Jurisdiction: civil
Date: 2011-08-21 00:00:00

Позивачка [PERSON] пред'явила до суду позов до відповідача [PERSON] про стягнення грошових коштів у розмірі 40000 гривень, покликаючись на те, що, маючи на меті укладення договору купівлі-продажу житлового будинку по вул. Колійовій у м. Козовій Тернопільської області, 25 жовтня 2007 року передала відповідачу 4000 гривень, а 30 жовтня 2007 року ще 36000 гривень, що підтверджується письмовими розписками [PERSON] Натомість він зобов'язався продати їй та виготовити в десятиденний строк необхідні документи для передачі будинку у її, позивачки, власність. Таким чином вони фактично уклали попередній договір купівлі-прожажу будинку, однак з вини відповідача власне договір купівлі-продажу укладеним не був, оскільки [PERSON] без її відому продав будинок іншим особам. Сплачені в рахунок оплати вартості будинку кошти їй не повернув. З цих підстав, вважає, що, крім суми сплачених коштів, до стягнення в її користь із [PERSON] підлягає така ж сума (40000 гривень) штрафних санкцій за порушення попереднього договору. Також діями відповідача їй заподіяно й значної моральної шкоди, що полягає в душевних і моральних стражданнях, порушенні звичного ритму життя, сімейних негараздах, погіршенні стану її здоров'я. Розмір заподіяних їй моральних страждань оцінює у 52000 гривень. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала з викладених у позовній заяві мотивів і просить задоволити в повному обсязі. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з'явився, не повідомивши про причини неявки. Заяви про розгляд справи за його відсутності не подавав. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивачка не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: Як слідує з викладених у позовній заяві обставин та пояснень позивачки [PERSON] в судовому засіданні, між нею та відповідачем [PERSON] у жовтні 2007 року досягнуто усної домовленості щодо продажу будинку по вул. Колійовій у м. Козовій Тернопільської області, з метою купівлі якого [PERSON] сплатила [PERSON] 40000 гривень (двома платежами 4000 гривень 25 жовтня 2007 року та 36000 гривень 30 жовтня 2007 року). Факт сплати позивачкою коштів у зазначених розмірах в рахунок вартості вказаного помешкання підтверджується письмовими розписками [PERSON] від 25 жовтня 2007 року та 30 жовтня 2007 року про їх отримання. Крім цього, 30 жовтня 2007 року [PERSON] написав ще одну письмову розписку, зі змісту якої встановлено, що він зобов'язався продати [PERSON] будинок у м. Козовій Тернопільської області, для чого у 10-денний строк виготовити необхідні для передачі будинку у власність позивачки документи. Як установлено в судовому засіданні, договір купівлі-продажу вказаного будинку між сторонами не відбувся, оскільки [PERSON], без відому [PERSON], відчужив його іншим особам. При цьому кошти в розмірі 40000 гривень, сплачені позивачкою в рахунок оплати вартості будинку, відповідач їй не повернув. Зазначені обставини повністю підтверджені постановою про відмову в порушенні кримінальної справи від 05 січня 2008 року, якою, зокрема, встановлено, що [PERSON] дійсно у 2007 році отримав від [PERSON] 40000 гривень на підставі їх домовленості про укладення договору купівлі-продажу будинку по вул. Колійовій у м. Козовій Тернопільської області, однак будинок був відчужений іншим особам. Отримані від [PERSON] кошти [PERSON] витратив на власні потреби та в ході вирішення заяви [PERSON] про притягнення його до кримінальної відповідальності зобов'язався їх повернути в строк до 20 січня 2008 року. Відповідно до абз. 4 ч. 1 ст. 635 Цивільного кодексу України попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору. Згідно зі ст. 657 Цивільного кодексу України договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Всупереч вказаним вимогам закону сторони досягли усної домовленості про укладення договору купівлі-продажу будинку по вул. Колійовій у м. Козовій Тернопільської області, в подальшому намір укладення такого договору [PERSON] обумовив у письмовій розписці від 30 жовтня 2007 року. Відповідно до ч. 1 ст. 220 Цивільного кодексу України в разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. На підставі вказаних вимог закону судом встановлено, що домовленість сторін про укладення договору купівлі-продажу будинку по вул. Колійовій у м. Козовій Тернопільської області, як і письмові розписки [PERSON] жодних юридичних наслідків, крім обов'язку [PERSON] повернути [PERSON] 40000 гривень, одержаних у рахунок оплати вартості будинку коштів, із урахуванням вимог ст. 216 ЦК України, для сторін не створює. Зважаючи на викладені обставини, безпідставними є вимоги позивачки про стягнення в її користь із [PERSON] 40000 гривень штрафних санкцій за порушення попереднього договору. Однак заслуговують на увагу доводи позивачки про заподіяння їй моральної шкоди, позаяк у судовому засіданні встановлено, що позивачка дійсно зазнала моральних страждань і переживань, оскільки протягом тривалого часу позбавлена можливості користування належними їй грошовими коштами в розмірі 40000 гривень, у зв'язку з чим змінився звичний ритм її життя, погіршився стан здоров"я, що негативно впливало й на здоров"я її сина-інваліда, який потребує постійного догляду та турботи, чого вона не могла йому належним чином забезпечити, зокрема через її постійно пригнічений упродовж тривалого часу психічний стан та погіршення матеріального становища через відсутність значної для неї суми коштів, які вона вклала у придбання житла у [PERSON], внаслідок чого вони вибули з її користування на вагомий проміжок часу. При визначенні розміру моральної шкоди суд, з урахуванням норм п. 3 ст. 23, ст. 1167 Цивільного кодексу України та п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду N 5 від 25 травня 2001 року, виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, бере до уваги характер та обсяг душевних та психічних страждань, яких зазнала позивачка, характеру немайнових втрат, враховує стан здоровя позивачки, те, що тяжких вимушених змін у її життєвих стосунках не відбулося, приходить до переконання визначити розмір відшкодування заподіяного [PERSON] морального збитку в 5000 гривень, оскільки такий його розмір, на думку суду, є виваженою та справедливою сумою для відновлення життєвих стосунків позивачки. Аналізуючи в сукупності встановлені судом обставини та досліджені докази, суд приходить до переконання, що внаслідок неповернення [PERSON] коштів, сплачених нею в рахунок оплати вартості будинку, договір купівлі-продажу якого не відбувся, відповідачем порушено права позивачки, які підлягають до захисту шляхом часткового задоволення її позову, зокрема стягнення з [PERSON] в її користь 40000 гривень сплачених нею на придбання житла коштів та 5000 гривень моральної шкоди.

Outcome: dismissed