Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-08 00:00:00

Позивач [PERSON], звернувшись до суду з вказаним позовом , в обґрунтуванні своїх позовних вимог посилається на те, що він працював: -на Криворізькому заводі „Ремгірмаш з 10.12.82 року по 21.01.83 року у якості вибивальника лиття літейно- механічного цеху; -у тресті „ Дніпротяжбуд з 30.01.84 року по 07.05.84 року в якості бетонника; -у будівельному управлінні „ Заводбуд тресту „ Дніпотіжбуд з 30.01.84 р. по 07.05.84 р. в якості бетонника; -на Криворізькому заводі „ Ремгірмаш з 04.03.85 року до 11.08.85 року в якості вибивальника лиття літейно- механічного цеху, з 12.08.85 року по 24.06.88 р. в якості слюсаря- ремонтника літейно-механічного цеху; -у ДПВП „ Кривбасвибухпром з 01.07.88 року по 25.09.89 року у якості вантажника, з 26.09.89 року до 30.06.92 року у якості вибуховика, з 01.07.92 року до 20.05.2004 року у якості вибуховика; -у ВАТ „Державний ощадний банк з 20.10.04 року у якості водія- інкасатора, охоронника. За висновком МСЕК 23.06.2004 року йому було первинно було встановлено 30% втрати професійної втрати працездатності та третя група інвалідності у звязку із професійним захворюванням пиловий бронхіт першої ст. з бронхообструктивним синдромом. Емфізема легень 1-2 ст.ДН 1-2 ст., ТНТ- катаракта першого ст. обох очей. При наступному освідченні МСЕК 05.07.05 року йому була підтверджена третя група інвалідності та встановлено 40% втрати профпрацездатності; при подальших обстеженнях МСЕК була підтверджена 3 гр. інвалідності та 40% втрати профпрацездатності до 01.07.2011 року. За даним фактом було складено акт розслідування професійного захворювання за формою П-4 від 18.03.2004 року за № 3, в якому зазначено, що причиною професійного захворювання є робота тривалий час в умовах запиленості повітря робочої зони в концентраціях, що перевищують ГДК, а також встановлені винні в цьому особи, якими є керівництво ливарно- механічного цеху № 2 заводу „ Ремгірмаш та гірничого цеху ВАТ „ ПВП „ Кривбасвибухпром, які порушили ст.13 Закону України „ Про охорону праці. Постановою ВВД ФССНВ № 2171-Н від 13.08.2004 року їй була призначена одноразова допомога та щомісячна допомога , у зв»язку із втратою професійної працездатності. Позивач вказує, що саме внаслідок професійного захворювання, йому була заподіяна шкода здоров'ю, він втратив значний відсоток професійної працездатності та став інвалідом. Його турбує постійний біль у поперековому відділі хребту, слабкість, приступи кашлю, які турбують родину та сусідів, з вищезазначених причин змушений переносити фізичні страждання, а звідси і моральні переживання, він постійно лікується вдома та у медичних закладах, звузилися його родинні та дружні зв»язки. Заподіяну моральну шкоду він оцінює в розмірі 40000 грн. та просить стягнути її з відповідача [PERSON] виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області. У судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] підтримали заявлені позовні вимоги у повному обсязі та просили їх задовольнити. Представник відповідача - [PERSON] виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області [PERSON] проти позову заперечувала і пояснила, що Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві і професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" у разі втрати потерпілим професійної працездатності відшкодування моральної шкоди на теперішній час не передбачене, оскільки Законом України № 717 - V від 23.02.2007 р. внесено зміни до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності " , відповідно до яких всі норми даного закону , якими передбачалося виплата моральної шкоди - виключено. Таким чином, Фонд соціального страхування від нещасних випадків і професійних захворювань не повинен нести відповідальність за позовом, просив відмовити у його задоволенні. Вислухавши думку сторін, дослідивши письмові докази та, надавши їм оцінку, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що згідно записів трудової книжки на ім я [PERSON] ( а.с.13-16) він працював: - -на Криворізькому заводі „Ремгірмаш з 10.12.82 року по 21.01.83 року у якості вибивальника лиття літейно- механічного цеху; -у тресті „ Дніпротяжбуд з 30.01.84 року по 07.05.84 року в якості бетонника; -у будівельному управлінні „ Заводбуд тресту „ Дніпотіжбуд з 30.01.84 р. по 07.05.84 р. в якості бетонника; -на Криворізькому заводі „ Ремгірмаш з 04.03.85 року до 11.08.85 року в якості вибивальника лиття літейно- механічного цеху, з 12.08.85 року по 24.06.88 р. в якості слюсаря- ремонтника літейно-механічного цеху; -у ДПВП „ Кривбасвибухпром з 01.07.88 року по 25.09.89 року у якості вантажника, з 26.09.89 року до 30.06.92 року у якості вибуховика, з 01.07.92 року до 20.05.2004 року у якості вибуховика; -у ВАТ „Державний ощадний банк з 20.10.04 року у якості водія- інкасатора, охоронника. Відповідно до Акту розслідування професійного захворювання форми П-4 від 18.03.2004р., який складений комісією … встановлено, що професійне захворювання виникло внаслідок тривалого стажу роботи в умовах запиленості повітря робочої зони в концентраціях, що перевищують ГДК, а також встановлені винні в цьому особи, якими є керівництво ливарно- механічного цеху № 2 заводу „ Ремгірмаш та гірничого цеху ВАТ „ ПВП „ Кривбасвибухпром, які порушили ст.13 Закону України „ Про охорону праці ( а.с. 19-). За висновком МСЕК 23.06.2004 року йому було первинно було встановлено 30% втрати професійної втрати працездатності та третя група інвалідності у звязку із професійним захворюванням пиловий бронхіт першої ст. з бронхообструктивним синдромом. Емфізема легень 1-2 ст.ДН 1-2 ст., ТНТ- катаракта першого ст. обох очей. При наступному освідченні МСЕК 05.07.05 року йому була підтверджена третя група інвалідності та встановлено 40% втрати профпрацездатності; при подальших обстеженнях МСЕК була підтверджена 3 гр. інвалідності та 40% втрати профпрацездатності до 01.07.2011 року ( а.с.4-12). При огляді МСЕК 16.06.2011 року підтверджено втрату професійної працездатності у 40%. Згідно виписних епікризів, позивач в результаті отримання професійного захворювання, знаходилася неодноразово на стаціонарному лікуванні та амбулаторно проходив курс лікування в Українському науково-дослідному інституті промислової медицини та інших медичних закладах. З документів медичних установ, наявних в матеріалах справи, встановлено, що позивачеві лікарями рекомендовано: медикаментозна терапія, санаторно - курортне лікування ( а.с. 20-33). Суд вважає доведеними обставини, що внаслідок професійного захворювання , пов"язаного з виконанням позивачем своїх професійних обов"язків, йому заподіяна моральна шкода, яка полягає у фізичних та душевних стражданнях , вимушених змінах у звичному способі життя; необхідності залучення додаткових зусиль на відновлення стану здоров"я. При вирішенні питання щодо заподіяння позивачеві моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини спричинення шкоди, стан здоров'я позивача, відсоток втрати професійної працездатності, наявність вини підприємства в заподіянні шкоди. Згідно з ч.1 ст. 9 Закону України "Про охорону праці", відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров"я або у разі смерті працівника, здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов"язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності". По справі було встановлено, що позивач був застрахований відповідно до Закону України "Про загальнообов"язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" та згідно висновку МСЕК від 23.06.2004 року йому було встановлено первинно 30% втрати працездатності та 3 група інвалідності, при подальших переосвідченнях збільшений відсоток втрати профпрацездатності до 40%, причиною чого стала робота позивача у шкідливих умовах праці. Рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Кіровоградській області визначено, що положення частини 3 статті 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності" слід розуміти, як визначення порядку, процедури та розмірів відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної (немайнової) шкоди, спричиненої умовами виробництва, в окремому випадку - тільки в випадку відсутності втрати потерпілим професійної працездатності. Тобто, рішенням Конституційного Суду № 1-рп/2004 від 27.01.2004 року встановлено обов'язок Фонду відшкодовувати моральну шкоду, заподіяну умовами виробництва, з втратою потерпілим професійної працездатності. Громадяни, яким встановлена стійка втрата професійної працездатності мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Суд вважає, що в даному випадку відповідач повинен виплатити позивачу моральну шкоду у зв'язку з тим, що на той час, коли позивачу було встановлено стійку втрату професійної працездатності, а це було у 2004 році, згідно зі ст. 21, 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", відшкодовувати заподіяний громадянам збиток від нещасних випадків, включаючи і моральну шкоду, покладено було на відділення виконавчої дирекції Фонду… Той факт, що у відповідності з Законом України "Про державний бюджет України на 2007 р." п. 22 ст. 71 зупинено дію абз. 4 ст. 1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" - в "частині відшкодування моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей незалежно від дати настання страхового випадку"", на думку суду не може бути прийнято до уваги. Згідно рішень Конституційного Суду України № 6- рп/2007 р. від 09.07.2007 р. № 10-рп/2008 р. від 22.05.2008 р., він дійшов висновку, що законом про Держбюджет не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію, чи скасовувати їх, оскільки з об'єктивних причин це створює протиріччя у законодавстві, і як наслідок - скасування та обмеження прав і свобод людини і громадянина . При визначені розміру заподіяної моральної шкоди, суд приймає до уваги , що з 2004 року позивачеві була встановлена втрата професійної працездатності у 30 % , цей процент втрати професійної працездатності збільшився з часу первинного освідчення МСЕК і на теперішній час складає 40% році, позивач є інвалідом 3 групи , а також тяжкість вимушених змін у його житті; наявність вини підприємства, підтвердженої актом про розслідування випадку професійного захворювання та , виходячи із принципів розумності та об"єктивності, вважає, що компенсацію за заподіяну моральну шкоду слід призначити у розмірі 25 000 грн., що буде співмірним тяжкості перенесених позивачем страждань і переживань та іншим обставинам справи , зазначена сума підлягає стягненню з відповідача [PERSON] виконавчої дирекції ФССНВВ, а в іншій частині позову позивачеві слід відмовити. Згідно ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів України "Про державне мито" сторони у справі звільнено від державного мита, але з відповідача підлягають стягненню на підставі ст.88 ЦПК України судові витрати на інформаційно- технічне забезпечення розгляду справи в суді.

Outcome: partial