Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-11 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] та приватного нотаріуса Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON] і, уточнивши свої позовні вимоги у судовому засіданні, просить суд: - визнати спадковий договір від 17.07.2008 року за реєстровим номером №3859 недійсним (нікчемним), укладеним між [PERSON] та [PERSON]; - визнати договір дарування від 10.03.2006 року за реєстровим номером №913 недійсним (нікчемним) укладеним від [PERSON] на імя [PERSON]; - зобовязати приватного нотаріуса Дніпродзержинського міського округу [PERSON] скасувати реєстрацію за №3859 спадкового договору від 17.07.2008 року та реєстрацію договору дарування за №913 від [PERSON] на імя [PERSON]; - зобовязати Обласне комунальне підприємство «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» скасувати право власності [PERSON], яке виникло на підставі спадкового договору від 17.07.2008 року, укладеним між [PERSON] та [PERSON]; - зобовязати Обласне комунальне підприємство «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» скасувати право власності [PERSON], яке виникло на підставі догорову дарування за №913 від 10.03.2006 року. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка в позовній заяві та судовому засіданні зазначила, що 13 січня 2009 року сусіди покійного [PERSON] зателефонували до Дніпровського райвідділу міліції про сильний трупний запах в їхньому підїзді по вул.. Червонопресненська, 10 біля квартири №18. Оперативна група приїхала по виклику лише через тиждень. Труп батька, що розклався, відвезли до моргу, а їй 23.01.2009 року було видано свідоцтво про смерть в 56-річному віці, актовий запис №112. 18 лютого 1978 року її мама [PERSON] з батьком одружились. Від шлюбу у них народилась вона. Інших дітей у батьків не було. В 2003 році мама її батька зробила заповіт на нього, на підставі якого батько [PERSON] після смерті [PERSON] прийняв спадщину та отримав право на спадщину за заповітом на квартиру [ADDRESS]. В указаній квартирі батько проживав весь час фактично, навіть помер в ній, і тіло батька відвезли до моргу саме з цієї квартири. В ній знаходилось все його майно, але зареєстрованим по цьому адресу він не був. Дуже дивним являється той факт, що приватним нотаріусом [PERSON], яка є рідною матірю законної дружини [PERSON] та рідною бабусею його рідного сина, був посвідчений договір дарування на квартиру [ADDRESS] ще 10 березня 2006 року. Квартиру було подаровано чомусь з прописаним в цій квартирі її законним власником, тобто батько виходить подарував свою квартиру [PERSON] разом із собою. Батько в кінці 80-х початку 90-х років був побитий хуліганами та лікувався в міській лікарні №9 від травми голови та струзку мозку. Жив він один, жінок у нього не було. Вона, як єдина його донька, навідувала його, телефонувала та цікавилась станом його самопочуття. На всі її турботи батько запевняв її, що все у нього буде добре, що в нього є товариші, з якими він проводить вільний час та сусіди, з котрими він підтримує дружні стосунки. Немічним батько в свої 56 років не був. Він отримував пенсію в Дніпродзержинській філії комерційного банку «ПриватБанк». 23 січня 2009 року вона поховала батька, поклавши у труну необхідну за звичаєм одежу, так як одягати не було можливості. Вона сплатила всі витрати на поховання, та отримала про це документи. Із заявою про прийняття спадщини вона звернулась вчасно, на протязі 6-ти місяців, але нотаріус їй відповів, що в батька немає майна, оскільки при житті він зробив спадковий договір на [PERSON] 16 липня 2008 року приватним нотаріусом [PERSON] було посвідчено спадковий договір. Їй вдалось дістати в Дніпровському райвідділі міліції м. Дніпродзержинська копію тексту цього договору, котрий без підписів та печатки. В ньому надруковано, що цей договір був зареєстрований під №3859 від 17.07.2008 року. Відповідачами ксерокопія цього договору не була надана. Якщо вірити цьому «папірцю», то вказаний договір було укладено між [PERSON] та [PERSON], та укладено його було про те, що відчужувач передає після своєї смерті у власність набувача належну йому на праві власності квартиру [ADDRESS]. У відповідності до п.2 спадкового договору квартира [ADDRESS] належала [PERSON] на праві свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Третьою Дніпродзержинською державною нотаріальною конторою 29.10.2003 р по реєстру №2-1474 та зареєстровано в БТІ м.Дніпродзержинська. Таким чином, вона вважає, що має право просити суд визнати недійсним спадковий договір з тих підстав, що відповідно до ст..36 ЗУ «Про нотаріат» від 1993 року приватний нотаріус не має право вчиняти нотаріальні дії, щодо посвідчення договорів довічного утримання, бо це є виключною компетенцією державного нотаріуса. На підставі вищевикладеного просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Представник позивача в судовому засіданні підтримує позов і просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Доповнила, що нотаріус [PERSON], яка є тещею відповідача, у звязку з цим не мала права посвідчувати ні договрі дарування ні спадковий договір, який був укладений [PERSON] та її зятем [PERSON] Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити позивачці у задоволенні позову, так як вважає, що приватний нотаріус мала право посвідчувати як договір дарування так і спадковий договір. Договори, які він уклав з покійним [PERSON]., відповідали інтересам сторін і укладені без порушень закону. Відповідачка приватний нотаріус Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що вона дійсно посвідчувала договір дарування, який уклали між собою [PERSON] та [PERSON] у 2006 році та спадковий договір, який уклали ці ж сторони липні 2008 року. Договори ці вона мала право посвідчувати. Сторонам вона розяснювала сутність цих договорів, які були укладені згідно з чинним законодавством. Просила суд відмовити у задоволенні позову. Залучені до участі у справі у якості третіх осіб: Перша Дніпродзержинська державна нотаріальна контора та ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації», - своїх представників у судове засідання не направили, а згідно їх листам просили суд розгляд справи провести за відсутності їх представників. При цьому директор ОКП «ДБТІ» в своїх запереченнях на позов просив суд в частині позовних вимог [PERSON] про зобовязання ОКП «ДБТІ» скасувати право власності відмовити (а.