Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-14 00:00:00

позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій вказує, що з 16 січня 1991 року вона перебуває у шлюбі з [PERSON], зареєстрованому виконкомом Степанівської Першої сільської ради Приазовського району Запорізької області. Відносно її чоловіка відділом державної виконавчої служби Приазовського районного управління юстиції в Запорізькій області (далі- ВДВС Приазовського РУЮ) відкрите виконавче провадження про стягнення коштів. В процесі виконання судового рішення було описане належне позивачці на праві власності нерухоме майно, у зв»язку з чим у грудні 2010 року вона вимушена була звернутися до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту. Рішенням апеляційного суду Запорізької області позов було задоволено і нерухоме майно, в тому числі житловий будинок по вул.Набережна, 64 в с.Миронівка Приазовського району Запорізької області, було звільнене судом з-під арешту. Не дивлячись на це, 12 липня 2011 року державним виконавцем був складений акт опису і арешту рухомого майна, що належить позивачці на праві власності і знаходилося в належному їй будинку. Всього згідно акту описано п»ятнадцять рухомих речей: телевізор «Funai», вентилятор «HiStar», хлібопіч «LG», відеомагнітофон «Funai», ксерокс «Canon», два крісла світло-сірого кольору, кондиціонер «LG», меблевий гарнітур «Фараон», плазмовий телевізор «Samsung», спальний гарнітур світло-жовтого кольору (диван та два крісла), DVD-плеєр «Samsung», телевізор «Rainford», кухонна стінка світло-коричневого кольору, пральна машина «LG», газова плита «Indesit», на загальну суму 8\~250 грн. 00 коп. Зазначене вище майно набуте позивачкою згідно договору купівлі-продажу від 07 липня 2010 року і перебуває з зазначеного моменту у її приватній власності. Частиною 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту. У разі прийняття судом рішення про звільнення майна з-під арешту або сплати боржником повної суми боргу за виконавчим документом до реалізації арештованого майна боржника, майно звільняється з-під арешту за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про звільнення майна з-під арешту надсилається боржнику та до органу (установи), якому була надіслана постанова про накладення арешту на майно боржника на виконання. За змістом ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а згідно із ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин. Згідно із ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні, а із змісту ст. 391 ЦК України випливає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права володіння та розпорядження своїм майном. Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27.08.1976р. «Про судову практику в справах про виключення майна з опису » - судам необхідно мати на увазі, що при вирішенні питання про належність описаного майна слід керуватись Законом України "Про власність" і нормами цивільного та шлюбно-сімейного законодавства, що регулюють право власності і його захист. Таким чином, вважає, що арешт майна боржника згідно акту опису і арешту майна № 21449409 від 12.07.2011 року порушує її передбачені законом права як власника майна, на яке накладено арешт і яке підлягає реалізації. Просить звільнити з-під арешту зазначене у позові рухоме майно. В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав у повному обсязі за вказаними у позовній заяві підставами. Крім того, додатково пояснив, що зазначене в позовній заяві майно дійсно належить позивачці на праві власності, що підтверджується доданим до матеріалів позову договором купівлі-продажу рухомого майна. Крім того, [PERSON] не є учасником виконавчого провадження, що відкрите відносно її чоловіка [PERSON] і не залучалася до проведення виконавчих дій. Відповідно, вона не знала своїх прав у виконавчому провадженні і не могла захистити їх при проведенні опису і арешту майна. Представник відповідача -ВДВС Приазовського РУЮ в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що на момент опису і арешту майна, яке є предметом позову, державному виконавцю не було відомо, що це майно належить позивачці, оскільки жодних документів про належність майна йому надано не було. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що на його думку договір купівлі-продажу майна був укладений виключно з метою ухилення [PERSON] від сплати боргу у виколнавчому провадженні, а тому є нікчемним. Крім того, договір ніде не зареєстрований і не посвідчений нотаріально. Просить суд визнати договір нікчемним та винести у справі окрему ухвалу відносно [PERSON] та [PERSON] щодо їх шахрайських дій, яку направити в правоохоронні органи для притягнення останніх до кримінальної відповідальності за шахрайство. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного: - відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. - відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. - відповідно до ч.1, 2 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту. У разі прийняття судом рішення про звільнення майна з-під арешту або сплати боржником повної суми боргу за виконавчим документом до реалізації арештованого майна боржника, майно звільняється з-під арешту за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про звільнення майна з-під арешту надсилається боржнику та до органу (установи), якому була надіслана постанова про накладення арешту на майно боржника на виконання. - відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. - відповідно до ст.15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин. - відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні. - відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права володіння та розпорядження своїм майном. - відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27.08.1976 року «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» судам необхідно мати на увазі, що при вирішенні питання про належність описаного майна слід керуватись Законом України «Про власність» і нормами цивільного та шлюбно-сімейного законодавства, що регулюють право власності і його захист. Аналіз вказаних приписів законодавства та обставини справи свідчать про те, що з 16 січня 1991 року до моменту розгляду справи судом позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому виконавчим комітетом Степанівської Першої сільської ради Приазовського району Запорізької області. Під час перебування в шлюбі ними був набутий у власність житловий будинок, розташований по вул.Набережна, 64 в с.Миронівка Приазовського району Запорізької області. На момент розгляду справи судом зазначений будинок належить на праві власності позивачці [PERSON], що підтверджується доданим до позову рішенням апеляційного суду Запорізької області № 22-2903/2011 від 07 червня 2011 року (а.с.17-18) та договором дарування частки житлового будинку від 07 липня 2010 року (а.с.11). Судом встановлено, що того ж дня, 07 липня 2010 року між відповідачем [PERSON] в якості продавця та позивачкою [PERSON] в якості покупця укладений договір купівлі-продажу рухомого майна, предметом якого були телевізор «Funai», вентилятор «HiStar», хлібопіч «LG», відеомагнітофон «Funai», ксерокс «Canon», два крісла світло-сірого кольору, кондиціонер «LG», меблевий гарнітур «Фараон», плазмовий телевізор «Samsung», спальний гарнітур світло-жовтого кольору (диван та два крісла), DVD-плеєр «Samsung», телевізор «Rainford», кухонна стінка світло-коричневого кольору, пральна машина «LG», газова плита «Indesit», на загальну суму 10\~950 грн. 00 коп. (а.с.16). Відповідно до умов договору (п.2.3) право власності на товар перейшло до покупця з моменту підписання договору. До моменту розгляду справи суду не надано доказів того, що зазначений договір визнаний недійсним або позови про визнання його недійсним перебувають на розгляді в судах. Разом з тим, відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1 ст.334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Відповідно до ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Разом з тим, статтею 657 ЦК України не визначено необхідність дотримання особливої форми договору купівлі-продажу рухомого майна. За вказаних обставин суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, оскільки посадовими особами ВДВС Приазовського РУЮ було описане та арештоване майно, що належить позивачці на праві власності, за зобовязаннями іншої особи відповідача [PERSON] Доводи відповідача [PERSON] щодо нікчемності правочину купівлі-продажу майна не приймаються судом до уваги як безпідставні з огляду на наведені вище приписи законодавства. На підставі викладеного,

Outcome: approved