Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-14 00:00:00

У квітні 2007 року Орган опіки та піклування Павлоградської міської ради Дніпропетровської області звернувся до суду з вказаним позовом до [PERSON] посилаючись на те, що у службі у справі дітей Павлоградської міської ради перебуває на обліку малолітня дитина [PERSON], [INFO], як дитина, яка опинилась в складних життєвих обставинах. Дитина народилась поза шлюбом, її мати [PERSON] ухиляється від виконанню своїх обовязків по вихованню дитини, а саме умисно перешкоджала лікарям в її лікуванні, ставлячи цим життя дитини під загрозу. 30 березня 2011 року прокурором м. Павлоград винесено постанову про відібрання дитини від матері. Дитину у тяжкому стані було госпіталізовано у реанімаційне відділення міської лікарні, а згодом прооперовано. З відповідачем проводились попереджувально-профілактична робота, яка позитивних результатів не дала, тому позивач просив суд позбавити [PERSON] батьківських прав, передати дитину органу опіки та піклування та стягнути на користь представника дитини аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача (а.с.1-3). Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2011 року позовну заяву задоволено частково, відібрано неповнолітнього [PERSON] у матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав та передано органу опіки та піклування, стягнено з відповідача на користь органу опіки та піклування у розмірі 1/6 частини всіх видів її заробітку (доходу), але не менш 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно (а.с.84,85-86). В апеляційній скарзі (а.с.92-96) [PERSON] просить рішення суду скасувати, як необґрунтоване і ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову, оскільки: - суд в порушення Закону України «Про судову експертизу» та Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 30 травня 1997 року, не маючи висновок судової медичної психіатричної експертизи, зробив висновок щодо розумової відсталості відповідача; - суд не взяв до уваги, що зі мною разом ще проживають четверо дітей, за якими здійснюється належний нагляд з боку відповідача; - нарікань з боку сусідів, вчителів та самого позивача відносно виховання дітей, крім сина [PERSON], не було; - відповідач не дочекалась лікаря хірурга, оскільки дитину необхідно було погодувати спеціальною сумішшю, а згодом коли дитина заснула сподівалась, що її самопочуття налагоджується; - лікування дитини у Дніпропетровській обласній дитячий лікарні відповідач оп-лачувала за власні кошти. В частині відмови у задоволенні позову про позбавлення [PERSON] батьківських прав рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржене. Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга є обґрунтованою і підлягає задоволенню з наступних підстав. Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції встановив, що відповідач є матірю п'яти неповнолітніх дітей, в тому числі [PERSON] [INFO]; малолітній [PERSON] потребує годування спеціальними сумішами, придбати які відповідач інколи не має змоги; відповідач внаслідок розумової відсталості неодноразово позбавляла необхідної та термінової жопомоги лікаря малолітню дитину, яка перебувала у стані, що загрожував його життю та потребував невідкладного хірургічного втручання, а після проведення операції самостійно забрала дитину з лікарні після чого дитина захворіла і дитину було примусово повернуто до лікарні. Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції не відповідає вимогам закону та матеріалам справи. Згідно ч.1 ст.170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 ч.1 ст.164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. За змістом цієї норми закону вбачається, що небехпека життю або здоров'ю дитини з боку батьків є постійною. Як вбачається зі справи, підставою позову про відібрання дитини є факт загрози її життю внаслідок непорозуміння відповідача (матері дитини) з медичними працівниками щодо становища здоров'я дитини, годування якої у зв'язку з тяжкими пологами відповідача здійснюється штучно спеціальними сумішами. Відповідач є матір'ю п'яти дітей, з яких крім [PERSON] [INFO] ще троє дітей: [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO] є малолітними, а також [PERSON] [INFO]. Разом з тим позивач не ставив питання щодо відібрання у відповідача вказаних малолітних дітей з тих підстав, що їх залишення у відповідача є небезпечним для їх життя, здоров'я і морального виховання. Отже відсутні підстави вважати, що поведінка відповідача до малолітнього [PERSON] [INFO] постійно є небезпечною для його життя та здоров'я. Задовольняючи частково позов, суд дійшов суперечливого висновку, що відповідачка не виконує своїх батьківських обовязків через розумову відсталість, тобто незалежну від неї причину, але умисно ухиляється від надання дитині медичної допомоги. Посилаючись на неможливість придбання штучних сумішів для вигодовування малолітнього [PERSON] [INFO] через відсутність коштів та на повторне захворювання дитини після того, як відповідач після операції самостійно забрала дитину з лікарні та відвезла її до дому, після чого дитина знов захворіла, на тяжкий стан дитини та повторну відмову відповідачки надати її лікарям для можливості її лікування, після чого дитину примусово було повернуто до лікарні для лікування від вже іншої хвороби, суд першої інстанції не врахував, що зазначені обставини не були предметом позовної заяви, і таким чином вийшов за межі позовних вимог. З огляду на це колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв'язку з неповним з'ясуванням обставин, що мають знаення для справи, то порушення норм процесувального та матеріального права. Враховуючи, що позивачем не доведено, що дії відповідача, які загрожували життю та здоров'ю малолітньої дитини [PERSON], є наслідком нехтування відповідачем своїми батьківськими обов'язками, відповідач виховує інших малолітних дітей, колегія суддів вважає, що в інтересах дитини [PERSON] в задоволенні позову про його відібрання у матері слід відмовити, у зв'язку з чим не підлягають задоволенню і позовні вимоги про стягнення аліментів. У зв'язку з викладеним і

Outcome: dismissed