Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-12 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] Мар`яни Юріївни, третя особа без самостійних вимог: служба у справах дітей Рахівської РДА про захист житлових прав, вселення у житловий будинок та усунення перешкод у користуванні житловим будинком шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення. Позов мотивує тим, що відповідно до договору, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, вона являється власником, в цілій частині, на праві приватної власності, житловим будинком №126, що розташований по вул. Трибушанській в с.Ділове, Рахівського району, Закарпатської області. Даний житловий будинок являє собою будівлю капітального типу із загальною площею 71,25 м. кв., з яких 58,95 м. кв. - житлова, споруджену із дотриманням вимог, встановлених чинним законодавством, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. На даний час у даному житловому будинку разом з неповнолітнім сином проживають відповідачі, гр-н [PERSON], який зареєстрований за адресою: [INFO] та громадянка [PERSON] Мар`яна Юріївна, які таким чином порушують її право приватної власності на житло, як на саму власність, так і на право вільного та безперешкодного користування, володіння та розпорядження нею. Договір найму з відповідачами, вона, як власник нерухомого житлового майна, не уклала, в даний час дане нерухоме майно вибуло із її володіння проти її волі, у зв`язку з чим унеможливлюється її вільне та безперешкодне його використання за призначенням та володіння по праву. Будь-якої добровільної згоди з боку відповідачів на звільнення належного їй житлового будинку не має, натомість, навпаки, по відношенню до неї ними вчиняються насильницькі дії фізичного та психологічного характеру, які порушують її право, як приватної власності на майно, так і інші права, пов`язаніз правами немайнового характеру. Всі заходи громадського впливу, направлені на вирішення даного спору, є безрезультатними, але підставними для вирішення в судовому порядку питання про виселення відповідачів із житлового будинку без надання іншого приміщення. Відповідно до положень частини 1 статті 109 Житлового кодексу УРСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом у добровільному або в судовому порядку. При цьому, законодавець, положеннями ч.1, ч.3 ст. 116 Житлового кодексу УРСР зазначає, що якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадянського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Просить суд, винести рішення, яким захистити її право приватної власності шляхом вселення її, [PERSON], у житловий будинок №126, що розташований по вул. Трибушанській у с.Ділове, Рахівського району, Закарпатської області; шляхом усунення перешкод у користуванні нею нерухомим майном та виселення громадян [PERSON] та [PERSON] Мар`яни Юріївни, разом з неповнолітньою дитиною із житлового будинку №126, розташованого по вул. Трибушанській у с.Ділове, Рахівського району, Закарпатської області, належного їй в цілій частині на праві приватної власності, без надання відповідачам іншого житлового приміщення. Стягнути з відповідачів на її користь судові витрати по справі. Ухвалою Рахівського районного суду від 21 липня 2010 року до участі у даній справі в якості третьої особи без самостійних вимог залучено Орган опіки та піклування Рахівської РДА. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали та показали суду, що позивачка являється власником житлового будинку, що розташований по вул. Трибушанській в с.Ділове, Рахівського району, Закарпатської області, що підтверджується правовстановлюючими документами доданими до матеріалів справи. На даний час у даному житловому будинку разом з неповнолітнім сином проживають відповідачі, гр-н [PERSON], який зареєстрований за адресою: [INFO] та громадянка [PERSON] Мар`яна Юріївна, які таким чином порушують її право приватної власності на житло, як на саму власність, так і на право вільного та безперешкодного користування, володіння та розпорядження нею. Договір найму з відповідачами, вона, як власник нерухомого житлового майна, не уклала, в даний час дане нерухоме майно вибуло із її володіння проти її волі, у зв`язку з чим унеможливлюється її вільне та безперешкодне його використання за призначенням та володіння по праву. По відношенню до позивачки, відповідачем, вчиняються насильницькі дії фізичного та психологічного характеру, і порушують її право, як приватної власності на майно, так і інші права, пов`язані з правами немайнового характеру. Всі заходи громадського впливу, направлені на вирішення даного спору, є безрезультатними. Тому просять суд, винести рішення, яким захистити її право приватної власності шляхом вселення позивачки, у житловий будиноку №126, що розташований по вул. Трибушанській у с.