Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-01 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача та просить суд його вселити в квартиру [ADDRESS] , так як квартира є спільною сумісною власністю подружжя бо куплена під час шлюбу з [PERSON] та за спільні кошти. Також просить визнати за ним право власності на 1\\2 частину квартири, встановити порядок користування цією квартирою, виділивши йому кімнату 11,8 кв., а відповідачці кімнату площею 17 кв.м. а кухню, коридор, ванну кімнату, вбиральню та допоміжні приміщення залишити в спільному користуванні. Також просить зобовязати відповідача повернути йому особисте майно на суму 4500 грн., розділити спільне майно виділивши йому : 2 крісла, диван вартістю 2000 грн., палас 300 грн., компютер 4100 грн., телефонний апарат „Сіменс 500 грн., вентилятор -100 грн., праску 100 грн., а все інше спільне майно виділити [PERSON] Відповідач [PERSON] та її сини проти позову [PERSON] заперечували та просили відмовити, не заперечували проти виділення йому частини спільного майна: два крісла та диван, палас 300 грн., вентилятор напольний, праску, а особисті речі останній забрав сам коли виселився з квартири, що підтверджується його розпискою. Також вони звернулись до суду із позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю та просять суд усунути перешкоди у користуванні [PERSON] квартирою 30 в будинку 182а по вулиці Шевченка в м. Нікополі, що належить їй на праві приватної власності, шляхом зняття з реєстрації [PERSON], [INFO], за зазначеною адресою, посилаючись на те, що квартира їй належить на праві приватної власності та не є спільною власністю подружжя як вважає [PERSON], а після розірвання шлюбу він сам виселився, забрав свої речі та живе з іншою жінкою, фактично створивши сім`ю. [PERSON] просить задовольнити його позовні вимоги та відмовити в позові [PERSON]. [PERSON]Б, [PERSON] в судове засідання не зявились, подали заяви про розгляд справи за їх відсутністю. Представник третьої особи СГІРФО Нікопольського МВ УМВС в Дніпропетровській області подав заяву про розгляд справи за їх відсутністю. Заслухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 28 лютого 2001 року (а.с.11) по 22 травня 2007 року (а.с. 137). Шлюбні відносини між сторонами були припинені в вересні 2006 року, так як у [PERSON] фактично склалась інша родина. (а.с.51, 133, 137, 150) Квартира [ADDRESS] зареєстрована на праві приватної власності за [PERSON] , згідно договору купівлі-продажу від 06.09.2001 року. (а.с.12,13). [PERSON] на праві приватної власності з 21.09.1999 року належала квартира [ADDRESS], в якій вона проживала разом з двома неповнолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON] (а.с. 56, 132). [PERSON] до реєстрації шлюбу з [PERSON] з грудня 1998 року проживав та був зареєстрований в гуртожитку по вулиці Першотравневій, 26 (а.с.26 зворот) З грудня 2000 року [PERSON] без реєстрації проживав з [PERSON] та її неповнолітніми дітьми в квартирі [ADDRESS]. (а.с132) . У звязку з наявністю неповнолітніх дітей , [PERSON] вирішила придбати двокімнатну квартиру. Підшукувала вона варіанти з березня 2001 року. Так як в квартирі, що належала [PERSON] були зареєстровані неповнолітні, то було вирішено придбати спочатку двокімнатну квартиру, куди зареєструвати дітей та одразу продати однокімнатну квартиру, що їй належить. Зазначені обставини були підтверджені також свідком [PERSON], що купила квартиру у [PERSON] Свідок [PERSON] пояснила, що з 10.09 2001 року вселилась у квартиру [PERSON] , ще до оформлення договору купівлі-продажу, так як передала останній всі кошти за квартиру для можливості купівлі двокімнатної квартири з урахуванням інтересів неповнолітніх дітей, а [PERSON] з дітьми та [PERSON] того ж дня вселилась в квартиру 30 в будинку 186 а по вулиці Шевченка в м. Нікополі. Зазначені обставини підтверджуються також актами (а.с. 131,132) та свідками ([PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] , [PERSON]Т.). [PERSON] продала свою квартиру [ADDRESS] за 7005 гривень.(а.с.56, 147) Двокімнатна квартира [ADDRESS] за договором купівлі-продажу була придбана за 6480 грн. (а.с.57) Враховуючи, що норми СК України набули чинності з 01 січня 2004 року, то в спірних правовідносинах повинні бути застосовані норми Кодексу про шлюб та сім`ю . Відповідно до статті 24 КпШтС передбачено, що майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] ще до укладення шлюбу з позивачем мала у власності однокімнатну квартиру, яку продала з метою придбання двокімнатної квартири [ADDRESS]. Зазначене підтверджено також свідченнями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Метою продажу однокімнатної квартири та придбання двокімнатної квартири, були інтереси неповнолітніх дітей, що знайшло підтвердження в судовому засіданні. Твердження [PERSON] про те, що квартира [ADDRESS] була придбана за спільні кошти, в тому числі за кошти від продажу належної йому квартири [ADDRESS] у травні 2001 року (а.с. 148), в судовому засіданні підтвердження не знайшли, так як квартира була продана ще у листопаді 2000 року, до реєстрації шлюбу між сторонами (а.