були та прийняті 25.09.2008 року. Сама заміна вікон виконувалася у серпні-вересні 2008 року за рахунок благодійної допомоги громадських організацій, а за рахунок бюджету було витрачено тільки 7.383 грн. 95 коп. Оплата виконаних робіт була здійснена з затримкою з вини головного бухгалтера [PERSON], яка у грудні 2008 року була звільнена з роботи. Тому, жодних порушень Постанови КМУ № 943 від 22.10.2008 року з його сторони зроблено не було. Також, [PERSON] зазначає, що його дії, які у Наказі трактуються як грубе порушення трудових обовязків, були здійснені у листопаді 2008 року, а дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з роботи накладено 26.11.2010 року, тобто через два роки, чим порушено ч. 2 ст. 148 КЗпП України. Крім того, всупереч вимог ч. 1 ст. 149 КЗпП України, від нього не було відібрано жодних пояснень з приводу уявного вчиненого ним порушення трудових обов»язків. В наказі про його звільнення мова йдеться про невиконання ним Заходів щодо економного та раціонального використання бюджетних коштів, передбачених для утримання органів державної влади та інших державних органів, затверджених Постановою КМУ № 943 від 22.10.2008 року у частині припинення з 01.11.2008 року проведення за рахунок коштів загального фонду державного бюджету ремонту приміщень, в яких розташовані органи державної влади та інші державні органи. Однак, відповідно до абзацу 2 п. 1 вказаної Постанови, відповідальними за виконання зазначених в Постанові Заходів було визначено головних розпорядників коштів державного бюджету, зокрема, у сфері рибного господарства Державний комітет рибного господарства. Жодних же зауважень до бухгалтерської звітності, у якій повідомлялося про проведені ремонтні роботи, Держкомрибгоспом зроблено не було. Крім того, позивач зазначає, що порушень трудової дисципліни він не допускав, чесно і сумлінно виконував свої трудові обов'язки, передбачені трудовим договором, дотримувався правил внутрішнього трудового розпорядку, вимог нормативних актів про охорону праці та був нагороджений трудовою відзнакою - «Почесний працівник рибного господарства». Все це відповідач мав врахувати при вирішенні питання про його звільнення. Посилаючись на викладені обставини, [PERSON] вважає, що його було звільнено із займаної посади безпідставно, при цьому не було дотримано вимог чинного законодавства та умов, передбачених Контрактом. Вказані доводи [PERSON] суд вважає обґрунтованими, виходячи з наступного. Відповідно до п. п. 17, 18 22, 27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року № 9, при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Суд не в праві визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов'язували звільнення. Якщо обставинам, які стали підставою звільнення, в наказі (розпорядженні) дана неправильна юридична кваліфікація, суд може змінити формулювання причин звільнення і привести його у відповідність з чинним законодавством про працю У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 та п. 1 ст. 41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов'язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду. [PERSON] ч.1 п.1 ст. 41 КЗпП України крім підстав, передбачених ст. 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку одноразового грубого порушення трудових обов»язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками… Відповідно до вимог ст.ст. 147-1,148,149 КЗпП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. Дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника з роботи у зв»язку з тимчасовою непрацездатністю або перебуванням його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу. [PERSON] ч.2 ст. 47 КЗпП України у разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов»язаний у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. Судом встановлено, що приводом до звільнення позивача за одноразове грубе порушенням трудових обовязків з підстав, передбачених ст. 41 п. 1 КЗпП України, стало невиконання заходів щодо економного та раціонального використання бюджетних коштів, передбачених для утримання органів влади та інших державних органів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України «Про економію бюджетних коштів, передбачених для утримання державної влади та інших державних органів» від 22.10.2008 р. №943, у частині припинення з 01.11.2008 р. проведення за рахунок коштів загального фонду державною бюджету ремонту приміщень, в яких розташовані органи державної влади та інші державні органи, виявлене Контрольно-ревізійним