Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-27 00:00:00

16.08.2011 року до суду з позовом звернувся позивач, в якому просить суд, визнати за ним право власності на спадкове майно, що залишилося після померлого у 1972 році [PERSON], а саме на житловий будинок із надвірними будівлями, який знаходиться по вул.Боровського, 13 в с.Білокоровичі Олевського району Житомирської області, як спадкоємця за заповітом, мотивуючи позовні вимоги тим, що його дід [PERSON] мав у власності зазначений житловий будинок, який відповідно до заповіту від 21.04.1972 року заповідав позивачу [PERSON] Позивач у судовому засіданні заявлений позов підтримав та надав пояснення суду про те, що відповідно до заповіту складеного 21.04.1972 року його дідом [PERSON], він має право на спадщину за заповітом після смерті діда [PERSON], на все його майно. Оскільки первинна реєстрація права власності на житловий будинок № 13 по вул.Боровського в с.Білокоровичі Олевського району Житомирської області у встановленому порядку проведена не була то він вирішив звернутися до суду для встановлення його права власності на вказаний житловий будинок. До Олевської нотаріальної контори Житомирської області із заявою про прийняття спадщини за заповітом після померлого [PERSON], не звертався. До КП «Коростенське міжміське бюро технічної інвентаризації» з приводу оформлення правовстановлюючих документів на будинок № 13 по вул.Боровського в с.Білокоровичі також не звертався. У звязку з чим просить задовольнити його позовні вимоги. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Олевського району Житомирської області у судовому засіданні заявлений позов [PERSON], не визнав та надав пояснення суду про те, що дід позивача [PERSON], - [PERSON], дійсно проживавпозивач в [INFO] та помер в серпні місяці 1972 року. Будинок, який заповідав [PERSON], своєму онуку [PERSON], відповідно до заповіту від 21.04.1972 року згорів ще в 1971 році про, що надавалася довідка [PERSON] сільською радою до Олевського районного суду у справі № 2-427/2011 року за позовом брата [PERSON], - [PERSON], до [PERSON] сільської ради Олевського району Житомирської області, [PERSON], [PERSON], третіх осіб: КП «Коростенське міжміське бюро технічної інвентаризації», Відділу будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства Олевської районної державної адміністрації Житомирської області про визнання права власності на спадщину у порядку спадкоємства за законом. У довідці [PERSON] сільської ради було зазначено, що жилий будинок під № 14 по вул.Боровського в с.Білокоровичі де проживав [PERSON], рахувався по господарських книгах до 1972 року, оскільки відповідно до довідки № 17 від 21.08.1972 року (яка також надавалася суду у справі № 2-427/2011) начальника інспекції держпожнагляду Олевського РВ жилий будинок № 14 по вул.Боровського в с.Білокоровичі Олевського району згорів 17.11.1971 року, об 23.45 годині. Окрім того сам заповіт [PERSON], не підписаний спадкодавцем. На тому місці де стояв будинок спадкодавця [PERSON], на даний час будь-якого будинку не має. Але в 1979 році батько позивача [PERSON], - [PERSON], біля того місця без дозволу органу виконавчої влади [PERSON] сільської ради самочинно збудував будинок, який рахувався під № 16, а з 1980 року під № 13 по вул.Боровського в с.Білокоровичі Олевського району. У звязку з чим вимоги позивача, як спадкоємця за заповітом є безпідставними. Представники третіх осіб у судове засідання не зявилися, але надіслали до суду письмові заяви щодо розгляду справи у їхню відсутність. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що за життя [PERSON] 21.04.1972 року, склав заповіт відносно усього свого майна, де б воно не було та із чого воно не складалося і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що за законом він матиме право заповідав на користь [PERSON], що стверджується копією заповіту зареєстрованого в реєстрі № 7 від 21.04.1972 року [PERSON] сільської ради Олевського району Житомирської області. Відповідно до копії заповіту від 21.04.1972 року, позивач [PERSON], є спадкоємцем за заповітом померлого [PERSON] Згідно до довідки [PERSON] сільської ради Олевського району Житомирської області № 273 від 14.10.2011 року слідує, що рішення про виділення земельної ділянки [PERSON], померлому в 1972 році, який проживав [INFO] в [PERSON] сільській раді не має. Але у вказаній сільській раді зберігається один екземпляр заповіту від 21.04.1972 року [PERSON], однак книги реєстрів за 1972 рік не збереглися. На даний час в с.Білокоровичі по вул.Боровського, 14 Олевського району Житомирської області зареєстрований та проживає із сімєю громадянин [PERSON] Із довідки [PERSON] сільської ради Олевського району Житомирської області № 272 від 14.10.2011 року слідує, що з 1980 року по с.Білокоровичі Олевського району змінилася нумерація будинків. Жилий будинок, який зазначений у заповіті [PERSON], під № 14 по вул.Боровського в с.Бівлокоровичі рахувався по господарських книгах до 1972 року. В ньому проживав [PERSON], який помер в серпні 1972 року. При перезакладці погосподарських книг за 1974-1976 роки та за 1977-1979 роки жилого будинку під № 14 по вул.Боровського в с.Білокоровичі Олевського району не рахується. З 1980 року жилий будинок під № 16 по вул.Боровського в с.Білокоровичі, в якому проживала сімя [PERSON] (батька позивача [PERSON]В.), записаний під № 13 (підстава погосподарська книгаи за 1980 рік, особовий рахунок № 700). Крім того у судовому засіданні встановлено та підтверджено самим позивачем [PERSON], те, що останній із заявою до Олевської державної нотаріальної контори Житомирської області щодо прийняття спадщини за заповітом і видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, як спадкоємцюі, після смерті [PERSON] не звертався, що стверджується інформаційною довідкою зі спадкового реєстру Олевської нотаріальної контори від 07.10.2011 року. До Коростенського міжміського бюро технічної інвентаризації щодо первинної реєстрації будинку № 14 по вул.Боровського в с.Білокоровичі Олевського району Житомирської області за померлим [PERSON], та видачею на імя позивача свідоцтва на право власності також не звертався. Суд, заслухавши сторони та дослідивши і оцінивши всі письмові докази по справі, прийшов до висновку, що між сторонами виникли правовідносини, які врегульовані ст.524, 525, 526, 527, 534, 548, 549, 553 ЦК України (в редакції 1963 року), з яких слідує, що спадкоємство здійснюється за законом і заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця. Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця. Кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Спадкоємець за законом вправі відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини. Відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991 року „Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на жилий будинок, слідує, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній йому в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Разом з тим у відповідності до ст.67 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 року № 3425-ХІІ зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. [PERSON] про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України слідує, що на майно, що переходить за правом спадкування до спадкоємців, нотаріусом за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухомість. Письмова заява про прийняття спадщини та відмову від неї подається спадкоємцем особисто до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Свідоцтво про право на спадщину видається на підставі письмової заяви спадкоємців після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених частиною другою статті 1270, статтею 1276 ЦК України не раніше зазначених у цих статтях строків. Враховуючи вищенаведене а також те, що [PERSON], із заявою до Олевської державної нотаріальної контори Житомирської області щодо прийняття спадщини за заповітом і видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, як спадкоємцюі, після смерті [PERSON] не звертався, що ствердив сам позивач у судовому засіданні та слідує із інформаційної довідки зі спадкового реєстру Олевської нотаріальної контори від 07.10.2011 року, а доказів стосовно звернення до нотаріальної контори та відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом до суду не подано, у звязку з чим відсутній спір, а тому суд вважає, що в задоволенні позову позивача [PERSON], слід відмовити за безпідставністю позовних вимог. Так відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ч.1 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed