Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], третя особа Дніпропетровська районна державна нотаріальна контора, про встановлення факту проживання однією сімєю, визнання права власності на 1/2 частину домоволодіння та визнання свідоцтва про право на спадщину в 1/2 частині недійсним, в якому просив встановити факт його сумісного проживання однією сімєю з [PERSON] протягом з січня 2001 року до момента її смерті, яка настала 14 грудня 2006 року; визнати недійсним в 1/2 частині свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідчене Дніпропетровською районною державною нотаріальною конторою 04 березня 2008 року на імя відповідачки [PERSON] за реєстром №922, за якою право власності зареєстроване 16 квітня 2008 року Комунальним підприємством Дніпропетровського району Бюро технічної інвентаризаціїна домоволодіння №52 по вул. Леніна, в с. Кіровське, Дніпропетровського району Дніпропетровської області; визнати за ним право власності на 1/2 частину спірного домоволодіння в порядку, передбаченому ч.1 ст. 74 СК України. [PERSON] також звернулася до суду із позовом до [PERSON] та [PERSON]О.(після укладення шлюбу [PERSON]О.), треті особи: відділ ГІРФО Дніпропетровського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області, відділ ДВС Дніпропетровського РУЮ, про виселення, в якому просила усунути перешкоди в здійсненні права власності, виселивши з домоволодіння № 52 по вул. Леніна в смт Кіровське Дніпропетровського району Дніпропетровської області [PERSON] та [PERSON] ([PERSON]О.); зобов'язати Відділ ГІРФО Дніпропетровського РВ УМВС України в Дніпропетровський області зняти з реєстраційного обліку [PERSON] за адресою смт. Кіровське Дніпропетровського району Дніпропетровської області вул..Леніна, 52, а також просила притягнути відділ ДВС Дніпропетровського районного управління юстиції для відселення відповідачів із спірного домоволодіння. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засідані підтримали позовну заяву [PERSON] та просили задовольнити її у повному обсязі, а в задоволенні позову [PERSON]В, просили відмовити, вважаючи її позовні вимоги необгрунтованими. Відповідач [PERSON] за первісним позовом та позивач за її позовом, а також її представник [PERSON] в судовому засіданні позов [PERSON] підтримали та просили задовольнити його у повному обсязі, а позов [PERSON] не визнали та просили відмовити в його задоволенні, посилаючись на необгрунтованність позовних вимог [PERSON] Третя особа [PERSON] ([PERSON]О.) в судовому засіданні підтримала позов [PERSON], позов [PERSON] не визнала, посилаючись на те, що вона ніяких дій, які б призвели до порушення права власності чи володіння [PERSON] не вчиняла. Третя особа Відділ ГІРФО Дніпропетровського РВ ГУМВС України в Дніпропетровському районі Дніпропетровської області в судове засідання не зявився, надав листа з проханням слухати справу у їх відстуність. Третя особа Відділ ДВС Дніпропетровського районного управління юстиції в судове засідання не зявився, причини неявки не повідомив. Суд, заслухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 19 листопада 2007 року №16700529 [PERSON] належало на праві власності домоволодіння №52 по вул. Леніна в смт. Кіровське, Дніпропетровського району Дніпропетровської області на підставі договору купівліпродажу серії ВВА №750912 від 17 грудня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі №2635 (а.с. 41, 42). Згідно свідоцтва про смерть серії 1-КИ №114425 від 18 грудня 2006 року, виданого виконавчим комітетом Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області [PERSON] померла 14 грудня 2006 року (а.с. 31). Після її смерті в установлений законом шестимісячний строк [PERSON] звернулася до Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], що підтверджується відповідною заявою (а.с. 29) та 04 березня 2008 року [PERSON] державним нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на домовлодіння №52 по вул. Леніна в с. Кіровське Дніпропетровського району Дніпропетровської області (а.с.45). Проте, як вбачається із спадкової справи №188/2007 (а.с.28-54), до нотаріальної контори після смерті [PERSON], крім [PERSON], ніхто більше не звертався, про що також підтвердили сторони у судовому засіданні. Як вбачається з домової книги на будинок №52 по вул. Леніна в с.