Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-02 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом, в якому позивач [PERSON] просить визнати за ним право власності на 2/5 частини не житлового приміщення, розташованого по вул.Котовського,268 в м.Балта Одеської області, а позивач [PERSON] просить визнати угоду купівлі-продажу 3/10 частини не житлового приміщення, укладену між нею та [PERSON], дійсною, такою, що відбулася, та визнати за нею право власності на 3/5 частини вище вказаного не житлового приміщення, із яких 3/10 частини раніше належали [PERSON], стверджуючи, що 24 квітня 2001 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] викупили в Одеській обласній колегії адвокатів приміщення юридичної консультації, розташоване по вул.Котовського,268 в м.Балта Одеської області. 23 травня 2001 року вище вказані співвласники не житлового приміщення продали його ? частину [PERSON]. В звязку з тим, що приміщення юридичної консультації старе, потребує капітального ремонту, позивачі вирішили побудувати нове приміщення на земельній ділянці, яка перейшла в їх постійне користування разом з старим приміщенням площею 309 м. кв. Рішенням виконкому Балтської міської ради Одеської області №232 від 26.08.2004 року позивачам було дозволено будівництво приміщення юридичної консультації на розі вулиць Котовського Ломоносова в м.Балта Одеської області, отримати дозвіл на виготовлення технічної документації в відділі архітектури, позивачами був підготовлений проект будівництва приміщення, узгоджений з відповідними службами району, і переданий до виконкому міської ради, але вище вказаний проект було втрачено. В 2011 році позивачами було завершене будівництво приміщення, вони почали використовувати його за призначенням, згідно технічного паспорту на нове приміщення [PERSON] має право на 2/5 його частини, [PERSON], [PERSON] мають право по 3/10 частини приміщення кожна, але отримати свідоцтво про право власності на нього вони не можуть по причині відсутності технічної документації, узгодженої з архітектурним відділом міста, та державного акту на земельну ділянку. Крім того, 24 липня 2011 року [PERSON]В уклала з відповідачем [PERSON] угоду купівлі-продажу належної останній 3/10 частини не житлового приміщення і сплатила відповідачу [PERSON] гроші у сумі 20000 грн., про що складена відповідна розписка, але оформити належним чином угоду купівлі-продажу у нотаріальній конторі неможливо по причині того, що вище вказане не житлове приміщення не введено в експлуатацію, а також тому, що у відповідача відсутній державний акт на земельну ділянку, на якій розташоване не житлове приміщення. Вказані обставини позбавили позивачів права володіти, користуватися, розпоряджатися належним і придбаним ними нерухомим майном. З цього приводу позивачі змушені звернутися до суду з позовом, надали суду заяви, в яких свої заявлені вимоги підтримали в повному обсязі, просять розглянути справу без їх участі. Представник Балтської міської ради, [PERSON] до судового засідання не зявилися, але надіслали на адресу суду заяви, в яких не заперечують проти задоволення позову, просять справу розглянути за їх відсутності у відповідності з вимогами законодавства України. Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 24 квітня 2001 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] викупили в Одеській обласній колегії адвокатів приміщення юридичної консультації, розташоване по вул.Котовського,268 в м.Балта Одеської області, 23.05.2001 року вище вказані співвласники не житлового приміщення продали його ? частину [PERSON], що підтверджується договором купівлі-продажу від 24.04.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Балтського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON], реєстр №929, договором купівлі-продажу від 23.05.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Балтського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON], реєстр №1183, в звязку з тим, що приміщення юридичної консультації було старим, потребувало капітального ремонту, позивачі побудували нове приміщення на земельній ділянці, яка перейшла в їх постійне користування разом з старим приміщенням площею 309 м. кв., рішенням виконкому Балтської міської ради Одеської області №232 від 26.08.2004 року позивачам було дозволено будівництво приміщення юридичної консультації на розі вулиць Котовського Ломоносова в м.Балта Одеської області та отримати дозвіл на виготовлення технічної документації в відділі архітектури, після завершення будівництва згідно технічного паспорту на нове приміщення [PERSON] має право на 2/5 його частини, [PERSON], [PERSON] мають право по 3/10 частини приміщення кожна, позивачами був підготовлений проект будівництва приміщення, узгоджений з відповідними службами району, і переданий до виконкому міської ради, але вище вказаний проект було втрачено, що позбавило забудовників права належним чином оформити свідоцтво про право власності на частини не житлового приміщення. 24 липня 2011 року позивач [PERSON]В уклала з відповідачем [PERSON] угоду купівлі-продажу належної останній 3/10 частини не житлового приміщення, розташованого по вул.Котовського,268 в м.Балта Одеської області, і сплатила відповідачу [PERSON] гроші у сумі 20000 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою, але оформити належним чином угоду купівлі-продажу 3/10 частини не житлового приміщення неможливо по причині того, що у сторін відсутня технічна документація, узгоджена з архітектурним відділом міста, та державний акт на земельну ділянку, на якій розташоване не житлове приміщення. Суд вважає, що угода купівлі-продажу 3/10 частини не житлового будинку відбулася, є дійсною, так як не суперечить вимогам закону, інтересам сторін, що позивач [PERSON] виконали всі умови угоди, сплатила [PERSON] за придбану частину приміщення грошові кошти, предметом угоди купівлі-продажу є нерухоме майно, а не земельна ділянка, що згідно ст.ст.210,640 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом, такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації, перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюються законом, але, на сьогоднішній день закону, який визначає вище вказаний перелік немає, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції, що за таких обставин у відповідності до ч.2 ст.220 ЦК України суд може визнати такий договір дійсним і у цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається, що позивачі [PERSON], [PERSON] є добросовісними набувачами і мають законне право володіти, користуватися, розпоряджатися вище вказаними частками збудованого і придбаного ними нерухомого майна. На підставі викладеного,

Outcome: approved