Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду 10.08.2008 року з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частини земельної ділянки в порядку спадкування. Уточнивши позовні вимоги, 25.01.2011 року, представник позивача просить суд визнати недійсними свідоцтво про право на спадщину за законом, видане [PERSON], 21.09.2001 р., Третьою [PERSON] державною нотаріальною конторою, реєстровий № 1-2263, в частині спадкування нею 1/2 частини майна померлого [PERSON], рішення [PERSON] міської ради № 372-ХХІV від 26.07.2002 р. Про затвердження проекту відведення та передачу у приватну власність земельної ділянки площею 0, 0960 га гр. [PERSON], за адресою: м. Одеса, вул. Бригадна, 129, для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівельв частині передання [PERSON] у приватну власність 1/2 частини (площею 0,0480 га) земельної ділянки площею 0, 0960 га по вулиці Бригадній, 129 в м. Одесі, державний акт на право приватної власності на землю, виданий 29.08.2002 р. на імя [PERSON] і зареєстрований за № 1814/7248, договір дарування земельної ділянки, укладений 08.10.2002 р. між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] і посвідчений державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори [PERSON], реєстровий № 1-3487, в частині дарування [PERSON], [PERSON] 1/2 частини (площею 0,0480 га) земельної ділянки площею 0, 0960 га по вулиці Бригадній, 129 в м. Одесі, державні акти на право приватної власності на землю, видані 01.11.2002 р. на імя [PERSON], [PERSON] і зареєстровані за №№ 1946/7424, 1947/7425 відповідно, скасувати записи про державну реєстрацію цих державних актів, визнати за позивачем в порядку спадкування за заповітом право власності на 1/2 частину (площею 0,0480 га) земельної ділянки площею 0,0960 га, яка розташована по вулиці Бригадній, 129 в м. Одесі, розділити земельну ділянку площею 0, 0960 га по вулиці Бригадній, 129 в м. Одесі за висновком судової будівельно-технічної експертизи № 144 від 28.04.2007 р., виділивши позивачу 1/2 частину земельної ділянки (площею 0, 0480 га) в таких межах: 39 м2 - частка ділянки загального користування в таких межах: від лівої бокової межі (з сусідньої ділянкою № 127) з відступом 4,0 м від вуличного розмежувального забору на кут двохповерхового будинку за ламаною з довжинами відрізків 4,36 + 6,16 + 5,24 м; вздовж зовнішньої стіни двохповерхового будинку довжиною 5,35 м і далі за лінією продовження довжиною 2 м; поворот праворуч до межі з ділянкою № 131 довжиною 2,6 м; 441 м2 - ділянка особистого користування, прилегла до правої бокової межі, в наступних межах: від задньої межі з відступом 23,45 м від правої межі в бік ділянки № 131 довжиною 6,3 м; поворот ліворуч довжиною 3 м; поворот праворуч в бік ділянки загального користування довжиною 11,76 м з відступом 2 м від двохповерхової будівлі, стягнути судові витрати, повязані із зверненням до суду. В обґрунтування позовних вимог представник позивача в позові посилається на те, що 13 лютого 1976 року померла [PERSON], а 12 травня 1976 року помер [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на збудований на сто відсотків, але не зданий в експлуатацію житловий будинок з надвірними спорудами, розташований на земельній ділянці по вул. Бригадній, 129 в м. Одесі. На момент відкриття спадщини спадкоємцями першої черги за законом були діти [PERSON] [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] У встановлений законом термін [PERSON] поряд з [PERSON] та [PERSON] прийняла спадщину шляхом фактичного вступу в управління та користування спадковим майном. В 1994 році померла [PERSON] Спадщина після її смерті спадкоємцями першої черги прийнята не була, в зв'язку з чим її частка у спадковому майні [PERSON] перейшла до [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах, так як [PERSON] подала заяву про те, що вона вважає себе спадщину не прийнявшою і відмовляється від отримання свідоцтва про право на спадщину. [PERSON], як одна зі спадкоємиць, що прийняла поряд з [PERSON] спадщину, набула права на 1/2 його частину. 17.09.2007 року [PERSON] померла, залишивши після себе заповіт, яким заповіла позивачу будинковолодіння та земельну ділянку по вул. Бригадній, 129. Позивач спадщину прийняла, звернувшись із заявою до Сьомої одеської державної нотаріальної контори. Вважає, що в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] до неї перейшло право власності на 1/2 частину (площею 0,0480 га) земельної ділянки площею 0,0960 га, яка розташована по вул. Бригадній, 129 в м. Одесі. Представник позивача у судове засідання не зявився, звернувся до суду з заявою, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив справу розглянути у відсутності представника [PERSON] Відповідачі [PERSON], [PERSON] та їх представник у судове засідання не зявилися, в раніше даних по справі поясненнях позов не визнали з посиланням на те, що [PERSON] після смерті батьків спадщину не прийняла, оскільки не мешкала в спадковому будинку та не претендувала на нього, а лише користувалася частиною земельної ділянки та деякими господарськими спорудами. Крім того, на думку відповідачів, після смерті [PERSON] спадщина відкрилася лише на житловий будинок, а спірна земельна ділянка була передана [PERSON] міською радою особисто [PERSON] в порядку безоплатної передачі за нормами Земельного кодексу України. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, до канцелярії суду надійшла її заява про визнання позовних вимог та розгляд справи за її відсутністю. Представник відповідача [PERSON] міської ради у судове засідання не зявився, повідомлявся у встановленому порядку про час та місце судового розгляду, але про причини неявки суд не сповістив. Представник третьої особи Третьої одеської державної нотаріальної контори у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду заяву з проханням розглядати справу у їх відсутність, розгляд справи залишив на розсуд суду. Розглянувши матеріали справи, дослідивши всі докази по справі у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 13 лютого 1976 року померла [PERSON]. 12 травня 1976 року помер [PERSON] (свідоцтво про смерть від 13.05.1976 року, актовий запис №3784) та після його смерті відкрилася спадщина на збудований на сто відсотків, але не зданий в експлуатацію житловий будинок з надвірними спорудами, розташований на земельній ділянці по вул. Бригадній, 129 в м. Одесі, відведеній для будівництва та обслуговування вказаного житлового будинку, який належав [PERSON] на підставі договору на право будівництва будинку та безстрокового користування земельною ділянкою, посвідченого Першою одеською державною нотаріальною конторою 14 лютого 1950 року, реєстровий № 9282 (а.с. 67). У судовому засіданні встановлено, що на момент відкриття спадщини спадкоємцями першої черги за законом були діти [PERSON] [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відповідно до вимог ст. 549 ЦК Української РСР (у ред. 1963 р., чинній на момент існування спірних правовідносин) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном чи подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Як вбачається з матеріалів справи, а також не оспорюється відповідачами, [PERSON] з 1976 року користувалася частиною земельної ділянки та деякими господарськими спорудами, побудувала будинок літнього типу, розводила тварин, частково сплачувала витрати за комунальні послуги та користування земельною ділянкою, що підтверджує факт, що [PERSON] у встановлений законом строк разом з [PERSON] та [PERSON] прийняла спадщину шляхом фактичного вступу в управління та користування спадковим майном. В 1994 році померла [PERSON] та після її смерті спадщина спадкоємцями першої черги прийнята не була, в зв'язку з чим її частка у спадковому майні [PERSON] перейшла до [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах. З матеріалів справи вбачається, що з 1976 по 2001 роки [PERSON] та [PERSON] володіли та користувалися спадковим майном сумісно, за видачею свідоцтва про право на спадщину за законом ніхто з них до 2001 року не звертався. З матеріалів спадкової справи, заведеної Третьою одеською державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON], вбачається, що 12 січня 2001 року [PERSON] звернулася до Третьої одеської державної нотаріальної контори з заявою, в якій зазначила, що вона вважає себе спадщину не прийнявшою і відмовляється від отримання свідоцтва про право на спадщину (Том № 1 а.с. 64 ). За своїм змістом така заява [PERSON] не є відмовою від спадщини в розумінні ст. 553 ЦК Української РСР 1963 року, оскільки відмові від спадщини має передувати її прийняття особою, що відмовляється від спадщини. [PERSON] спадщину [PERSON] не приймала. Враховуючи викладені обставини, суд доходить висновку, що [PERSON] як одна зі спадкоємиць, прийнявша поряд з [PERSON] спадщину, набула права на 1/2 її частину. 12 січня 2001 року [PERSON] подала до Третьої одеської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, зазначивши, що крім неї інших спадкоємців немає, при цьому приховав від державного нотаріуса той факт, що крім неї існує ще один спадкоємець після смерті [PERSON] ( Том № 1 а.с. 59). На підставі поданої [PERSON] заяви 21 вересня 2001 року останній було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на збудований на сто відсотків, але не зданий в експлуатацію житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по вул. Бригадній, 129 в м. Одесі. В свідоцтві також зазначено, що до нього приєднується договір на право будівництва та безстрокового користування земельною ділянкою від 14 лютого 1950 року та усі права та обов'язки за ним приймає на себе [PERSON] (Том № 1 а.