с.38). Суд, вислухавши пояснення сторін, представника позивача, допитавши свідка та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] повинно бути відмовлено з наступних підстав. А) в частині позовних вимог про визнання недійсним договору дарування квартири: У судовому засіданні встановлено, що між покійним [PERSON] та відповідачем [PERSON] 10.03.2006 року було укладено договір дарування, за яким [PERSON] подарував [PERSON] частину квартири [ADDRESS]. Посвідчувала цей договір приватний нотаріус [PERSON]. Ці факти не заперечують відповідачі та підтверджуються копією цього договору (а.с. ). Але позивачка та її представник у обгрунтування недійсності цього договору дарування крім того, що посвідчення цього договору приватним нотаріусом [PERSON], яка є рідною матірю законної дружини [PERSON] та рідною бабусею його рідного сина, є дуже дивним, більше ніяких доводів не привели. В судовому ж засіданні встановлено, що: - по-перше, на момент укладання договору дарування [PERSON] та [PERSON] ще не перебували у шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, згідно з яким їх шлюб було зареєстровано 12.04.2008 року (а.с. ); - по-друге, якщо навіть [PERSON] і був би на момент укладання договору зятем [PERSON], то згідно ст.9 Закону України «Про нотаріат» нотаріус та посадова особа органу місцевого самоврядування, які вчиняють нотаріальні дії, не вправі вчиняти нотаріальні дії на своє ім'я і від свого імені, на ім'я і від імені свого чоловіка чи своєї дружини, його (її) та своїх родичів (батьків, дітей, онуків, діда, баби, братів, сестер), а також на ім'я і від імені працівників даної нотаріальної контори, працівників, що перебувають у трудових відносинах з приватним нотаріусом. Згідно п.21 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України,затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року № 20/5, нотаріус не вправі вчиняти нотаріальні дії на своє ім'я і від свого імені, на ім'я і від імені свого чоловіка чи своєї дружини, їх та своїх родичів (батьків, дітей, онуків, діда, баби, братів, сестер), а також на ім'я і від імені працівників даної нотаріальної контори та працівників, що перебувають у трудових відносинах з нотаріусом. Як бачимо, чинне законодавство не передбачає заборону на вчинення нотаріусом [PERSON] нотаріальних дій на імя свого зятя (чоловіка доньки). Тому у цій частині позовних вимог [PERSON] повинно бути відмовлено. Б) в частині позовних вимог про визнання недійсним спадкового договору: Позивачка та її представник у обгрунтування недійсності цього договору стверджували, що приватний нотаріус не мала права вчиняти нотаріальні дії, щодо посвідчення договорів довічного утримання, бо це є виключною компетенцією державного нотаріуса. Дійсно, згідно зі ст. 36 Закону України «Про нотаріат» в редакції змін, внесених Законом України від 15.03.2006 року (тобто на момент укладення спадкового договору): «Приватний нотаріус вчиняє нотаріальні дії, передбачені статтею 34 цього Закону, за винятком:… 5) посвідчення договорів довічного утримання». Але у судовому засіданні встановлено, що між покійним [PERSON] та відповідачем [PERSON] 17.07.2008 року було укладено спадковий договір, за яким [PERSON] передає після своєї смерті у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Посвідчувала цей договір також приватний нотаріус [PERSON]. Ці факти не заперечують відповідачі та підтверджуються копією цього договору (а.с. ). Як бачимо, позивачка та її представник у позовній заяві та у судовому засіданні хибно вважають, що спадковий договір по своєму предмету та по суті є договором довічного утримання, тоді як положення про договір довічного утримання регулюються главою 57 ЦК України (ст.ст. 744-758 ЦК України), а положення про спадковий договір регулюються главою 90 ЦК України (ст.ст. 1302-1308 ЦК України). Як по своєму предмету, так і по своїй сутності ці договори є різними, і на посвідчення приватним нотаріусом спадкового договору на момент укладення цього договору ніякої законодавчої заборони не було. Інших підстав для визнання цього договору недійсним (нікчемним) позивачка та її представник ні в позовній заяві ні у судовому засіданні не вказали. Тому у цій частині позовних вимог [PERSON] також повинно бути відмовлено. Крім того, позивачка та її представник у позовній заяві просять визнати договір дарування та спадковий договір недійсними (нікчемними) на підставі того, що вони не відповідають вимогам закону., тоді як в силу ст.215 ч.2 ЦК України недійним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правичин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Виходячи з викладеного та ст.ст.203, 209, 215-216, 220, 225, 383, 391, 719, 723, 727, 745, 1261 ЦК України, ст..9 Закону України «Про нотаріат», п.21 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року № 20/5,

Outcome: dismissed