Jurisdiction: civil
Date: 2012-02-19 00:00:00

Позивач [PERSON] в позові до Комунального підприємства Львівської обласної ради Управління капітального виробництва, просить суд постановити рішення про стягнення в її користь середній заробіток за час затримки суми, належної при звільненні з роботи в розмірі 7103 гривні 63 копійки покликаючись на те, що з 25 листопада 2010 року, вона працювала на посаді головного бухгалтера у названому підприємстві і наказом за №41 від 08 липня 2011 року, була звільнена з роботи за ст.38 КЗпП України, за власним бажанням. У день її звільнення з роботи, відповідач не виплатив їй заробітної плати з усіма належними виплатами в загальній сумі 12395 гривень 74 копійки. Дані кошти їй були виплачені лише 01 вересня 2011 року. Частиною 1 статті 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинна виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Тому з врахуванням вимог цієї статті, просить стягнути з відповідача вказану суму середнього заробітку за час затримки розрахунку В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала свої позовні вимоги, дала пояснення аналогічні викладеним у заяві, але уточнила суму середнього заробітку і просить стягнути з відповідача в її користь 7431 гривню 88 копійок середнього заробітку за час затримки розрахунку. Представник відповідача, він же третя особа по справі, в судовому засіданні позовних вимог не визнав та суду пояснив, що будучи призначеним на посаду в.о. директора КП ЛОР Управління капітального будівництва, він почав організовувати роботу підприємства, оскільки із-за відсутності замовлень та коштів не було жодної можливості виплачувати працівникам заробітну плату та проводити оплату всіх інших обовязкових податків та платежів. Працівники підприємства, в тому числі і позивач, розуміли цю скрутну ситуацію і терпеливо чекали її вирішення. При поступленні коштів на рахунок підприємства, позивач [PERSON] зразу ж отримала всю суму коштів, належних їй при звільненні з роботи. Просить відмовити в задоволенні позову, оскільки із-за загальної кризової ситуації, він не вбачає вини підприємства у затримці розрахунку при звільненні позивача з роботи. Заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено і підтверджено документально, що позивач [PERSON] працювала на посаді головного бухгалтера у Комунальному підприємстві Львівської обласної ради Управління капітального виробництва і наказом за №41 від 08 липня 2011 року, була звільнена з роботи за ст.38 КЗпП України, за власним бажанням. Також в судовому засіданні встановлено і цей факт підтверджується сторонами, що на день звільнення позивача [PERSON] з роботи, КП ЛОР Управління капітального будівництване мало фінансової можливості провести з нею розрахунок. Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно ст.117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинна виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Оцінюючи докази в їх сукупності, суд не находить правових підстав для задоволення вимог позивача [PERSON] щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з роботи, оскільки позивач, займаючи посаду головного бухгалтера, знала про фінансові проблеми підприємства, а тому не вбачає вини підприємства у виплаті позивачу сум у строки, зазначені у трудовому законодавстві і належних позивачу при звільненні.

Outcome: dismissed