с.148), проживав позивач на час зустрічі та реєстрації шлюбу з [PERSON] у гуртожитку по вулиці Першотравневій, 26 в м. Нікополі , про що пояснив також [PERSON] в судовому засіданні, а твердження, що отримані від продажу кошти [PERSON] передав [PERSON] спростовуються його поясненнями в судовому засіданні : що кошти від продажу його квартири постійно зберігались у матері, яка суду пояснила, що кошти одразу після продажу квартири по Каштановій зберігались у [PERSON] та [PERSON], які спростовують один одного, а тому не можуть бути підтвердженням пояснень [PERSON] Враховуючи, що [PERSON] придбала квартиру 30 в будинку 186 а по вулиці Шевченка в м. Нікополі за кошти, які належали їй особисто, то суд дійшов висновку що ця квартира є роздільною власністю подружжя, а тому в позовних вимогах позивача, щодо визнання за ним права власності на 1\\2 частину квартири задоволенню не підлягають. Оскільки позовні вимоги про вселення та визначення порядку користування квартирою повязані з вирішення спору про право власності на частину квартиру, то і в цих позовних вимогах позивачу слід відмовити. До того ж з вересня 2006 року [PERSON] сам виселився, та не проживає з [PERSON], так як фактично створив нову сім`ю, його не проживання в квартирі з 2006 року засвідчила також свідок [PERSON]Є.(сусідка) в судовому засіданні.(а.с.133,137) Не підлягають задоволенню і позовні вимоги [PERSON] щодо витребування у [PERSON] свого особистого майна, так як останній в листопаді 2006 року забрав свої речі, інструменти та телевізор, що підтверджується матеріалами справи, поясненнями свідків [PERSON], [PERSON] та поясненнями сторін в судовому засіданні (а.с.72а), інші речі знаходяться в кладовій на сходах біля квартири до якої має вільний доступ [PERSON], а пральна машинка [PERSON] належала [PERSON] ще до шлюбу, що підтверджується матеріалами справи (а.с.172). Щодо позовних вимог про поділ придбаних речей в період шлюбу, то позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, так як щодо зазначених в позові речей, які [PERSON] просить виділити собі , [PERSON] не заперечує, окрім вимог щодо компютера та телефонного апарату „Сименс, так як позивач не може визначити індивідуальними ознаками, який компютер просить, а документи надані [PERSON] (а.с.168-170 ) свідчать, що компютер придбаний в 2008 році після розірвання шлюбу, до того ж доказів про існування телефонного апарату Сименс взагалі позивач не надав. До того ж слід зазначити, що згідно матеріалів справи (а.с.171, 172) та свідчення свідків ([PERSON], [PERSON]О, [PERSON]Т.) судом встановлено, що гладильна дошка куплена, ще колишнім чоловіком [PERSON], штори подарунок [PERSON] подругою [PERSON], чугунок подарунок [PERSON] сестри [PERSON], набір емалірованого посуду подарунок друзів з Запоріжжя на 30-ти річчя [PERSON], фотоапарат подарунок сину [PERSON], депилятор жіночий засіб особистої гігієни, музичний центр „AIYA подарунок сину [PERSON] (а.с.139 ) , диски для компютера та музичного центру, є роздільною власністю та власністю дітей [PERSON], а тому не підлягають розподілу. Вимоги про розподіл телефонного апарату Нокіа, коврових доріжок 10 м., кабельного телебачення є не доведеними, так як позивач не надав суду підтвердження про наявність цього майна чи придбання його в період шлюбу. Таким чином , з урахуванням викладеного та свідчень свідків, суд дійшов висновку, що поділу підлягає спільно нажите наступне майно: два крісла та диван вартістю 2000 грн., палас 350 грн., люстра в гостинну 100 грн., люстра на кухню 35 грн., люстра в спальню -50 грн., праска вартістю 80 грн., пилосос 279 грн., вентилятор напольний 100 грн., плеєр МП 3 200 грн., вартість встановлення лічильника холодної води, облаштування балкону, монтаж та встановлення індивідуального опалення, ремонт квартири, двері вартістю 1200 грн. Враховуючи , що [PERSON] та [PERSON] дійшли згоди щодо поділу спільного майна про виділення [PERSON] : два крісла та диван вартістю 2000 грн., палас 300 грн., вентилятор напольний 100 грн., праску 100 грн , а [PERSON] виділити все інше спільне майно, то в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню, а вимоги позивача про виділення компютера та телефонного апарату „Сименс задоволенню не підлягають у звязку з недоведеністю наявності цих речей, їх індивідуальних ознак та їх придбання в період шлюбу. Позовні вимоги [PERSON] та її синів про усунення перешкод в користуванні власністю підлягають задоволенню в повному обсязі, так як [PERSON] після припинення шлюбних відносин з [PERSON] виселився добровільно з квартири у вересні 2006 року (а.с.51, 133, 137, 150), що підтверджується вище викладеними обставинами, проживає окремо та створив іншу сім`ю, а тому не має права користування зазначеною квартирою нарівні з власницею, яка проти цього заперечує. За таких обставин, суд вважає, що відповідач [PERSON] підлягає зняттю з реєстраційного обліку за адресою [ADDRESS]. Відповідно до статті 88 ЦПК України підлягають наступному розподілу відповідно до задоволених вимог сторін: з [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] понесені судові витрати в розмірі 81 грн., з [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] понесені судові витрати в розмірі 16 грн.

Outcome: partial