Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-27 00:00:00

04 липня 2011 р. позивачка звернулася до суду з позовом, в якому вказала, що з 07.08.2009 р. по 31.01.2011 р. перебувала з відповідачем у трудових відносинах. За час роботи їй не надавалася чергова відпустка, дійсний робочий графік - робота без перерви з 07-00 до 23-00 год. у літнє і з 07-00 год. до 22-00 год. у зимовий час. не відповідав передбаченому договором, робота у надурочний час їй оплачена не була. Під час звільнення з нею у повному обсязі був проведений розрахунок - не виплачена компенсація за невикористану відпустку та оплата роботи у надурочний час, тому просить стягнути з відповідача 9\~386,74 грн. компенсації за відпустку і оплату за понаднормовий час та 5400 затримку по день фактичного розрахунку. У судовому засіданні позивачка позов підтримала, суду дала пояснення, аналогічні викладеному у позові. Доповнила, що з трудовим договором була ознайомлена, з приводу порушеного права звернулася до адвоката. Представник позивача позов та пояснення позивачки підтримала. Відповідач позов не визнав. Суду пояснив, що позивачка працювала за графіком, ходила у відпустку, про що є графік та накази. Розрахунок був проведений у повному обсязі. Магазин міг працювати після 17-00 год., однак в ньому тоді працювала його дружина та невістка. Представник відповідача позов не визнала. Пояснення відповідача підтримала. Доповнила, що позивачка не надала доказів роботи у надурочний час, пропустила строк звернення до суду з позовом про стягнення компенсації за відпустку. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], пояснили, що періодично заходили до магазину, де працювала позивачка, приблизно о 22-00 год., магазин був відчинений і працював. Свідок [PERSON] доповнив, що зі слів співмешканця позивачка вона не була у відпустці. Свідок [PERSON] пояснив, що на прохання позивачки він кілька разів заїжджав за нею приблизно о 23-00 год. у магазин і відвозив додому. Магазин працював. Також іноді він бачив вранці по дорозі до магазину. Позивачка поясняла, що не була у відпустці, працювала позмінно через кожні 10 днів. У судовому засіданні були вивчені інші докази: трудовий договір від 07.08.2009 р.; платіжні відомості про отримання позивачкою заробітної плати; накази про надання відпустки позивачці; заява позивачки про звільнення; наказ №2-к від 07.08.2009 р. і №4-к від 31.01.11.; табелі робочого часу; книга нарахування заробітної плати. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідків, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що між сторонами у справі 07 серпня 2009 р. був укладений безстроковий трудовій договір, згідно якого позивачка була прийнята на посаду продавця з часом роботи з 08-00 год. до 17-00 год., перерва з 12-00 год. до 13-00 год., відпустка 24 дні (а.с.7). Наказом №4-к від 31 січня 2011 р. позивачка була звільнена за власним бажанням (а.с.34,35). З пояснень позивачки, свідків [PERSON], [PERSON] вбачається, що в порушення ст.ст.74,83 КЗпП України позивачці не надавалася чергова відпустка та не була сплачена компенсація за неї під час звільнення. Разом з тим, згідно ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен дізнатися про порушення свого права. Про порушення свого права позивачка дізналася під час звільнення, тобто 31 січня 2011 р. Позивачка не надала доказів поважності пропуску звернення до суду, тому у задоволенні вимог про стягнення компенсації за невикористану відпустку суд відмовляє у звязку із пропуском строку звернення до суду. Суд не приймає до уваги надані відповідачем накази про надання позивачці відпусток, бо жоден з них не підписаний позивачкою. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на докази своїх вимог та заперечень. Суд вважає недостатніми надані позивачкою докази для стягнення суми за понаднормову працю, оскільки свідки з достатньою впевненістю та достовірністю не могли и певну періодичність роботи позивачки, графік роботи, час відпочинку тощо. За вказаних обставин суд позбавлений можливості вирахувати розмір оплати роботи позивачки у понадурочний час і відмовляє у задоволенні цих вимог.. Оскільки судом відмовлено у задоволенні вимог про стягнення з відповідача компенсації за невикористану відпустку та оплату роботи у понадурочний час, інших доказів порушення вимог ст.116 КЗпП України при розрахунку під час звільнення позивачкою не надано, у задоволенні вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку суд відмовляє за необґрунтованістю вимог,. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed