Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-04 00:00:00

05 травня 2011 року [PERSON] звернувся в суд з зазначеним позовом до [PERSON] Свої вимоги мотивує тим, що за договором купівлі-продажу нерухомості, укладеному на "Київській універсальній біржі"22 липня 1997 року, ним -[PERSON], відповідачем -[PERSON] та їх сином -[PERSON] було придбано в спільну сумісну власність, без визначення часток, квартиру [ADDRESS] вартістю 8000 гривень. [INFO] їх син [PERSON] помер. Сторони після смерті сина постійно проживають у цій квартирі та прийняли спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. Інших спадкоємців першої черги крім них (батьків померлого) немає. Вони звернулись до П'ятої Київської державної нотаріальної контори для отримання свідоцтв про прийняття спадщини, проте їм відмовили, оскільки квартира перебуває у спільній сумісній власності і частка сина, яка підлягає спадкуванню, не визначена. Просить суд ухвали рішення, яким визнати за ним право власності на 1/3 частини квартири в порядку поділу спільної сумісної власності та в порядку спадкування за законом на майно спадкодавця -[PERSON] право власності на 1/6 частину квартири та визнати право власності за відповідачем на інші частки квартири такого ж розміру і з тих же підстав. У судовому засіданні позивач підтримав заявлений позов та просив його задовольнити. Відповідач проти задоволення позову не заперечувала. Підтвердила обставини викладені позивачем. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу нерухомості укладеному на "Київській універсальній біржі"22 липня 1997 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] придбали в спільну сумісну власність, без визначення часток, квартиру [ADDRESS] (а.с. 7-9). Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦК України (в редакції 2003 року) спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України (в редакції 2003 року) у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. З наданої суду копії договору купівлі-продажу нерухомості від 22 липня 1997 року (а.с. 7-8) вбачається, що покупцями є [PERSON], [PERSON] та [PERSON], тобто кожний з них набув право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS]. [INFO] помер [PERSON] (а.с. 10). Після його смерті відкрилася спадщина. Згідно з ч. 1 ст. 529 ЦК України (в редакції 1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Позивач та відповідач як батьки померлого є його спадкоємцями першої черги, що прийняли спадщину в порядку, передбаченому п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року), згідно якої визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Сторони після смерті сина постійно проживають квартирі -фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, інші спадкоємці першої черги відсутні. За таких обставин, вбачається, що сторони в рівних частках (по 1/6 кожний) мають право на майно померлого [PERSON] -1/3 частину квартири [ADDRESS], З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені судові витрати в справі в розмір 80 гривень судового збору та 120 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Outcome: approved