Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-03 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» у серпні 2010 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа [PERSON] державна нотаріальна контора про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с. 5-7). В період із 24.03.2011 року по 06.07.2011 року провадження у цивільній справі зупинялося до надходження результатів виконання доручення суду (а.с. 63,710. Ухвалою суду від 18 серпня 2011 року провадження у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Сведбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором закрито в силу п.6 ч.1 ст. 205 ЦПК України (а.с. 78). В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 10 липня 2007 року між Комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Сведбанк») та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 0317/0707/50-13043, у відповідності з умовами якого відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 5 000,00 грн. Також 25 жовтня 2007 року між банком та [PERSON] укладено кредитний договір № 0317/1007/50-13763 відповідно до умов якого відповідач отримав кредитні кошти у сумі 4 960,00 грн. Позивач зазначив, що в порушення взятих на себе зобовязань [PERSON] не виконує умови Кредитного договору щодо своєчасного повернення сум отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитними коштами процентів у порядку і на умовах встановлених кредитним договором. 15 січня 2009 року [PERSON] помер, про що в Книзі реєстрації смертей 22 січня 2009 року зроблено відповідний актовий запис № 710. Про смерть [PERSON] позивач дізнався лише 22 вересня 2009 року, а 12 жовтня 2009 року до Другої [PERSON] державної нотаріальної контори було направлено претензію. Після смерті [PERSON] за ним залишився борг по кредитному договору № 0317/0707/50-13043 від 10 липня 2007 року в сумі 8 640,47 грн., з якої: заборгованість за кредитом 4 494,56 грн.; заборгованість по процентам 3 487,00 грн.; пеня за порушення строків повернення кредиту з 29 січня 2009 року по 22 вересня 2009 року. Також за кредитним договором № 0317/1007/50-1363 від 25 жовтня 2007 року заборгованість [PERSON] становить 8 922,71 грн., з якої: заборгованість за кредитом 4 690,22 грн.; заборгованість по процентам 3 545,21 грн.; пеня за порушення строків повернення кредиту з 29 січня 2009 року по 22 вересня 2009 року становить 687,28 грн. Посилаючись на викладені обставини, позивач просив суд стягнути із [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором № 0317/0707/50-13043 від 25 липня 2007 року в сумі 8 640,47 грн. та за кредитним договором № 0317/1007/50-13763 від 25 жовтня 2007 року заборгованість в сумі 8 922,71 грн. Представник позивача за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, в своїх письмових запереченнях зазначила, що на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] не могла належати до кола спадкоємців, так як шлюб із [PERSON] було розірвано рішенням суду від 09 грудня 2008 року, яке набрало законної сили 19 грудня 2008 року. До Другої [PERSON] державної нотаріальної контори не зверталась, свідоцтво про право на спадщину не отримувала, в звязку із чим просила відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вступну та резолютивну частини рішення проголошено у судовому засіданні, повний текст рішення складено 10 жовтня 2011 року. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав. За змістом ст.14 ЦК України, цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Поряд із засобами заохочення, виконання цивільних обовязків забезпечується відповідальністю, яка встановлена договором або актом цивільного законодавства. Будь-яка особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї. Згідно ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, якщо кожна із сторін у зобовязанні має одночасно і права, і обовязки, вона вважається боржником у тому, що вона зобовязана вчинити на користь другої сторони, в одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. В ході судового розгляду встановлено, що 10 липня 2007 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір № 0317/0707/50-13043, відповідно до умов якого [PERSON] отримав кредитні кошти у розмірі 5000,00 грн. на строк із 10 липня 2007 року по 10 липня 2010 року на споживчі цілі (а.с. 10-11,12-14). Зі своєї сторони позивач умови Кредитного договору виконав, кредит надав у повному розмірі, що підтверджується Заявою на видачу готівки №1448147 від 10 липня 2007 року (а.с. 15). 25 жовтня 2007 року між позивачем та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 0317/1007/50-13763, відповідно до умов якого останній отримав кредитні кошти в сумі 4 960,00 грн., на строк із 25 жовтня 2007 року по 25 жовтня 2010 року (а.с. 16-17, 18-20). Позивач виконав умови Кредитного договору виконав, кредит надав, що підтверджується Заявою на видачу готівки № 0253-4 від 25 жовтня 2007 року (а.с. 21). Суд зауважує, що [PERSON] помер 15 січня 2009 року про що в Книзі реєстрації смертей 22 січня 2009 року зроблено відповідний актовий запис за № 710 (а.с. 24). У відповідності до вимог ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно застосовуються. Після смерті [PERSON] за ним залишився борг по кредитному договору № 0317/0707/50-13043 від 10 липня 2007 року в сумі 8 640,47 грн., з якої: заборгованість за кредитом 4 494,56 грн.; заборгованість по процентам 3 487,00 грн.; пеня за порушення строків повернення кредиту з 29 січня 2009 року по 22 вересня 2009 року. Також за кредитним договором № 0317/1007/50-1363 від 25 жовтня 2007 року заборгованість [PERSON] становить 8 922,71 грн., з якої: заборгованість за кредитом 4 690,22 грн.; заборгованість по процентам 3 545,21 грн.; пеня за порушення строків повернення кредиту з 29 січня 2009 року по 22 вересня 2009 року становить 687,28 грн. (а.с.28-30). Посилаючись на викладені обставини, позивач просив суд стягнути із [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором № 0317/0707/50-13043 від 25 липня 2007 року в сумі 8 640,47 грн. та за кредитним договором № 0317/1007/50-13763 від 25 жовтня 2007 року заборгованість в сумі 8 922,71 грн. (а.с.31-32). Відповідно до вимог статті 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором. Згідно статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. 08 жовтня 2009 року на адресу [PERSON] було направлено претензію, в якій просили довести суму заборгованості до кола спадкоємців (а.с. 25-26). Відповідно до ч.2 ст. 1281 ЦК України, кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, предявити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Як передбачено ч.1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, то з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.1 ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобовязані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2008 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] та 16 червня 2009 року [PERSON] Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції видано свідоцтво про розірвання шлюбу (а.с. 46,47). Згідно витягу зі спадкового реєстру від 10 березня 2011 року із заявами про прийняття спадщини або відмову від спадщини до Другої [PERSON] нотаріальної контори ніхто не звертався, свідоцтво про право на спадщину не видавалось. За змістом ст.14 ЦК України, цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Поряд із засобами заохочення, виконання цивільних обовязків забезпечується відповідальністю, яка встановлена договором або актом цивільного законодавства. Будь-яка особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Оцінюючи здобуті по справі докази за внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності звязку у сукупності, суд першої інстанції приходить до висновку про недоведеність та незаконність вимог Публічного акціонерного товариства «Сведбанк» на стягнення у судовому порядку із [PERSON] суми заборгованості [PERSON] Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог ст.88 ЦПК України суд враховує, що позивач від сплати судових витрат не звільнений, його позовні вимоги не належать до задоволення, у звязку із чим відшкодуванню за рахунок відповідача не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed