Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-22 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про визнання права власності. Позивач зазначав, що з 25 грудня 1969 року він перебував у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] 18 квітня 2003 року шлюб між сторонами було розірвано. Під час шлюбу сторонами було придбане наступне майно: однокімнатна квартира № 9, що знаходиться за адресою: м. Бровари, вул. Черняховського, 15-а, вартістю 13 138 грн. та садовий будинок, розташований за адресою: Київська область Броварський район, с. Свиноїди Рожнянська сільська рада, садівниче товариство Райдуга, яке входить до складу СО Трудовик, вул. Лугова, буд. 7, вартістю 11 128 грн. Також, працюючи на заводі алюмінієвих конструкцій, позивач отримав двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яку він подарував відповідачці [PERSON] Інше майно залишилось у власності позивача за усною домовленістю сторін. В травні 2010 році [PERSON] в рахунок вартості спільного майна подружжя отримала від позивача 25 000 грн., про що особисто написала розписку, зазначивши, що ніяких претензій до [PERSON] вона не має. 30 вересня 2011 року [PERSON] звернулась до суду із позовом про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності, де просила встановити факт проживання однією сімєю між [PERSON] та [PERSON] без реєстрації шлюбу з квітня 2003 року по листопад 2008 року. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 грудня 2011 року [PERSON] в задоволені позову було відмовлено. На даний час нотаріус не може посвідчити угоду про відчуження спірного майна, так як воно було придбано у шлюбі. Посилаючись на викладене позивач просив визнати за ним право приватної власності на квартиру № 9, що знаходиться за адресою: м. Бровари, вул. Черняховського, 15-а, вартістю 13 138 грн. та садовий будинок, розташований за адресою: Київська область Броварський район, с. Свиноїди Рожнянська сільська рада, садівниче товариство Райдуга, яке входить до складу СО Трудовик, вул. Дугова, буд. 7, вартістю 11 128 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] позов визнала, не заперечувала проти його задоволення, так як позивач сплатив їй 25 000 грн. за сійрне майно. Судом встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] оуло зареєстровано 25 грудня 1969 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії ІІ-ЯО № 240200 від 25 грудня 1969 року (а.с.13). 18 квітня 2003 року шлюб між сторонами було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії № 298946 від 18 квітня 2003 року (а.с.14). Згідно договору купівлі-продажу квартири від 03 жовтня 2000 року [PERSON] придбав однокімнатну квартиру № 9, що знаходиться за адресою: м. Бровари, вул. Черняховського, 15-а, вартістю 13 138 грн. (а.с. 15). Відповідно до договору купівлі-продажу від 12 травня 1997 року [PERSON] придбав садовий будинок, розташований за адресою: Київська область Броварський район, с. Свиноїди Рожнянська сільська рада, садівниче товариство Райдуга, яке входить до складу СО Трудовик, вул. Лугова, буд. 7, вартістю 11 128 грн. (а.с. 16-17). Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 грудня 2011 року [PERSON] в задоволені позову до [PERSON] про поділ майна подружжя, визнання права власності та встановлення факту проживання однією сімєю було відмовлено, (а.с.7-12). Рішенням суду було встановлено, що [PERSON] пропустила строк позовної давності, зазначений в ст. 257 ЦК України, так як шлюб між сторонами було розірвано в квітні 2003 року, а до суду вона звернулась по сплину 8 років. Крім того, судом врахована та обставина, що [PERSON] до розірвання шлюбу вчинив на користь [PERSON] дарування належної йому на той час на праві особистої власності квартири [ADDRESS], мотиви укладення угоди та підстави. Також судом прийнято до уваги, що в травні 2010 році [PERSON] в рахунок вартості спільного майна подружжя отримала від [PERSON] 25 000 грн., про що особисто написала розписку, зазначивши, що ніяких претензій до [PERSON] вона не має. Суд вважає його належним та допустимим доказом добровільного поділу майна подружжя та відсутності у позивача будь-якого права вимоги на майно. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до обґрунтованого висновку про задоволення позову, так як відповідно до ч. З ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Outcome: approved