Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-20 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, вимоги якого було уточнено під час розгляду справи, до ТОВ «Народна програма соціальної допомоги» про захист прав споживача, а саме стягнення неустойки в сумі 51560 грн. за період з 22.07.2010 року по 13.04.2011 року. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що 02.07.2010 року вона уклала з відповідачем договір про надання послуг № 195/н, відповідно до умов якого внесла комісійну плату в сумі 20000 грн. 14.07.2010 року вона звернулась до відповідача з заявою про розірвання договору та повернення комісійного платежу, в чому листом від 03.08.2010 року відповідач їй відмовив. Вказана обставина змусила позивачку звернутись до суду з позовом за захистом своїх прав. 07.12.2010 року Деснянський районний суд м.Києва ухвалив заочне рішення, яким задовольнив позовні вимоги в повному обсязі, визнав розірваним з 02.07.2010 року укладений договір, а також стягнув з ТОВ «Народна програма соціальної допомоги» 20000 грн. платежу, 1240 грн. неустойки, 5000 грн. у відшкодування моральної шкоди, 1100 грн. витрат на правову допомогу та 120 грн. витрат на ІТЗ. Посилаючись на викладене, а також на те, що розмір пені при розгляді справи було нею помилково невірно обраховано, позивач просить стягнути з відповідача неустойку за період з 22.07.2010 року по 13.04.2011 року в повному обсязі згідно вірного на даний час розрахунку, за вирахуванням розміру пені, стягнутої за рішенням суду від 07.12.2010 року. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 21.03.2012 року провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення неустойки за період з 22.07.2010 року по 15.09.2010 року закрито на підставі п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали і просили про їх задоволення в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала. При цьому вказала, що взаємовідносини відповідача з позивачкою не підпадають під визначення «споживчий кредит» і не відносяться до сфери правового регулювання ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів», оскільки ТОВ не здійснює діяльності по кредитуванню, перераховані позивачкою кошти не є відсотками за користування кредитом, а платою за послуги товариства. Крім того, згідно з умовами договору, придбання об»єктів нерухомого майна і транспортних засобів для учасників запровадженої товариством програми здійснюється не за рахунок наданого ТОВ кредиту, а за рахунок акумулювання і розподілу внесків всіх учасників програми. Також, представник відповідача вказала на те, що з моменту набрання законної сили рішення суду від 07.12.2010 року взаємовідносини між сторонами припинені, а тому відсутні правові підстави для стягнення неустойки з відповідача після набрання попереднім рішенням законної сили. Крім того, представник відповідача просила про застосування строку позовної давності. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оглянувши матеріали цивільної справи № 2-9324/2010 р. за позовом [PERSON] до ТОВ «Народна програма соціальної допомоги» про захист прав споживача, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні і вбачається з матеріалів справи, 02.07.2010 року між [PERSON] та ТОВ «Народна програма соціальної допомоги» було укладено договір № 195/н, згідно якого відповідач зобов»язався надати позивачці послуги, спрямовані на придбання транспортного засобу/об»єкту нерухомості орієнтовною вартістю 400000 грн. (а.с.6). На виконання зобов»язань за договором, позивачка здійснила комісійну оплату в сумі 20000 грн на рахунок відповідача (а.с.10). 14.07.2010 року [PERSON] звернулась до ТОВ «Народна програма соціальної допомоги» з заявою про розірвання вказаного договору та повернення внесених коштів (а.с.11). 02.08.2010 року листом відповідача позивачці було повідомлено, що укладений договір має виконуватись в інтересах позивачки та інших учасників програми (а.с.12). 15.09.2010 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача про захист прав споживачів, в якому просила розірвати з 02.07.2010 року укладений договір, а також стягнути з ТОВ «Народна програма соціальної допомоги» 20000 грн. платежу, 1240 грн. неустойки за 62 дні по 15.09.2010 року, 5000 грн. у відшкодування моральної шкоди, 1100 грн. витрат на правову допомогу та 120 грн. витрат на ІТЗ (а.с.2-6, ц/с № 2-9324/2010 р.). Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 07.12.2010 року, яке набрало законної сили 18.12.2010 року, позовні вимоги [PERSON] задоволено в повному обсязі (а.с.49-50, ц/с № 2-9324/2010 р.). Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 21.03.2012 року провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення неустойки за період з 22.07.2010 року по 15.09.2010 року закрито на підставі п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України. Таким чином, розгляду підлягають вимоги позивачки за період з 16.09.2010 року по 13.04.2011 року. Позовні вимоги [PERSON] за період з 16.09.2010 року по 17.12.2010 року суд вважає обгрунтованими, виходячи з наступного. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як вбачається з рішення суду від 07.12.2010 року, яке набрало законної сили, судом визнано право позивачки на отримання неустойки, а тому не приймає до уваги заперечення представника відповідача в цій частині і також визнає за позивачкою право на отримання неустойки за вказаний період. Однак, при постановленні рішення суд враховує, що відповідно до ст.ст.256, 257 ЦК України, строк спеціальної позовної давності, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про стягнення неустойки (штрафу, пені), встановлено тривалістю в один рік. Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як вбачається з даної позовної заяви, позивачка звернулась до суду з позовом 29.09.2011 року, тобто з пропуском строку позовної давності. При цьому суд враховує і те, що позивачка раніше зверталась з аналогічним позовом, висуваючи вимоги про стягнення неустойки по 15.09.2010 року, під час розгляду справи правом збільшення позовних вимог не скористалась, а тому пропустила строк позовної давності за вищевказаний період без поважних причин. Тому, суд вважає необхідним задовольнити вимоги позивачки про стягнення неустойки за період з 30.09.2010 року по 17.12.2010 року в розмірі 15400 грн. (200 грн. розмір неустойки за 1 день х 77 днів = 15400 грн.), а позовні вимоги за період з 16.09.2010 року по 29.09.2010 року задоволенню не підлягають з підстав пропуску строку позовної давності. Що стосується вимог [PERSON] про стягнення неустойки за період з 18.12.2010 року по 13.04.2010 року, то суд не знаходить підстав для їх задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ч.2 ст.653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. Згідно ч.3 ст.653 ЦК України, у разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Оскільки договір між сторонами було розірвано рішенням суду від 07.12.2010 року, яке набрало законної сили 18.12.2010 року, то правовідносини між сторонами були припинені з цього моменту, а відповідно і припинили своє існування підстави для обрахування неустойки, а тому позовні вимоги в цій частині є необгрунтованими. Оскільки суд частково задовольняє позовні вимоги, то відповідно до положень ст.88 ЦПК України, стягує з відповідача судовий збір на користь держави пропорційно до задоволених вимог у розмірі 154 грн. Також, стягненню з відповідача на користь позивачки підлягають понесені нею витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial