Jurisdiction: civil
Date: 2012-02-12 00:00:00

У травні 2011 року ТОВ „АУЗ Факторинг" звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути солідарно з ФОП [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором в розмірі 45797,26 грн., мотивуючи заявлені вимоги тим, що 21 квітня 2008 року між ПАТ „Індустріально - експортний банк" (АТ „Індекс -Банк"), яке за договором факторингу № 03/09 від 26 вересня 2009 року відступило право вимоги позивачу, та ФОП [PERSON] було укладено кредитний договір № 08ДС52, за умовами якого остання отримала від банку кредит у сумі 50000 грн. зі сплатою 31,40% річних та терміном користування - з 21 березня 2008 року по 20 жовтня 2009 року. З метою забезпечення виконання зобов'язання 21 квітня 2008 року між банком та [PERSON] було укладено договір поруки № П066, відповідно до якого поручитель солідарно відповідає перед банком за кредитними зобов'язаннями ФОП [PERSON] Оскільки остання належним чином кредитні зобов'язання не виконувала, виникла наявна сума заборгованості, яку слід стягнути з відповідачів в солідарному порядку. 11 листопада 2011 року ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова закрито провадження у справі за позовом ТОВ „АУЗ Факторинг" до ФОП [PERSON] Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 листопада 2011 року позовні вимоги ТОВ „АУЗ Факторинг" задоволено; стягнуто з солідарного боржника [PERSON] на користь позивача заборгованість по кредитному договору № 08ДС52 в сумі 45797, 26 грн. і вирішено питання розподілу судових витрат у справі. В своїх апеляційних скаргах [PERSON] просить зазначені ухвалу та рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваних ухвали та рішення були порушені норми матеріального і процесуального права, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Апелянт вказує, що висновок суду стосовно того, що вимога ТОВ „АУЗ Факторинг" до ФОП [PERSON] про стягнення боргу підлягає розгляду виключно в порядку господарського судочинства, є необґрунтованим, оскільки позов було пред'явлено з приводу стягнення заборгованості як з юридичної, так і з фізичної особи в солідарному порядку. Чинним цивільним процесуальним законодавством України допускається така процесуальна співучасть, якщо предметом позову є права та обов'язки кількох відповідачів. Апеляційна скарга містить також послання на те, що і позивач, як фактор, і кредитор, пропустили шестимісячний строк пред'явлення вимоги до поручителя з приводу порушення позичальником умов кредитного договору, оскільки вона [PERSON] направлена не була, що є порушенням умов договору поруки, і свідчить про те, що поручительство [PERSON] за виконання зобов'язань з боку ФОП [PERSON] перед банком, є припиненим. Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Закриваючи провадження у справі в частині пред'явлених позовних вимог до ФОП [PERSON], суд першої інстанції виходив з того, що вимога про стягнення заборгованості з позичальника [PERSON], яка є юридичною особою, не може бути підвідомча Деснянському районному суду м. Чернігова, як суду загальної юрисдикції, і повинна розглядатися лише в порядку господарського судочинства. Задовольняючи при цьому позовні вимоги ТОВ „АУЗ Факторинг" про стягнення суми заборгованості з поручителя [PERSON], суд послався на порушення позичальником умов кредитного договору щодо погашення кредиту та відсотків за його користування, що потягло за собою відповідно до вимог ст. 554 ЦК України солідарну відповідальність поручителя перед кредитором за порушення ФОП [PERSON] зобов'язань. Однак, апеляційний суд вважає висновок місцевого суду щодо закриття провадження у справі в частині заявлених до позичальника - ФОП [PERSON] вимог помилковим і таким, що призвів до ухвалення судового рішення, яке суперечить положенням цивільного законодавства щодо відповідальності солідарних боржників, зважаючи на наступне. Апеляційним судом по справі встановлено, що 21 квітня 2008 року між АТ „Індекс-Банк" та ФОП [PERSON] укладено кредитний договір № 08ДС52, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 50000 грн. зі сплатою 31,40% річних, строком повернення до 20 жовтня 2009 року (а.с. 9-13). З метою забезпечення виконання кредитного зобов'язання 21 квітня 2008 року між АТ „Індекс-Банк" та [PERSON] було укладено договір поруки № П066. За умовами договору поручитель взяла на себе зобов'язання солідарно відповідати перед кредитором по обов'язкам позичальника, які виникають у останнього з умов наведеного кредитного договору (а.с. 16-17). Банком умови кредитного договору виконано та надано позичальнику обумовлену кредитним договором суму коштів, проте позичальник своєчасно погашення кредиту та відсотків не здійснювала, у зв'язку з чим утворилась заборгованість в сумі 45797, 26 грн. 26 вересня 2009 року між ТОВ „АУЗ Факторинг" та АТ „Індекс-Банк" було укладено договір факторингу № 03/09, відповідно до якого банк уступив фактору - ТОВ „АУЗ Факторинг" право вимоги, зокрема, і за кредитним договором № 08ДС52 (а.с. 32-37). Відповідно до положень ст. 15 ЦПК суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин та інші справи, крім випадків, коли розгляд таких справ здійснюється за правилами іншого судочинства. Відповідно до Закону України "Про судоустрій України" та ст.ст. 1, 12 ГПК України, господарські суди розглядають справи, коли склад учасників спору відповідає приписам статті 1 ГПК України, тобто учасниками спору є підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер. Виходячи з наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що суд безпідставно закрив провадження у справі в частині заявлених позовних вимог до ФОП [PERSON], оскільки вони не підпадають під визначення господарських правовідносин, а отже, можуть розглядатись і в порядку цивільного судочинства. Предмет позову стосується не лише оспорюваних прав юридичної особи, але й фізичної особи - поручителя [PERSON], яка несе солідарну відповідальність за кредитним договором. Ст. 12 ГПК України позови з приводу стягнення заборгованості за кредитним договором не віднесені до виключної компетенції господарських судів і, на думку апеляційного суду, виокремлення вимог, пред'явлених до поручителя та позичальника, та розгляд їх за правилами різних видів судочинства, може призвести в подальшому до затягування процесу повернення позивачеві наданих кредитних коштів. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Положеннями ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідачами у відповідності до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України не було надано суду першої інстанції та не представлено апеляційному суду доказів стосовно спростування заявлених позовних вимог та, зокрема, іншого розрахунку заборгованості за кредитним договором. Посилання [PERSON] на припинення між нею та кредитором правовідносин поруки не заслуговують на увагу, оскільки фактором ТОВ „АУЗ Факторинг" у шестимісячний строк від дня настання строку виконання основного зобов'язання, у відповідності до приписів ч. 4 ст. 559, ч. 1 ст. 1082 ЦК України, були направлені позичальнику та поручителю вимоги про наявність заборгованості по кредиту та запропоновано її погасити. Вказані вимоги були отримані позичальником 06 листопада 2009 року, а поручителем - 01 лютого 2010 року, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с. 96, 97). Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає доведеним факт порушення прав позивача, що полягає у неналежному виконанні позичальником умов кредитного зобов'язання, а тому рішення суду першої інстанції на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ТОВ „АУЗ Факторинг" щодо стягнення солідарно з ФОП [PERSON] та [PERSON] заборгованості по кредиту в сумі 45797, 26 грн. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України на користь ТОВ „АУЗ Факторинг" підлягають стягненню з кожного відповідача понесені позивачем судові витрати, а саме, сплачений при подачі позову судовий збір - по 229 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи - по 60 грн.

Outcome: partial