Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів та просить визнати дійсним договір купівлі - продажу житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , укладений 24 квітня 1999 року між позивачем та відповідачем [PERSON] на Біржі нерухомості та основних фондів «Україна», на підставі договору купівлі-продажу № Н9-263 від 24 квітня 1999 року, просить визнати за позивачем право власності на вказаний будинок на підставі договору купівлі-продажу № Н9-263 від 24 квітня 1999 року. В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що вказаний договір купівлі-продажу був укладений на Біржі нерухомості та основних фондів «Україна», правонаступником якої є Універсальна біржа «Україна», усі істотні умови договору виконані, але вона не може розпорядитись належним їй майном, оскільки договір укладений на біржі в теперішній час не визнається державними установами, що змусило позивача звернутися з позовом до суду. Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав суду заяву в якій підтримав заявлені позивачем вимоги, просив їх задовольнити, крім того просив справу розглядати за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, тому суд за згодою представника позивача ухвалив про розгляд справи за відсутності відповідача. Представник Універсальної біржі «України», яка є правонаступником Біржі нерухомості та основних фондів «Україна», у судове засідання не з`явився, подав суду заяву в якій позов визнав у повному обсязі та просив справу слухати за його відсутності. Суд, дослідивши докази по справі встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено що позивач та відповідач [PERSON] , 24 квітня 1999 року на Біржі нерухомості та основних фондів «Україна», уклали договір купівлі-продажу житлового будинку літ. А-1; з надвірними будівлями та спорудами: літня кухня літ. Б; сарай літ. В; вбиральня літ. Г; душ літ. Д; погріб літ. П; огорожа №№ 1; 2, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , відповідно до якого відповідач [PERSON] продала, а позивач купила вказаний житловий будинок з прибудовами, про що свідчить договір купівлі-продажу № Н9-263 від 24 квітня 1999 року. Усі істотні умови договору купівлі-продажу виконані, позивач прийняла житловий будинок, про що свідчить довідка від 20 лютого 2012 року Комунального підприємства «Харківське районне бюро технічної інвентаризації», де вказано що житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований за позивачем на підставі договору купівлі- продажу № Н9-263 від 24 квітня 1999 року, технічний паспорт на вказаний будинок виготовлений на ім`я позивача, розписки [PERSON] від 17.04.1999 року та від 24.04.1999 року про те, що вона одержала від позивача гроші за житловий будинок за адресою: [ADDRESS] ; запис у будинковій книзі про реєстрацію місця проживання позивача у зазначеному будинку до 2000 року; договір № 700506 від 01 лютого 2006 року про надання послуг газопостачання укладений із позивачем; квитанції про сплату позивачем земельного податку за вказаною адресою. До теперішнього часу договір купівлі-продажу № Н9-263 від 24 квітня 1999 року, нотаріально не посвідчений і відповідач ухиляється від його нотаріального посвідчення, про що свідчить довідка від 15 лютого 2012 року адресно-довідкового бюро МВС України в Харківській області, відповідно до якої [PERSON] не зареєструвала своє місце проживання у місті Харкові та Харківській області. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. З ст. 10; ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 128 ЦК України в редакції 1963 року, що діяв на момент правовідносин що виникли між сторонами, право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Статтею 47 Цивільний кодексу України в редакції 1963 року передбачена обов`язковість нотаріальної форми посвідчення угод і недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, але відповідно до частини другої вказаної статті, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Таким чином, суд вважає, що сторони повністю виконали угоду щодо житлового будинку літ. А-1; з надвірними будівлями та спорудами: літня кухня літ. Б; сарай літ. В; вбиральня літ. Г; душ літ. Д; погріб літ. П; огорожа №№ 1; 2, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , а відповідач [PERSON] ухиляється від нотаріального посвідчення вказаної угоди, суд вважає за необхідне визнати дійсним договір купівлі - продажу № Н9- 263 житлового будинку від 24 квітня 1999 року та визнати за позивачем право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, спорудами на підставі договору купівлі-продажу № Н9-263 від 24 квітня 1999 року.

Outcome: approved