Ділове, Рахівського району, Закарпатської області; шляхом усунення перешкод у користуванні нею нерухомим майном та виселення громадян [PERSON] та [PERSON] Мар`яни Юріївни, разом з неповнолітньою дитиною із житлового будинку №126, розташованого по вул. Трибушанській у с.Ділове, Рахівського району, Закарпатської області, належного їй в цілій частині на праві приватної власності, без надання відповідачам іншого житлового приміщення. Стягнути з відповідачів на її користь судові витрати по справі. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та їх представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та показали суду, що сім`я [PERSON] постійно проживали по квартирах, потім [PERSON], яка являється матір`ю [PERSON] Мар`яни, по усній домовленості, подарувала їм житловий будинок №124, що по вул. Трибушанській в с.Ділове, Рахівського району, в якому вони тепер і проживають, а в будинку № 126, з якого просить їх висилити позивачка, вони не проживають. В житловому будинку №124, в якому проживають позивачі, вони зробили капітальний ремонт, за кошти отримані в кредит, поручителем тоді виступала позивачка. Вважають, що даний позов є безпідставним, оскільки з ними проживає неповнолітня дитина, а також позивачка просить їх висилити з будинку, в якому вони не проживають. Представник служби у справах дітей Рахівської РДА - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивачки не визнала, та показала суду, що сім`ю [PERSON] неможливо виселити з житлового будинку, оскільки з ними проживає неповнолітня дитина, а іншого житла у них не має, тому їх виселення може пошкодити правам та інтересам неповнолітньої дитини. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку. В матеріалах справи міститься технічний паспорт на житловий будинок в с.Ділове по вул. Трибушанській, №126 Рахівського району, Закарпатської області, відповідно до якого власником даного будинку являється [PERSON]. Той факт, що [PERSON] належить житловий будинок №126 по вул. Трибушанській в с.Ділове, також підвтерджується копією рішення №53 Діловецької сільської ради, Рахівського району, Закарпатської області, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно та свідоцтвом про право власності на нерухоме майно. Як вбачається з довідки виданої Діловецькою сільською радою Рахівського району, Закарпатської області за №92 від 20 травня 2010 року [PERSON], який зареєстрований в [INFO] на даний час мешкає в с.Ділове, вул. Трибушанська №124, після одруження з Бешота Мар`яною Юріївною з 1989 року, виховують сина [INFO]. Позивачкою додано до матіералів справи документи, які підтверджують її право власності на житловий будинок №126 по вул. Трибушанській в с.Ділове, Рахівського району, Закарпатської області, з якого просила виселити відповідачів. Натомість, матеріалами справи та показами відповідачів підтверджено, що відповідачі проживають в житловому будинку № 124 по вул. Трибушанській в с.Ділове, Рахівського району, будь-яких доказів проживання відповідачів в житловому будинку №126, суду не надано. Отже, позивачкою у відповідності до ст.60 ЦПК України не доведений факт порушення її прав як власника майна - житлового будинку №126, осікльки в даному будинку відповідачі не проживають. Відповідно до ч.2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Охорона відносин власності у випадку порушення права власності конкретного суб`єкта полягає у захисті порушеного права (охорона права власності у вузькому значенні). Тобто відмінність охорони права власності від його захисту полягає у тому, що норми, які направлені на захист права власності, установлюють несприятливі наслідки для порушників речових прав і застосовуються тоді, коли право порушено. Однак, документів, які б підвтерджували право власності позивачки на житловий будинок №124 по вул. Трибушанській в с.Ділове, Рахівського району, Закарпатської області, в якому фактично проживають відповідачі, позивачка не надала. Також, однією з найголовніших підстав виселення відповідачів з житлового будинку №126 по вул. Трибушанській у с.