с. 73 ). Видачею такого свідоцтва були порушені права [PERSON] як спадкоємиці [PERSON], оскільки останнє видано без врахування їй частки у спадковому майні. За таких обставин суд доходить висновку, що свідоцтво про право на спадщину за законом від 21 вересня 2001 року, реєстровий № 1-2263 має бути визнано частково недійсним. З наявних у матеріалах справи доказів (викопіровок [PERSON] МБТІ від 17.05.1973 р., від 26.06.2001 р. та висновків експертизи від 05.08.2003 року та від 28.04.2007 року) вбачається, що [PERSON] разом зі своєю родиною користувався ще додатковою земельною ділянкою площею 360 м2, що відбувалося протягом тривалого часу. З урахуванням цієї обставини рішенням [PERSON] міської ради № 372-ХХІV від 26 липня 2002 року у власність [PERSON] було передано саме земельну ділянку площею 0,0960 га. Суд вважає, що оскільки правовою підставою рішення про передачу земельної ділянки у приватну власність [PERSON] були спадкові права щодо спірної земельної ділянки, які поряд з [PERSON] належали і [PERSON], [PERSON] мала право на 1/2 частину переданої у власність земельної ділянки. Відповідно до ст. ст. 548, 549 ЦК УРСР 1963 року [PERSON] і [PERSON] набули права на спадкове майно з моменту відкриття спадщини, тобто з 12.05.1976 р. Взаємні права і обовязки [PERSON] та [PERSON] щодо спірної земельної ділянки не можуть визначатися чинним ЗК України, оскільки правовідносини між ними виникли до введення його норм в дію. Прийняття спадщини слугувало підставою для набуття [PERSON] та [PERSON] права на земельну ділянку. В подальшому це право рішенням [PERSON] міської ради було закріплено лише за [PERSON] без врахування спадкової частки [PERSON] При таких обставинах суд вважає, що вищезазначене рішення [PERSON] міської ради в частині передання [PERSON] у приватну власність належної [PERSON] частки земельної ділянки недійсне, а відповідно недійсні державний акт на право приватної власності на землю [PERSON], договір дарування земельної ділянки від 08 жовтня 2002 року, державні акти на право приватної власності на землю [PERSON] та [PERSON] У судовому засіданні встановлено, що 17 вересня 2007 року померла [PERSON], 11 червня 2008 року померла [PERSON] (Том № 3 а.с. 32, Том № 2 а.с. 214 ). 9 лютого 2004 року [PERSON] складений заповіт, за яким вона заповіла [PERSON] будинковолодіння з надвірними спорудами та земельну ділянку, що розташовані за адресою м. Одеса, вул. Бригадна, буд. № 129. Заповіт посвідчений [PERSON], приватним нотаріусом одеського міського нотаріального округу 9 лютого 2004 року та зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за № 932 (Том № 3 а.с. 11 ). Позивач [PERSON] своєчасно звернулась до органів нотаріату із заявою про прийняття спадщини, що підтверджується матеріалами спадкової справи, заведеної Сьомою одеською державною конторою після смерті [PERSON] (Том № 3 а.с. 12 ). Також до органів нотаріату звернувся [PERSON], який доводився чоловіком померлій [PERSON], надавши заяву про відмову від обовязкової частки у спадщині, на яку він мав право як непрацездатний вдівець. 2 січня 2010 року [PERSON] помер (Том № 3 а.с. 13, 61 ). Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У відповідності до ст. 1236 ЦК України заповідач має право скласти заповіт щодо всієї спадщини або її частини. Згідно з вимогами ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. За правилами до ст. 1241 ЦК України непрацездатний вдівець спадкує не залежно від змісту заповіту, половину частки, яка б належала йому у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитись від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України. Заява про відмову від спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. За таких обставин суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину (площею 0,0480 га) земельної ділянки площею 0,0960 га, яка розташована по вул. Бригадній, 129 в м. Одесі. Висновком судової будівельно-технічної експертизи № 144 від 28 квітня 2007 року визначений варіант поділу вказаної земельної ділянки, що є найбільш доцільним і у повній мірі задовольняє інтереси сторін (Том № 2 а.с. 46-48 ). У зв`язку з розглядом справи позивач сплатив судовий збір у розмірі 1700,00 грн., витрати на інформаційне-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 30 грн. та витрати на проведення судових будівельно-технічних експертиз у загальному розмірі 1227,84 грн. В силу ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Суд вважає, що судові витрати, які поніс позивач, мають бути відшкодовані позивачу за рахунок відповідачів у сумі 2\~957, 84 грн. (1700 + 30 + 1227,84 = 2957,84). На підставі викладеного та

Outcome: approved