Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки в обгрунтування якого зазначив, що остання є його матірю та крім нього мала ще семеро дітей, один з яких, [PERSON], помер. В 1974 році він погодився на пропозицію матері на їх з батьком землі, яка на той час була неприватизована та на якій знаходився старий будинок збудувати новий жилий будинок. З 1974 по 1977 року він особистими силами та коштами будував будинок, ніхто збратів і сестер, а також матір в будівництві будинку йому не допомагали. В цьому ж році матір з іншими неповнолітніми дітьми почала проживати в побудованому будинку, без його згоди, оскільки брат [PERSON] зніс батьківську хату. Хоча позивач і проживав до 2001 року в м.Києві, однак постійно підтримував задовільний стан будинку, проводив ремонти та сплачував комунальні послуги. З 2001 року [PERSON] постійно проживає в спірному будинку, однак в травні 2011 року йому стало відомо про оформлення права власності на нього та видачі відповідного свідоцтва на імя [PERSON] Оскільки він незаконно позбавлений права власності, просить визнати недійсним свідоцтво про право власності на будинок, розташований в с.Красна Слобідка Обухівського району по вул.Чубаріна 3, виданий на імя [PERSON]; визнати за ним право власності на ѕ вказаного будинку та ј залишити за матірю [PERSON], оскільки такий розподіл він вважає справедивим. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та пояснив, що за пропозицією матері вирішив на батьківській землі збудувати будинок. Так як він був єдиною дитиною з багатодіної родини [PERSON], який мав самостійний заробіток та будівельну професію і в 1974 році розпочав будівництво. Будував особистими силами та коштами з 1974 по 1977 рІК, однак після закінчення побудови будинок в експлуатацію не ввів та правовстановлюючих документів на нього не отримував, оскільки до цього часу здійснює до нього добудови. Матір та неповнолітні діти поселились у вказаному будинку, так як один з братів зруйнував їх старий будинок. Позивач певний час в селі не проживав і повернувся до будинку в 2001 році, однак постійно проводив поточні та капітальні ремонти. На даний час брати і сестри налаштовують матір проти нього, в родині склались неприязні відносини. В травні 2011 року при відключенні від мережі газопостачання йому стало відомо про оформлення матірю права власності на будинок на своє імя. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав наведених позивачем, поясниа, що ні матір, як пенсіонерка ні інші брати і сестри позивача в силу неповнолітнього віку та окремого проживання не могли приймати участь у будівництві будинку з 1974 по 1977 рік. Він був будівельником за професією, міг фінансувати будівництво та придбавати будівельні матеріали. Оскільки брати і сести підбурюють матір, налаштовують проти нього, перешкоджають їх спілкуванню, про своє порушене право дізнався лише в травні 2011 року, тому просить поновити строк звернення до суду. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що спірний будинок будувався всією сімєю, спільними зусиллями і за спільні кошти. Після його будівництва і будинок і земельна ділянка була приватизована матірю, про це знали всі члени родини. Позов вважав надуманим і безпідставним. Просив застосувати при вирішенні спору сплив позовної давності. Суд, вислухавши сторони, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі рішення Обухівської райради №178 від 12.06.1990 року Про оформлення права власності17.06.1990 року [PERSON] видано свідоцтво про право власнсоті на цілий житловий будинок №3 по вул.Чубаріна в с.Красна Слобідка Обухівського району Київської області. Згідно технічного паспорту на спірний будинок, складеного в 1990 році, його загальна площа складає 85 кв.м..Як пояснив позивач саме на цей будинок видано оспорюване свідоцтво і саме він є предметом спору, оскільки інші добудови до будинку ним не узаконені, будь-якої будівельно-проектної документації на них він не має, вимог щодо них не заявляє, а наявні в матеріалах справи плани цих добудов зроблені ним особисто. Відповідно до державного акту від 23.02.2001 року [PERSON] на праві власності належить і земельна ділянка, розташована за адресою спірного житлового будинку. На сьогодні в спірному будинку зареєстровані та проживають позивач, відповідачка у справі, [PERSON] його дружина, діти, невістка та онуки. Позивач в судовому засіданні пояснив, що будівництво будинку розпочав за усною згодою матері, без звернення в відповідні інстанції, отримання дозвільних документів. Крім того, також не звертався у відповідні органи про видачу правовстановлюючих документів на побудований будинок і розташовану під ним земельну ділянку. Відповідно до ст.256 та ч.3,4 ст.267 ЦК України позовна давність це строк, включно в межах якого позивач може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права, а сплив позовної давності про застосування якої заявлено іншою стороною у спорі є підставою для відмови в позові. З матеріалів справи вбачається та листом самого позивача від 01.07.2010 року підтверджується, що про приватизацію будинку на матір в 1990 році він дізнався в 2003 році, про що прямо зазначено у вказаному листі, таким чином спростовуються посилання позивача на ту обставину, що про набуття відповідачкою права власносі на спірний будинок йому стало відомо в травні 2011 року. Позивачка та її представник просили суд поновити строк звернення до суду, жодних поважних причин пропуску зазначеного строку доказово не навели. Оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що на час звернення позивача до суду сплинув строк звернення до суд, тому в задоволенні позову слід відмовити. Підстав для поновлення пропущеного строку суд не вбачає. Відмовляючи в задоволенні вимог про визнання недійсним свідоцтва про право власності на будинок, суд не вбачає підстав і для задоволення похідних від них вимог про визнання права власності. Враховуючи вищевикладене суд вважає за доцільне, відповідно до ч.6 ст.154 ЦПК України після набрання рішенням законної сили скасувати заходи забезпечення позову по даній справі, вжиті ухвалою суду від 27.09.2011 року.

Outcome: dismissed