управлінням в Київській області за підсумками ревізії фінансово-господарської діяльності Головного державного управління за 2008-2009 p.p. та завершений звітний період 2010 р. від 25.10.2010 р. №07-21/36, на підставі акту ревізії від 01.11.2010 р. вх. №936 ( а. с. 17, 18-48). Відповідно до акту ревізії фінансово-господарської діяльності Головного держуправління за 2008-2009 p.p. та завершений звітний період 2010 р. від 25.10.2010 р. №07-21/36, порушення полягало в тому, що Головним держуправлінням відповідно до договору підряду від 06.11.2008 року № 11/2008 проводився поточний ремонт орендованого приміщення по вул. Верхній Вал,70 на загальну суму 7.383 грн. 95 коп. Кошти за виконані роботи по поточному ремонту орендованого приміщення були перераховані ФОП [PERSON] платіжним дорученням від 06.11.2008 року № 530, чим недотримані вимоги Постанови № 943 від 22.10.2008 року. Розпорядження щодо перерахування зазначених коштів було надано заступником начальника Головного держуправління [PERSON] Дійсно, Постановою Кабінету Міністрів України „Про економію бюджетних коштів, передбачених для утримання органів державної влади та інших державних органів від 22.10.2008 року № 943 було затверджено Заходи щодо економічного та раціонального використання бюджетних коштів, передбачених для утримання органів державної влади та інших державних органів. Відповідно до п. 4 даних Заходів, з 01.11.2008 року припинено проведення за рахунок коштів загального фонду державного бюджету ремонту та реконструкції приміщень, в яких розташовані органи державної влади та інші державні органи, крім тих, що перебувають в аварійному стані. Однак, як вбачається з п. 3 Порядку проведення інспектування державною контрольно-ревізійною службою, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2006 р. №550, акт ревізії це документ, який складається особами, що проводили ревізію, фіксує факт її проведення та результати, заперечення, зауваження до акту ревізії ( за їх наявності) та висновки на них, тобто, є описовим документом, і не містить жодних обовязкових вимог, і не може бути підставою для видання наказу про звільнення. Відповідно до ч.7 ст. 10 Закону України «Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні» Головному контрольно-ревізійному управлінню України та контрольно-ревізійним управлінням в республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі, у районах, містах ч районах у містах надається право пред»являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів… Таким чином, обов»язковою до виконання є вимога відповідного контрольно-ревізійного управління, а не акт, складений за результатами ревізії, який не носить обов»язкового характеру та є суб»єктивною думкою осіб, що здійснюють перевірку. Як вбачається з листа Контрольно-ревізійного управління в Київській області № 10-0713-14/9215 від 12.11.2010 року про усунення виявлених ревізією порушень та недоліків вимога щодо усунення порушень саме позивачем КРУ не висувалась, а п.4 вимоги, зазначеній в листі, про усунення виявлених порушень та недоліків в частині вжиття заходів та відшкодування в установленому порядку збитків у сумі 20.097 грн. 65 коп., як фінансового порушення вимог постанови Кабінету Міністрів України від 22.10.2008 року № 943 «Про економію бюджетних коштів, передбачених для утримання органів державної влади та інших державних органів», Контрольно-ревізійним управлінням в Київській області скасований, про що останнє листом від 07.02.2011 року № 10-07-13-14/904 повідомило начальника Головного держуправління (а.с.49). В подальшому за зверненням Головного держуправління листом від 20.04.2011 р. № 07-14/496 Головне контрольно-ревізійне управління України роз»яснило останньому, що в результаті аналізу акту ревізії від 25.10.2010 р. було встановлено неповноту ревізійних дій та неякісне їх дотримання в частині відображення порушень вимог постанови Кабінету Міністрів України «Про економію бюджетних коштів, передбачених для утримання органів державної влади та інших державних органів» від 22.10.2008 р. № 943. При цьому вимоги КРУ щодо усунення порушень за [PERSON] ревізії були частково скасовані та залишені вимоги в частині прийняття заходів щодо відшкодування матеріальної шкоди в сумі 7383,95 грн. за проведений поточний ремонт орендованого приміщення по вул.Верхній Вал,70 (а.с.87,90-91 т.2). Дійсно, 25.09.2008 року між ФОП [PERSON] та Головним державним управлінням охорони, використання і відтворення водних живих ресурсів та регулювання рибальства у місті Києві та Київській області, в особі його начальника [PERSON], було укладено Договір підряду № 9 на виконання робіт з установки відкосів у приміщенні замовника за адресою: м.