Jurisdiction: civil
Date: 2011-08-18 00:00:00

У травні місяці 2011 року до суду звернулись позивачі [PERSON] та [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення судових витрат понесених ними при розгляді кримінальної справи. Свої вимоги мотивують тим, що вироком Новоград-Волинського міськрайонного суду від 14.01.2011 р. №1-13/11 відповідачку визнано винною за ст. 125 ч. 1 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу в сумі 600 грн.. Під час розгляду кримінально справи вони користувалися правовою допомогою, яка надавалася адвокатом [PERSON]. За послуги адвоката ними було сплачено кожним по 3000 грн., а всього 6000 грн.. Посилаючись на те, що оскільки вироком суду відповідачку визнано винною, що ними за послуги адвоката сплачено по 3000 грн., та те, що кримінально-процесуальним законодавством не передбачено відшкодування таких витрат, позивачі просять суд стягнути на свою користь з [PERSON] по 3000 грн. на кожного. В судовому засіданні позивачі та представник позивачів позовні вимоги підтримали та просять суд їх задовольнити. Представник відповідача та відповідач просять суд у задоволенні позову відмовити за необґрунтованістю. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оглянувши матеріали кримінальної справи, проаналізувавши надані докази, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що вироком Новоград-Волинського міськрайонного суду від 14.01.2011 року №1-13/11 відповідачку визнано винною за ст. 125 ч. 1 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу в сумі 600 грн. /а.с. 4-7/. Також встановлено, що під час розгляду кримінальної справи позивачі користувалися послугами адвоката [PERSON] про що свідчать угоди-доручення від 20.01.2010 р., які знаходяться в матеріалах кримінальної справи /а.с.55,56/. Відповідно до ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно ст. 12 Закону України «Про адвокатуру» оплата праці адвоката здійснюється на підставі угоди між громадянином чи юридичною особою і адвокатським об'єднанням чи адвокатом. Статтею 33 Правил адвокатської етики, схвалених Вищою кваліфікаційною комісією адвокатури при Кабінеті Міністрів України 01.10.99 року, єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар. Гонорар, отримуваний адвокатом за надання правової допомоги, повинен бути законним за формою і порядком внесення і розумно обґрунтованим за розміром. При визначенні обґрунтованого розміру гонорару, беруться до уваги обсяг часу і роботи, що вимагаються для належного виконання доручення. Розмір гонорару і порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Склад та розмір витрат, повязаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін..), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, повязаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам. В порушення вимог вищезазначеної статті Правил адвокатської етики, адвокатом [PERSON] під час укладання договорів, які є в матеріалах кримінальної справи, суми гонорару та порядок його внесення з клієнтами не оговорювалися, а тому суду не представляється можливості встановити суму реального гонорару отриманого адвокатом [PERSON] за надання правової допомоги в кримінальній справі. В звязку з цим суд не може прийняти до уваги довідки про сплату послуг адвоката, що знаходяться в матеріалах справи, які ним видані /а.с.8,10/. Таким чином в порушення фундаментальних приписів процесуального закону, а саме ст.ст. 10, 60 ЦПК України, позивачі, не надали допустимих, змістовних та достовірних доказів на підтвердження своєї позиції щодо понесених ними витрат на правову допомогу у кримінальній справі саме в такому розмірі. Але враховуючи, те що згідно матеріалів кримінальної справи №1-13/11 позивачі користувалися послугами адвоката, те що вироком суду відповідачка визнана винною, те що договором не обговорювалася сума гонорару, а також те що законодавством не визначено граничні розміри компенсації витрат на правову допомогу у кримінальних справах, тому суд застосовує для обрахунку витрат понесених позивачами по кримінальній справі, як аналогію постанову КМ України від 27.04.2006 р. №590 «Про граничні розміри компенсації витрат, повязаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави», згідно якої граничний розмір витрат на правову допомогу не може перевищувати 40 відсотків мінімальної заробітної плати за годину роботи особи, що надає правову допомогу. Таким чином на користь позивачів, виходячи з вищевикладеного, з відповідачки підлягає стягненню по 1901,46 грн. на кожного (744 грн./мінімальна заробітна плата з 01.11.2009 р./Х 40%)/60 хв. Х 90 хв. /час відпрацьований адвокатом 23.11.2009 р. та 02.12.2009 р./=446,4 грн. /вартість послуг/; 869 грн. /мін.з.п. з 01.01.2010 р./Х40%=347,6 грн. /вартість послуг адвоката за відпрацьовану ним 20.01.2010 р. 1 год./; (884 грн. /мін.з.п. з 01.04.2010 р./Х40%)/60 хв. Х 20 хв. /час відпрацьований адвокатом за 09.04.2010 р./=117,86 грн. /вартість послуг адвоката/; (888 грн. /мін. з.п. з 01.07.2010 р./Х40%)/60 хв.Х40 хв. /час відпрацьований адвокатом 09.09.2010 р./=236,8грн. /вартість послуг адвоката/; (941 грн. /мін.з.п. з 01.01.2011 р./Х40%)/60хв. Х120хв. /час відпрацьований адвокатом 13.01.2011 р./=752,80 грн./вартість послуг адвоката/. Всього адвокатом за весь час розгляду кримінальної справи відпрацьовано 5 год. 30 хв.. На підставі викладеного,

Outcome: partial