Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-07 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON], яким просили припинити право [PERSON] на ј частину квартири [ADDRESS], що у місті Львові, визнати право власності на припинену частку за позивачами по 1/12 частині квартири за кожним із позивачів, а також просять суд стягнути з них на користь [PERSON] суму вартості ј частини квартири [ADDRESS], що у місті Львові. Позовні вимоги обґрунтовують тим, що спірна квартира [ADDRESS], що у місті Львові на праві спільної сумісної власності належить позивачам та відповідачу. Дана квартира складається з двох житлових кімнат, загальною житловою площею 38,4 кв.м. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] були подружжям, від шлюбу мають дітей - позивачів [PERSON], [PERSON] Шлюб між ними розірвано 23.11.2002 року. Вказують, що частка відповідача у спірній квартирі є незначною і не може бути виділена в натурі, а спільне володіння та користування цією квартирою з відповідачем є неможливе. Зазначають, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача та членам його сім‘ї. Відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], яким просить суд припинити право власності [PERSON] на її частку у квартирі [ADDRESS], що у місті Львові, визнати за ним право власності на ј частину квартири, яка належить [PERSON] та виплатити [PERSON] грошову компенсацію вартості ј частини квартири. Зустрічна позовна заява обґрунтована тим, що спірна квартира отримана сторонами внаслідок приватизації, в цій квартирі [PERSON] народився та прожив більшу частину свого життя. Вказує, що відповідачка підписала договір оренди на спірну квартиру з своїми друзями, які її знищили, що призвело до подальшого звернення з позовом до орендарів про відшкодування вартості знищеного майна. Зазначає, що більше 12 років як розпалася їх сім‘я, нову він не створив, свого житла у нього немає, а також з весни 2010 року він почав амбулаторне лікування в неврологічному відділенні Ганноверського медичного інституту. У судовому засіданні представник позивачів за первісним позовом [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю з мотивів наведених у позовній заяві. Зустрічний позов заперечив, вказавши, що такий є безпідставний та необґрунтований. Представник відповідача за первісним позовом [PERSON] не визнала первісних позовних вимог, а зустрічні підтримала у повному обсязі, посилаючись на доводи, що наведені у зустрічній позовній заяві. Представник третьої особи ОКП ЛОР «БТІ та ЕО»у судове засідання не з’явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки не повідомляв. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності на підставі наявних доказів. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, всебічно та повно з’ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає до задоволення, а у задоволенні зустрічного позову слід відмовити з огляду на наступні мотиви. Як встановлено судом, [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS], що у місті Львові, це підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру від 16 червня 1994 року № 21596. Ця квартира складається з двох житлових кімнат, загальною житловою площею 38,4 кв.м., що вбачається із технічного паспорта на цю квартиру від 27.04.1994 р. (а.с.7,8) Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 23.11.2002 р., від шлюбу мають дітей - [PERSON] та [PERSON] (а.с.18-21). Висновком судової будівельно-технічної експертизи № 570 від 22.04.2011р. проведеної Львівським НДІСЕ на підставі ухвали суду від 25.01.2011р. визначено, що дійсна (ринкова) вартість квартири [ADDRESS], що у місті Львові становить 581 360,00 грн. (а.с.111-118). Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Частина 2 ст. 372 ЦК України передбачає, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Як вбачається із матеріалів справи, спірна квартира перебуває у спільній сумісній власності сторін а відтак, частка кожного з них становить по ј частині спірної квартири. Згідно із ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. З аналізу цієї норми закону вбачається, що кожна із підстав для припинення права на частку є самостійною підставою для припинення права на частку, а доведення всіх цих обставин законом не передбачено. Суд погоджується із доводами позивачів по первісному позову про те, що частка відповідача є незначною і не може бути виділена в натурі, оскільки як встановлено судом та не заперечується сторонами по справі, квартира [ADDRESS] є двохкімнатною, її загальна житлова плаща складає 38,4 кв.