Ділове, Рахівського району, Закарпатської області позивачка вказує ст. 116 Житлового кодексу України, відповідно до якої, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Осіб, які підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення за неможливістю спільного проживання, може бути зобов'язано судом замість виселення провести обмін займаного приміщення на інше жиле приміщення, вказане заінтересованою в обміні стороною. Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Однак, жодних документальних підтверджень про те, що відповідачі систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематично порушують правила соціалістичного співжиття, роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, суду не надано. Натомість, з оглянутих в судовому засіданні відмовних матеріалів №393 та № 720 по заяві [PERSON], вбачається тільки наявність неприязних відносин між сторонами. Як вбачається з постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 24 листопада 2005 року, [PERSON] почавши проживати [INFO] в дворогосподарстві матері своєї дружини, став займатися ремонтом та добудовою житлового будинку, провів в будинок електроенергію, вставив вікна та двері та провів інші ремонтні та будівельні роботи. Проводячи ремонт будинку [PERSON] влаштувався на роботу в ТзОВ "Савуляк" та оформив в Рахівському відділенні "Проміінвестбанку" кредит для проведення ремонту будинку. Натомість, [PERSON] іноді приходить до дому в стані алкогольного сп`яніння, виганяє із свого будинку сім`ю [PERSON], який неодноразово звертався з даною проблемою в Діловецьку сільську раду. Під час сварок, [PERSON], в конфлікт із своєю тещою [PERSON] не вступає, нічого їй не каже, образи, що лунають на його адресу та адресу сім`ї він переносить мовчки, жодного разу не погрожував їй вбивством. Характеристика громадянина [PERSON] посередня, про те, як вбачається з характеристики на громадянку [PERSON], вона є скандальною жінкою через що неодноразово виникають сварки з сім`єю своєї дочки. Також, як вбачається з матеріалів справи та показами сторін, разом з відповідачами, в житловому будинку проживає їх неповнолітня дитина син [PERSON] [INFO]. Відповідно до ст.18 ЗУ "Про охорону дитинства", держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Служба у справах дітей Рахівської районної державної адміністрації надала суду висновок про недоцільність виселення з житлового будинку без надання іншого житлового приміщення малолітнього [PERSON], [INFO], в якому зазначено, що мати [PERSON], намагається виселити з житлового будинку , що знаходиться в с.Ділове, вул. Трибушанська 124 (однак в позовній вимозі йдеться про будинок №126, та всі правовстановлюючі документи подано на будинок №126), свою дочку [PERSON] Мар`яну Юріївну, з зятем [PERSON] та їхнім малолітнім сином [PERSON], [INFO], через непорозуміння та бажання користуватися житловим будинком шляхом свого вселення. Дана суперечка триває вже багато років. За цей час [PERSON] неодноразово зверталась у різні органи та інстанції для отримання допомоги у вирішенні даного спору, звинувачуючи в цей час зятя [PERSON] в нанесенні їй фізичної шкоди, що не знаходило свого підтвердження в результаті. На даний час [PERSON], застосовує жорсткі методи щодо виселення сім`ї [PERSON] з житлового будинку, а саме перешкоджає підключенню електроосвітлення до будинку, що собою спричиняє незадовільні умови проживання малолітньої дитини. Відповідно до ст. 177 Сімейного Кодексу України, статті 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей", статті 203 ЦК України, пункту 67 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою КМУ від 24 вересня 2008 року № 866, відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Згідно ст. 64 ЖК, діти відносяться до членів сім`ї наймача житлового приміщення. У відповідності до положень статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, заслухавши та дослідивши пояснення сторін, суд вважає їх належними та достатніми для вирішення справи по суті, та такими, що відповідають вимогам статей 59-60 ЦПК України, згідно яких належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Враховуючи наведене та зважаючи на обставини справи, ті докази, які були здобуті судом в ході розгляду справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити в цілому, з підстав наведених вище.

Outcome: dismissed