Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-11 00:00:00

14.02.2011 року [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення з боргової суми індексу інфляції та 3 % річних за весь період затримки виконання зобовязання. Рішенням суду у задоволенні позову було відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення суду і ухвалити нове про задоволення позовних вимог, оскільки суд неправомірно застосував строки позовної давності і не застосував ст.625 ЦК України. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасника судового розгляду, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 22.04.2002 року був задоволений позов [PERSON] про стягнення з [PERSON] на його користь 15966,60 грн боргу за договором позики, який повинен був виконаний до 01.01.2002 року. Через ухилення [PERSON] від виконання зобовязання, вказане рішення суду було виконане ДВС лише 20.08.2008 року. [PERSON], в межах трирічного строку позовної давності, звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення з боргової суми індексу інфляції та 3 % річних за весь період затримки виконання зобовязання, т.т. з 01.01.2002 року по 20.08.2008 року, що становить15007,38 грн. Відповідач позов не визнав і просив застосувати строк спеціальної позовної давності в один рік, передбачений п.1 ч.2 ст.258 ЦК України. Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції погодився з відповідачем про необхідність застосування строку позовної давності, а також вказав, що вимоги не можуть бути задоволені, так як грошове зобовязання за договором позики було в іноземній валюті, що позбавляє можливості застосувати ст.625 ЦК України до вказаних правовідносин. Проте такі висновки суду суперечать як обставинам справи, так і нормам матеріального права. Ст.1050 ЦК України передбачає обовязок позичальника сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України якщо він своєчасно не повернув суму. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України грошова сума за прострочення виконання зобовязання складається з індексу інфляції на суму боргу за весь час прострочення та 3 % річних від простроченої суми. Як підтверджено рішенням суду від 22.04.2002 року (а.с.4) і постановою державного виконавця про закінчення виконавчого провадження (а.с.9), позичальник [PERSON] не повернув борг у строк, передбачений договором позики до 01.01.2002 року, і примусове виконання зобовязання було завершене лише 20.08.2008 року. Таким чином, затримка виконання зобовязання становить період з 01.01.2002 року по 20.08.2008 року і грошова сума за прострочення виконання, з урахуванням встановлених індексів інфляції та наданого розрахунку, становить 15007,38 грн. Доводи відповідача про те, що суди не нараховують індекс інфляції на суму боргу і 3 % річних за весь час прострочення якщо боргові зобовязання брались в іноземній валюті, не ґрунтуються на законі. Сума боргу визначена рішенням суду від 22.04.2002 року в національній валюті і саме ця сума береться для розрахунку грошової суми за прострочення виконання зобовязання. Не заслуговують на увагу також посилання [PERSON] на застосування річного строку позовної давності відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, так як вказана норма стосується стягнення неустойки (штрафу, пені), а ч.2 ст.625, ст.1050 ЦК України передбачають стягнення грошової суми за прострочення грошового зобовязання. Оскільки вказаним обставинам суд першої інстанції не дав належної правової оцінки, то рішення суду є незаконним, воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог. Відповідно до ст.88 підлягають розподілу судові витрати.

Outcome: approved