м. [PERSON] має право власності на ј частину цієї квартири. Як роз’яснив Пленум Верховного Суду України у своїй Постанові № 7 від 04 жовтня 1991 р. «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок»(із наступними змінами), судам належить мати на увазі, що, виділ частки в натурі можливий, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Житлова площа, яка припадає на частку відповідача [PERSON] становить 9,6 кв.м., що є меншим за мінімальну житлову площу встановлену законом на рівні 13,65 кв.м. (ст. 47 ЖК), а тому є незначною. Також така частка не може бути виділена [PERSON] в натурі, оскільки для цього необхідно виділити відокремлену частину квартири з самостійним виходом, чого неможливо здійснити із врахуванням розміру частки [PERSON] та технічних можливостей переобладнання квартири. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Спірна квартира є неподільною, оскільки її поділ по ј частині неможливий без втрати цільового призначення. Припинення шлюбних відносин між [PERSON] та [PERSON] ще у 2002р. та їх окреме проживання протягом тривалого часу свідчить про неможливість їх спільного проживання, а відповідно і спільного володіння майном. Ця обставина додатково підтверджується зверненням [PERSON] до правоохоронних органів з приводу неможливості користування квартирою, про що в матеріалах справи є належна відповідь Личаківського РВ ЛМУ ГМВС України у Львівській області (а.с.167). Тому, суд приходить до висновку, що володіння та користування квартирою №8 сторонами спільно є неможливим. Суд також погоджується із доводами позивачів по первісному позову про те, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача [PERSON] та членам його сім‘ї з огляду на наступне. Матеріалами справи стверджується та не заперечується сторонами, що [PERSON] є громадянином [PERSON] Республіки Німеччина та проживає там у м. Ганновер вже протягом тривалого часу і по даний час. Це зокрема вбачається із виданої ним довіреності на ім‘я [PERSON] від 30.01.2009р., яка посвідчена приватним нотаріусом ЛМНО [PERSON] (а.с.32) Відтак, припинення права власності на його частку, з врахуванням компенсації її ринкової вартості не завдасть істотної шкоди його інтересам, так як він набув громадянства іншої держави де і проживає на сьогоднішній день. Також суд зазначає, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам членів сім‘ї [PERSON], оскільки у своєму зустрічному позові він вказує, що нової сім‘ї після розлучення з [PERSON] не створив. А щодо його дітей від першого шлюбу із [PERSON], то задоволення первісного позову навпаки забезпечує їх можливість вільно та безперешкодно розпоряджатись своєю власністю –квартирою №8. У відповідності до ч. 2 ст. 365 ЦК України позивачі за первісним позовом внесли на депозитний рахунок суду вартість частки відповідача - 145 340 грн., про що в матеріалах справи є відповідна банківська квитанція (а.с.134). Тому, позовні вимоги за первісним позовом є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення у повному обсязі. Щодо зустрічного позову, то суд не знаходить підстав для його задоволення, з огляду на наступне. [PERSON] просить припинити право на частку [PERSON] при цьому не просить визнати за ним право власності на частки [PERSON] та [PERSON] У результаті задоволення зустрічного позову не буде досягнуто можливості спільного користування квартирою, так як з обставин справи вбачається, що [PERSON] та його діти [PERSON], [PERSON] перебувають у неприязних стосунках, свідченням цього є пред’явлення останніми позову до [PERSON] та його позову до них. Також, з пояснень представників сторін вбачається, що [PERSON] з моменту розлучення не проживає з дітьми, а такі проживають із матір‘ю. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 365 ЦК України суд не може прийняти рішення про припинення права на частку, якщо сторона попередньо не внесе на депозитний рахунок суду вартість цієї частки. Позивачу за зустрічним позовом [PERSON] була відома ринкова вартість квартири №8, оскільки його позов поданий одразу після визначення ринкової вартості квартири на підставі висновку судової будівельно-технічної експертизи № 570 від 22.04.2011р. Разом з тим, суду не надано доказів внесення ним коштів на депозитний рахунок суду. За таких обставин суд вважає, що зустрічний позов [PERSON] не підлягає до задоволення з огляду на відсутність для цього визначених законом підстав. З огляду на викладене, суд задовольняє первісний позов в повному обсязі та ухвалює рішення про припинення права [PERSON] на ј частину квартири [ADDRESS] ; визнання права власності на припинену частку за кожним із позивачів по 1/12 частині квартири ; стягнення з позивачів на користь відповідача 145 340 грн. вартості ј частини квартири, які внесені на депозитний рахунок суду. Також підлягають стягненню з відповідача на користь позивачів сплачені та документально підтверджені ними 120 грн. витрат на ІТЗ та 51 грн. судового збору, а всього на загальну суму 171 грн.

Outcome: approved