Київ, вул.Верхній Вал,70. Пунктом 2.2 Договору підряду сторонами визначений строк виконання робіт - 15 календарних днів. [PERSON] розділу 4 Договору ціна роботи становить 9.100 грн. Оплата роботи здійснюється за бюджетні кошти. Прийняття роботи оформлюється [PERSON] здавання-прийняття виконаних робіт, який підписується повноважними представниками сторін (а.с.56-58). [PERSON] № 1524/117 (2) приймання- сдачі надання послуг установка відкосів за адресою: м.Київ, вул.Верхній Вал,70 була виконана [PERSON] в той же день 25.09.2008 року (а.с.153). Як вбачається з рахунку № 9/3 від 25.09.2008 року вартість цих робіт без ПДВ становить 7.584 грн. Розпорядження щодо перерахування зазначених коштів було надано заступником начальника Головного держуправління [PERSON] без зазначення дати (а.с.55). [PERSON] наказу начальника Головного держуправління [PERSON] № 22 від 08.05.2007 року та наказу № 62 від 13.06.2007 року з додатком до нього [PERSON] як заступник начальника Головного держуправління мав право підпису та затвердження на документах такої форми (а.с.22,23-27, 78-86, 131-135,136 т.2). При таких обставинах суд не вбачає фінансових порушень з боку [PERSON] вимог постанови Кабінету Міністрів України № 943 від 22.10.2008 року щодо економного та раціонального використання бюджетних коштів, передбачених для утримання органів влади та інших державних органів, у частині припинення з 01.11.2008 р. проведення за рахунок коштів загального фонду державною бюджету ремонту приміщень, в яких розташовані органи державної влади та інші державні органи та після вказаного строку - 06.11.2008 року видав розпорядження щодо перерахування коштів за установку відкосів орендованого приміщення по вул.Верхній Вал,70. Суд, також, враховує, що звільнення позивача із займаної посади відповідно до п. 1 ст. 41 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обовязків, яке мало місце у листопаді 2008 р., відбулося на підставі акту ревізії від 01.11.2010 р., з порушенням строків застосування дисциплінарних стягнень - через два роки, що суперечить вимогам ст. 148 КЗпП України. При цьому, звільняючи позивача за невиконання заходів щодо економного та раціонального використання бюджетних коштів, передбачених для утримання органів влади та інших державних органів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України «Про економію бюджетних коштів, передбачених для утримання державної влади та інших державних органів» від 22.10.2008 р. №943, у частині припинення з 01.11.2008 р. проведення за рахунок коштів загального фонду державною бюджету ремонту приміщень, в яких розташовані органи державної влади та інші державні органи, відповідач, всупереч ст. 149 КЗпП України, не витребував письмових пояснень ні від [PERSON], ні від інших, причетних до цього осіб. Крім того, суд враховує, що наказ про звільнення позивача з роботи від 26.11.2010 року виданий начальником Головного держуправління [PERSON], в той час як згідно п. 9 Положення про Головне державне управління охорони, використання і відтворення водних живих ресурсів та регулювання рибальства у м.Києві та Київській області, затвердженого наказом Державного Комітету рибного господарства України від 15.06.2009 року № 281, зареєстрованого Державним реєстратором 29.07.2009 року за № 10711050003022959, керівництво Держрибохорони у м.Києві та Київській області здійснює начальник, який призначається на посаду та звільняється з посади Головою Держкомрибгоспу. Заступники начальника та начальники територіальних структурних підрозділів Держкомрибгоспу у м.Києві та Київській області призначаються на посаду та звільняються з посади Головою Держкомрибгоспу (а.с. 17 т.1, 48,49-57,58-67,68-77 т.2). На підставі викладеного, суд вважає, що наказ про звільнення [PERSON] з роботи виданий начальником Головного держуправління з перевищенням повноважень. Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач звільнив позивача із займаної посади на підставі п. 1 ст. 41 КЗпП України, не врахувавши його бездоганну попередню роботу, ступінь та характер проступку, що шкода фактично не завдана, і не могла бути завдана, безпідставно кваліфікував як грубе порушення трудових обов»язків, і це дає підстави вважати, що із суб»єктивних міркувань. При цьому суд враховує, що доводи відповідача на порушення [PERSON] трудових обов»язків, які полягали в недотриманні вимог Урядового рішення, перевищення службових повноважень, службової недбалості тощо, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. На підставі викладеного, враховуючи обставини справи, особу позивача, який до цього не мав стягнень за порушення трудової дисципліни, суд вважає, що звільнення [PERSON] з роботи за одноразове грубе порушення трудових обов»язків не відповідає характеру проступку та розміру заподіяних збитків, тому приходить до висновку, що вимоги [PERSON] про поновлення його на роботі підлягають задоволенню. Відповідно до ч.2,5 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Загальна сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу визначається відповідно до п. п. 2, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, і обчислюється на підставі виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Як вбачається з довідки Головного держуправління від 13.04.2011 року № 970, розмір середньої заробітної плати [PERSON], розрахований із заробітку за вересень-жовтень 2010 року, становить 3.182 грн. 74 коп. (а.с. 125 т.2). Таким чином, розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що підлягає стягненню на користь [PERSON] за період з 26.11.2010 року по 01.02.2012 року складає 45.013 грн. 40 коп., а саме: з 27 по 30 листопада 2010 року 289 грн. 43 коп. (3.183,74 грн./22(кількість робочих днів у місяці) х 2 робочих днів вимушеного прогулу; за грудень 2010 року січень 2012 року (повні місці) 44.572 грн. 36 коп. (3.183,74 грн. х 14 місяців); за 01лютого 2012 року - 151 грн. 61 коп. (3.183,74 грн./21 (кількість робочих днів у місяці) х 1 робочий день вимушеного прогулу). Крім того, суд вважає, що внаслідок незаконного звільнення позивача були порушені його законні права, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв»язків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому при визначенні розміру моральної шкоди суд враховує обставини справи, ступінь зниження престижу та ділової репутації позивача, втрачені життєві зв»язки та час і зусилля, затрачені ним для відновлення попереднього стану та оцінює моральну шкоду в розмірі 1000 грн. Що стосується зустрічних позовних вимог Головного держуправління про визнання недійсним контракту про прийом на роботу, укладеного 01.10.2007 року з [PERSON], то суд вважає їх необґрунтованими, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обовязки і відповідальність сторін ( в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Особливостями контракту є його спеціальне цільове призначення як регулятора трудових відносин на ринку праці та робочої сили, письмова форма, строковий характер і сфера застосування, визначена законами України. Будучи особливою формою трудового договору, контракт регулює не тільки трудові, але й тісно повязані з ними інші суспільні відносини, охоплює більш широкий обсяг правовідносин у порівнянні з традиційним трудовим законодавством. В своєму зустрічному позові, як на підставу для визнання контракту недійсним, позивач посилається на норми ст.ст. 203, 204 ЦК України, відповідно до яких визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а також визначено презумпцію правомірності правочину, згідно якої, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Суд вважає посилання позивача за зустрічним позовом на норми цивільного законодавства безпідставними, оскільки положення ст.ст. 203, 204 ЦК України не можуть бути застосовані при вирішенні спору про визнання контракту про прийом на роботу від 01.10.2007 р. недійсним, так як вони входять до складу цивільного законодавства, що регулює особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників, тобто цивільні правовідносини, а не окремі, тісно повязані з трудовими, інші правовідносини, які, власне, і не є предметом судового розгляду. [PERSON] ст. 3 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Як встановлено судом, 01.10.2007 року між Головним державним управлінням охорони, використання і відтворення водних живих ресурсів та регулювання рибальства у м. Києві та Київській області, в особі його начальника [PERSON], та [PERSON], який працював на посаді заступника начальника управління з 18.04.2007 року, було укладено контракт про прийом на роботу працівника, строком дії по 30.09.2012 року. Позивач за первісним позовом [PERSON] в своїх вимогах не оспорює контракт, укладений 01.07.2010 року між ним та Головним держуправлінням. Натомість, вказує на те, що він уклав його свідомо і добровільно, оскільки умови контракту не погіршують його становища як працівника порівняно з чинним законодавством України. Порядок укладення контрактів, повноваження роботодавців регулюються Кодексом законів про працю України, законами України "Про підприємства в Україні", "Про підприємництво", статутами підприємств, Положенням про порядок укладання контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19.03.1994 р. №170, типовими формами контрактів та іншими нормативними актами. Як вбачається з розяснень [PERSON] праці та соціальної політики України № 06/2-4/66 від 06.05.2000 року, укладення контракту у випадках, не передбачених законами України, не допускається, оскільки знижує рівень соціальної захищеності працівників і суперечить вимогам Конвенції МОП №158 (1982 року), ратифікованої Україною 04.02.1994 року, і наведено перелік законів, якими визначено (дозволено) укладення трудового договору у формі контракту. Відповідно до п. п. 1, 3, 5, 8 Положення про порядок укладання контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 170 від 19.03.1994 року «Про впорядкування застосування контрактної форми трудового договору» (в редакції Постанови від 27.06.2000 року №1038), право укладення контракту належить керівнику підприємства, установи, організації, контрактна форма трудового договору застосовується до працівників при прийнятті (найманні) на роботу на підприємства, в установи, організації незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також до громадян. Прийняття (наймання) на роботу працівників шляхом укладання з ними контракту власником або уповноваженим ним органом, громадянином (надалі - роботодавець) може здійснюватись у випадках, прямо передбачених законами. Умови контракту, що погіршують становище працівника порівняно з чинним законодавством, угодами і колективним договором, вважаються недійсними. Крім того, чинним трудовим законодавством передбачені підстави, при наявності яких трудові договори, укладені з працівниками, визнаються недійсними. Так, Відповідно до ст. 9 КЗпП України, умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними. [PERSON] ч. 2 ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути укладений на визначений строк, встановлений за погодженням сторін. Кожна з вказаних норм трудового права є підставою для визнання недійсними трудового договору в частині застосування такої його форми як контракт, і в таких випадках трудовий договір вважається укладеним на невизначений строк, тобто наступають відмінні наслідки від наслідків недійсності цивільно-правових правочинів. Інших підстав для визнання строкових трудових договорів (контрактів) недійсними чинним законодавством про працю не передбачено. Враховуючи викладені обставини, суд вважає, що укладення строкового трудового договору у формі контракту у випадку, не передбаченому відповідними законами, не тягне за собою визнання такого контракту недійсним, за відсутності підстав, передбачених ст. ст. 9, 23 ч. 2 КЗпП України, а усунення порушень порядку укладення контракту має відбуватись іншим, не забороненими законодавством способом. Позивач за зустрічним позовом про визнання контракту про прийом на роботу недійсним не навів передбачених законом підстав та обставин його недійсності, не надав належних доказів на підтвердження таких підстав. При таких обставинах підстав для задоволення зустрічного позову Головного державного управління охорони, використання і відтворення водних живих ресурсів та регулювання рибальства у м. Києві та Київській області про визнання недійсним контракту про прийом на роботу працівника, укладеного 01.10.2007 року з [PERSON], суд не вбачає. Оскільки суд задовольняє первісний позов [PERSON], то, відповідно до положень ст. 367 ЦПК України допускає негайне виконання судового рішення в частині поновлення його на роботі на посаді заступника начальника Головного держуправління, а також стягнення середнього заробітку за один місяць в сумі 3.183 грн. 74 коп. Крім того, враховуючи, що [PERSON] звільнений від сплати судових витрат, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовій збір в розмірі 472 грн. 13 коп. та 8 грн. 50 коп., а також витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді 120 грн., всього 600 грн. 63 коп. Також, відповідно до вимог ст. 84 ЦПК України, суд стягує з Головного державного управління охорони, використання і відтворення водних живих ресурсів та регулювання рибальства у м.Києві та Київській області на користь [PERSON] понесені ним витрати на правову допомогу в сумі 2.200 грн. (а.с.101,102-103 т.2). На підставі викладеного,

Outcome: partial