Кіровське Дніпропетровського району Дніпропетровської області в цьому будинку була зареєстрована [PERSON] з 24 січня 2004 року, а також зареєстровані [PERSON] з 31 січня 2005 року та [PERSON] з 11 серпня 2008 року (а.с. 68-70). Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. В судовому засіданні позивач за первісним позовом [PERSON] зазначив, що він проживав однією сімєю з [PERSON] із січня 2001 року до момента її смерті, вони вели спільне господарство, спільно харчувались, мали спільний бюджет, разом і за спільні кошти набували майно, піклувались один про одного. Спочатку вони проживали у квартирі [PERSON] за адресою м.Дніпропетровськ по вул. Янтарній. У 2003 році ними було прийнято рішення про придбання приватного будинку у с. Кіровському, для цього вони продали квартири, які належали кожному із них на праві приватної власності. Після чого купили окремі квартири дітям, а собі за сумісні кошти придбали спірне домоволодіння. Договір купівлі-продажу був оформлений на імя [PERSON] Проте ці вимоги суд вважає необгрунтованими, оскільки доказів на підтвердження викладених доводів ні [PERSON], а ні його представник не надали. Так, відповідно до довору купівлі-продажу квартири від 20 червня 2003 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], згідно якого [PERSON] продала, а [PERSON] купив квартиру [ADDRESS], проте в цьому договору нічого не зазначено про [PERSON] (а.с. 138). Крім того, відповідно до договору міни квартир від 27 червня 2003 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] із [PERSON] обміняли безоплатно квартиру №37 в будинку №83 корп. 1 по вул. Калиновій в м. Дніпропетровську, яка належала [PERSON] та [PERSON] на квартиру [ADDRESS], яка належала [PERSON] (а.с. 121). У звязку з чим вимоги [PERSON] про те, що він із [PERSON] спільно продали своє майно суд вважає необгрунтованими. Також, як вбачається з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 19 листопада 2007 року №16700529 та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 29 грудня 2003 року №2473267 (а.с. 41, 42) домоволодіння №52 по вул. Леніна в с. Кіровське Дніпропетровського району Дніпропетровської області належало на праві власності [PERSON], але позивач [PERSON] в цих документах як співвласник спірного домовлодіння не зазначений. А відповідно до довіренності від 01 грудня 2006 року, посвідченої державним нотаріусом [PERSON] та зареєстрованої в реєстрі за №1-12269 [PERSON] уповноважила [PERSON] розпоряджатися всім своїм майном, крім автотранспорту, ця довіренність була підписана [PERSON] на дому в с. Кіровське, вул. Леніна, 52 Дніпропетровського району Дніпропетровської області (а.с. 193), а 14 грудня 2006 року [PERSON] померла. Також, як було зазначено вище та підтверджується сторонами, [PERSON] зареєстрований в спірному домоволодінні з 31 січня 2005 року, а цей будинок був придбаний [PERSON] 17 грудня 2003 року, тобто до сумісного проживання із [PERSON], а тому вимоги позивача [PERSON] про те, що він спільно із [PERSON] придбали спірне домовлодіння в період фактичних шлюбних відносин суд вважає необгрунтованими. В судовому засіданні був допитаний свідок [PERSON], але до його пояснень суд відноситься критично, оскільки, як було встановлено в судовому засіданні він із [PERSON] знаходиться у дружніх стосунках, а також спільно займаються підприємницькою діяльністю за місцем проживання [PERSON], тобто в спірному домоволодінні, а також його пояснення нічим обєктивно не підтверджуються. Також позивачем [PERSON] було надано в судовому засіданні письмові пояснення [PERSON] та [PERSON], які засвідчені нотаріально, але ці пояснення суд не приймає до уваги, оскільки вказані громадяни не попереджувалися судом про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань та відмову від дачі показазь за ст. 384, 385 КК України, а нотаріус лише засвідчив справжність підпису цих осіб. Що стосується позовних вимог [PERSON] про встановлення факту спільного проживання однією сімєю із [PERSON], суд вважає необгрунтованим, оскільки як було встановлено в судовому засідання [PERSON] та [PERSON] дійсно були знайомі та періодично зустрічалися, а сам [PERSON] почав проживати спільно із [PERSON] з січня 2005 року, про що також зазначили свідки [PERSON]Ю та [PERSON] Крім того, позивачем в судовому засіданні було представлено довідку за підписом депутата селищної ради [PERSON] про те, що [PERSON] проживає в спірному домоволодінні з червня 2003 року, суд не приймає її до уваги, оскільки, як зазначалося вище [PERSON] купила вказане домоволодіння 17 грудня 2003 року, а також вказана довідка не містить дати їх виготовлення (а.с.229). Також у судовому засіданні встановлено, що [PERSON] тяжко хворіла, у звязку з чим [PERSON] неодноразово укладала кредитні договори, договори безпроцентної позики та отримувала грошові кошти, які витрачалися на лікування [PERSON], а після смерті [PERSON] відповідач [PERSON] отримала від ТОВ МЕТПРОМгрошову допомогу на поховання [PERSON] (а.с.123, 125, 177, 188). Відповідно до ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі свої вимог і заперечень, проте позивач [PERSON] та його представник інших доказів на підтвердження своїх вимог не надали, у звязку з чим суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] не можуть бути задоволені, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити. Що стосується позову [PERSON] то суд приходить до наступного. Так, судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії 1-КИ №114425 від 18 грудня 2006 року, виданого виконавчим комітетом Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області [PERSON] померла 14 грудня 2006 року (а.с. 31). Після її смерті в установлений законом шестимісячний строк [PERSON] звернулася до Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], що підтверджується відповідною заявою (а.с. 29) та 04 березня 2008 року [PERSON] державним нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на домовлодіння №52 по вул. Леніна в с. Кіровське Дніпропетровського району Дніпропетровської області (а.с.45), та 16 квітня 2008 року Комунальним підприємством Дніпропетровського району Бюро технічної інвентаризаціїза нею зареєстровано право власності на спірне домоволодіння. Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку, площею 0,1456 га, що розташована по вул. Леніна, 52 в с. Кіровське Дніпропетровського району Дніпропетровської області від 11 грудня 2009 року , зазначена земельна ділянка належить на праві власності [PERSON] (а.с.196). Як було зазначено вище, в спірному домовлодінні зареєстрований та проживає відповідач [PERSON] та [PERSON] ([PERSON]О.). Відповідно до ст.ст. 41, 47 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Як було встановлено в судовому засіданні, відповідач [PERSON] заперечує право власності [PERSON] на спірне домоволодіння, крім того він також за місцем розташування спірного домоволодіння займається підприємницькою діяльністю та ним здійснюється продаж пластикових труб, ремонт електронасосів тощо, при цьому, останній використовує будинок та територію домоволодіння в своїй підприємницькій діяльності без згоди власника домоволодіння, тобто [PERSON], а також відповідачі без дозволу власника домоволодіння почали самовільно перебудову літньої кухні, що розташована на території спірного домовлодіння, чим порушуються права [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а згідно ст. 320 ЦК України власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. А згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей, а згідно ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Проте [PERSON] не є членом сімї [PERSON], не є власником спірного домоволодіння, а також [PERSON] та його дружина [PERSON] ([PERSON]О.) мають у своїй власності, кожен окремо, нерухоме майно, тобто квартиру і будинок відповідно, про що вони зазначали у судовому засіданні, крім того вони користуються спірним домоволодінням без відповідної правової підстави. На підставі викладеного суд вважає вимоги [PERSON] обгрунтованими та підлягаючими до задоволення частково. Що стосується вимог позовної заяви [PERSON] про притягнення відділу ДВС України для відселення відповідачів, суд вважає їх необгрунтованими, оскільки зазначений відділ виконує свої повноваження відповідно до Закону України Про виконавче провадження, та ним відкривається виконавче провадження після набрання законної сили відповідним судовим рішенням. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, понесених позивачкою [PERSON] На підставі вищезазначеного, та

Outcome: partial