Jurisdiction: civil
Date: 2011-08-29 00:00:00

У лютому 2011 року позивачка [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя, посилаючись на те, що вона з відповідачем перебувала в юридичному шлюбі з 1992 року по 2009 рік, від цього шлюбу вони мають трьох дітей і за час спільного проживання сторонами був придбаний житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований в с.Озеряни, вул.Механізаторська, №2, Бобровицького району Чернігівської області на підставі договору купівлі-продажу від 27 лютого 1997 року. Зазначила, що даний будинок придбаний за 17 тис. грн., які були виділені на їх сімю в складі чотирьох осіб, як постраждалим від Чорнобильської катастрофи 3-ї категорії. Вважаючи, що кошти на придбання будинку були виділені не тільки на подружжя, а і на двох дітей: сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], які проживають разом з нею, позивачка ставила питання про виділення їй у власність 2/3 частин домоволодіння разом з відповідною частиною присадибної земельної ділянки, а відповідачу просила залишити його 1/3 частину. Рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області від 12 липня 2011 року у задоволенні позову було відмовлено з тих підстав, що спірний житловий будинок є особистою власністю відповідача і придбаний за кошти, отримані внаслідок здачі на баланс Вежицької сільської ради Рівненської області належного [PERSON] будинку на підставі договору дарування. У апеляційній скарзі [PERSON] ставить питання про скасування оскаржуваного нею судового рішення та про ухвалення нового рішення про задоволення її позовних вимог, посилаючись на те, що місцевий суд постановив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує на те, що висновок суду про придбання спірного будинку за рахунок коштів, отриманих як компенсацію за зданий відповідачем на баланс Вежицької сільської ради належного [PERSON] за договором дарування будинку ніякими доказами не підтверджений та що суд не дав ніякої оцінки доказам по справі, які підтверджують набуття спірного будинку за рахунок державних коштів, які виділила держава для забезпечення житлом потерпілих від аварії на ЧАЕС; що при вирішенні даного позову підлягала застосуванню ст.62 Сімейного кодексу України, але суд безпідставно її не застосував. Заслухавши доповідача, пояснення [PERSON], перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне. Постановивши оскаржуване рішення, місцевий суд виходив з того, що спірний будинок № 2 по вул.Механізаторській в с.Озеряни Бобровицького району був придбаний за рахунок коштів, отриманих відповідачем [PERSON] як компенсацію за зданий ним на баланс Вежицької сільської ради, належний йому на підставі договору дарування житловий будинок. Тому і прийшов до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог. Проте з таким висновком місцевого суду в частині обгрунтування підстав відмови не може погодитись апеляційний суд. З матеріалів справи та з копії розпорядження голови Чернігівської ОДА від 30.01.1997 року № 45 і архівного витягу з додатку до цього розпорядження, які були приєднані до справи апеляційним судом, вбачається, що згідно з розпорядженням голови Чернігівської облдержадміністрації № 45 від 30 січня 1997 року „Про розподіл коштів по замовниках для забезпечення житлом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи Бобровицькій райдержадміністрації було розподілено 17 тис. грн. (виділених МНС України) для забезпечення житлом сімї [PERSON] у складі 4-х осіб та згідно зі звітом Бобровицької райдержадміністрації від 06 лютого 1997 року № 1-12/43 „Про використання коштів, що спрямовані на забезпечення житлом в Бобровицькому районі за 1 квартал 1997 року таке житло було придбано за 17 тис. грн. в с.Озеряни і передано у власність [PERSON] на склад сімї з 4-х осіб (а.с.13, 29). З копії договору купівлі-продажу від 27 лютого 1997 року (а.с.9) видно, що цього числа КСП „Озерянське Бобровицького району продало, а гр-н [PERSON] купив жилий будинок по вул.Механізаторській в с.Озеряни Бобровицького району за 17 тис. грн.. Зі змісту позовної заяви [PERSON] слідує, що позивачка виходила з того, що спірний будинок №2 по вул.Механізаторській в с.Озеряни Бобровицького району є спільною сумісною власністю подружжя і разом з нею проживають діти, тому просила суд визнати за нею право власності на 2/3 частини житлового будинку з надвірними будівлями та присадибною земельною ділянкою. Згідно з правилами ст.11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог, а апеляційний суд відповідно до правил ст.303 ЦПК України перевіряє законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. Тому, враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що місцевий суд, помилково вважав, допустивши невідповідність висновків обставинам справи, що спірний будинок є придбаним за кошти особисто належні відповідачу [PERSON], оскільки спірний будинок №2 по вул.Механізаторській в с.Озеряни Бобровицького району в дійсності було придбано за державні кошти для сімї [PERSON] у складі 4-х осіб, які були виділені МНС України для придбання житла особам, які переселились з зони радіоактивного забруднення Чорнобильської АЕС, що підтвержено належними доказами у даній справі. Отже, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову з інших підстав, а доводи апеляційної скарги [PERSON] підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial