Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що відповідно до договору №111 від 06.06.2008 року, укладеного між Закритим акціонерним товариством комерційний банк ПриватБанкта [PERSON] останній отримав кредит в розмірі 22400 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 18% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 07.06.2013 року. В порушення умов договору відповідачка свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконує. В звязку з чим, станом на 18.05.2010 року має заборгованість в сумі 22686,59 доларів США. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором з відповідачем 06.06.2008 року було укладено договір застави рухомого майна, згідно якого останній надав в заставу належний йому автомобіль Ford, модель Tranzit, рік випуску 2005, тип ТЗ: фургон малотоннажний В, № кузова/шасі: WFOVXXTTFV5М9454, реєстраційний номер: АЕ 3186 СІ, що належить [PERSON] на праві власності. З урахуванням викладеного, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, позивач просив звернути стягнення на належний відповідачу автомобіль, шляхом продажу останнього банком з укладанням від імені відповідача [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобілю з обліку в органах ДАІ України, а також наданням банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовну заяву та, посилаючись на викладені в ній підстави, просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, про причини неявки не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений судом належним чином. З урахуванням зазначених положень закону та думки представника позивача, який не заперечував проти розгляду справи в заочному порядку, судом відповідно до ст.ст.169,224 ЦПК України було ухвалено про розгляд справи в заочному порядку. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 06.06.2008 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк ПриватБанк, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк(далі ПАТ КБ ПриватБанк) та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №111, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 22400 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 18% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 07.06.2013 року (а.с.4-7). Також 06.06.2008 року між сторонами було укладено договір застави автотранспорту №111-1, відповідно до якого в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором №111 від 06.06.2008 року відповідачем було передано в заставу позивачу належний йому на праві власності транспортний засіб: Ford, модель Tranzit, рік випуску 2005, тип ТЗ: фургон малотоннажний В, № кузова/шасі: WFOVXXTTFV5М9454, реєстраційний номер: АЕ 3186 СІ (а.с.8-10). Відповідно до п.15.8.3 договору застави заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави незалежно від настання термінів виконання якого-небудь із зобовязань за кредитним договором у випадку порушення позичальником якого-небудь із зобовязань, передбачених умовами кредитного договору. Згідно доданого до позовної заяви розрахунку заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 18.05.2010 року складає 22686,59 доларів США, з яких: 18552,29 доларів США заборгованість за кредитом, 2706,88 долари США заборгованість по процентах за користування кредитом, 317,07 доларів США пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором, 31,54 та 1078,81 долари США штраф, фіксована частина та процентна складова (а.с.3). Таким чином, суд вважає, що позивачем доведено факт порушено відповідачем умов кредитного договору щодо своєчасного повернення платежів за користування кредитом. При цьому суд погоджується з наданим позивачем розрахунком щодо розміру заборгованості за кредитним договором та вважає, що останній зроблений у відповідності до умов договору та діючого законодавства. В матеріалах справи відсутня довідка про курс гривні до долара США, встановлений НБУ станом на 18.05.2010 року (день проведення розрахунку). Однак, суд вважає за можливе визнати цей факт загальновідомим та, відповідно, таким, що не підлягає доказуванню згідно ч.2 ст.61 ЦК України, оскільки щоденно курс НБУ транслюється по телебаченню до доступний в мережі Інтернетна офіційному сайті Національного банку України. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.611 ЦПК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до ст.589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.591 ЦК України реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом. Відповідно до ст.1 Закону України Про заставузастава\~- це спосіб забезпечення зобовязань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобовязання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Відповідно до ст.3 вказаного вище Закону Заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо. Застава може мати місце щодо вимог, які можуть виникнути у майбутньому, за умови, якщо є угода сторін про розмір забезпечення заставою таких вимог. Застава має похідний характер від забезпеченого нею зобовязання. Відповідно до ст.19 Закону за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором,\~неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Відповідно до ч.ч.1,6 ст.20 Закону заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобовязання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Звернення стягнення на заставлене майно державного підприємства (підприємства, не менше пятдесяти відсотків акцій (часток, паїв) якого є у державній власності) здійснюється за рішенням суду. Відповідно до ст.2 Закону України Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяженьпозивач є обтяжувачем як кредитор за забезпеченим рухомим майном зобов'язанням. Відповідно до ст.3 вказаного Закону обтяженням є право обтяжувача на рухоме майно боржника, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних осіб і юридичних осіб, з якими закон пов'язує виникнення прав і обов'язків щодо рухомого майна. Відповідно до ст.5 Закону предметом обтяження може бути рухоме майно, не вилучене з цивільного обороту, на яке згідно із законодавством може бути звернене стягнення. Відповідно до ст.ст.22,23 Закону обтяжувач має право в разі порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в повному обсязі або в частині, встановленій договором. Розмір забезпеченої обтяженням вимоги визначається на момент її задоволення і включає: відшкодування витрат, пов'язаних з пред'явленням вимоги і зверненням стягнення на предмет обтяження; сплату процентів та неустойки; сплату основної суми боргу; відшкодування збитків, завданих порушенням боржником забезпеченого зобов'язання або умов обтяження; відшкодування витрат на утримання і збереження предмета обтяження. Відповідно до ст.24 Закону звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом. Відповідно до п.2 ст.26 Закону передбачено можливість продажу обтяжувачем (кредитором) предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. З урахуванням зазначених вище обставин та положень закону, умов кредитного договору та договору застави, враховуючи, що відповідачем було порушено зобовязання за кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 22686,59 долари США, що еквівалентно 179811 грн. 68 коп., суд вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ ПриватБанк підлягають задоволенню та в рахунок погашення зазначеної заборгованості слід звернути стягнення на предмет застави: автомобіль Ford, модель Tranzit, рік випуску 2005, тип ТЗ: фургон малотоннажний В, № кузова/шасі: WFOVXXTTFV5М9454, реєстраційний номер: АЕ 3186 СІ, що належить на праві власності відповідачу [PERSON], шляхом продажу вказаного автомобілю ПАТ КБ ПриватБанк, з укладанням від імені відповідача [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобілю з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ ПриватБанквсіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача також слід стягнути судові витрати, сплачені останнім при подачі позовної заяви, а саме: державне мито в сумі 1700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн., а всього 1820 грн. судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved