Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-23 00:00:00

10.08.2011 року позивач гр. [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача гр. [PERSON], , в якому вказав, що 24 жовтня 1981 року він уклав шлюб з вищевказаною відповідачкою, в період перебування у шлюбі збудували житловий будинок в селищі Біловодськ, вулиця ім. Леніна, б. № 243, який має площу 153 кв. метри, складається з 8 житлових кімнат - 4-х житлових кімнат та кухні, ванної, туалету, коридору та котельної. Право власності на будинок зареєстроване на гр. [PERSON] , свідоцтво про право власності на житловий будинок видано виконкомом Біловодської селищної [PERSON] 04.01.2002 року. Стаття 22 КпШС УРСР передбачала, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є спільною власністю подружжя, таку ж норму права містить і ст. 60 Сімейного Кодексу України. Позивач вважає, що законодавством за ним закріплено право на половину житлового будинку. Однак відповідачка не визнає за ним право власності на ? частину житлового будинку, створює йому перешкоди в користуванні будинком, добровільно вирішити питання про користування належному позивачу часткою у спільній власності у них не вийшло. Позивач вважає, що він має право на ? частину житлового будинку и просить надати йому в користування житлову кімнату площею 20 кв. метрів. Він не має документів, які б засвідчували його право власності на будинок, відповідачка має намір виселити його з будинку та він може бути позбавленим житла. Тому він просить суд визнати за ним, позивачем у справі, право власності на ? частину житлового будинку, розташованого в селищі Біловодськ, вулиця Леніна, № 243 , надати йому у спірному житловому будинку в користування житлову кімнату площею 20 кв. метрів , а одну жилу кімнату - зал, кухню, коридор, ванну, котельню залишити в загальному користування сторін у справі. Позивач зазначив, що його дружина довгий час була на посаді музейного працівника, не мала таких доходів, за які б могла збудувати будинок за власні кошти, діти також навчалися на той час у школі і не мали власних доходів, потім навчалися у вищому навчальному закладі, позивач заробляв та витрачав значні свої кошти на зведення будинку та навчання дітей сторін. Окрім того, батько позивача отримував досить пристойну заробітну плату та надавав матеріальну допомогу як йому, та і його близьким. Борг перед гр. [PERSON] був погашеним досить давно, тому і ці докази відповідачки з приводу наявної заборгованості вважає безпідставними. Окрім того, будинок був газифікований ще до початку 2002 року, а подальші витрати на ремонт були викликані подальшою модернізацією ремонту вже за участю одного з синів сторін, який мешкає в побудованому сторонами будинку. Відповідачка гр. [PERSON] позовні вимоги гр. [PERSON] не визнала, 25.08.2011 року подала до суду письмові заперечення , в яких зазначила, що її чоловік гр. [PERSON] підтримував близькі стосунки з іншою жінкою, має з нею сина [INFO], на виховання якого витрачає значну частину своїх доходів. 06.10.1994 року вона взяла у власність земельну ділянку на вулиці ім. Леніна в селищі Біловодськ, бо до того 13 років проживала з двома дітьми в одній кімнаті гуртожитку , та стала будувати будинок. Сама займалася всією документацією, в 1997 та 2006 роках зайняла у своєї сестри гр. [PERSON] 6000 доларів США , в будівництві будинку приймали участь їхні діти -[PERSON] та [PERSON], тому в 2001 році будинок був введений в експлуатацію, вартість будинку з усіма побудованими там іншими господарськими будівлями станом на початок 2002 року склала 65906,14 гривень. За доводами відповідачки, будинок все рівно був недобудованим, діти навчалися, а тільки в 2004 році було розпочато придбання матеріалів, а в 2006 році розпочато внутрішнє оздоблення будинку за її кошти та кошти дітей сторін, в той час як позивач проживав у гр. [PERSON] в селищі Біловодськ на вулиці Коцюбинського, б. № 22, але рядом з територією її будинку знаходилася вся його сільськогосподарська техніка та запасні частини, та яку позивач розпродав або заховав від неї на час розгляду цієї справи, але раніше сам нею користувався та її обслуговував, тому часто бував на території спірного домоволодіння. В 2008 році відповідачка оформила кредит на 10000 гривень з ціллю газифікації будинку, але фактично на придбання котла для заміни системи опалення, син самостійно утеплив стіни та дах будинку, замінив всю водопровідну систему, поставив двері та замки, постелив лінолеум, замінив вхідні двері, виконав інші оздоблювані роботи. За час спільного проживання сторони нажили й інше майно, а саме кімнату в гуртожитку, оформлену на позивача, автомобіль ВАЗ 2101, трактор, погрузчик гейферний, автомобіль Зіл, трактор Бєларусь, косарку роторну, граблі прицепні, прицеп тракторний двуосний, автокран зіл, урожай ячменю в кількості 35 тон, бо позивач має в особистій власності 28 га земельних паїв, отриманих від його батьків к спадщину. На думку відповідачки, будинок повинен бути присудженим одному з них, з врахуванням іншого спільного майна. Відповідачка надала суду дані про наявність свідоцтва про право власності на житловий будинок ( а. с 36), зареєстрований на її імя в органах державної реєстрації в січні 2002 року, технічний паспорт на садибу в цілому на приватизованій на її імя земельній ділянці, дані технічного паспорта на кімнату в гуртожитку на імя позивача, домові книги про реєстрацію всіх членів її сімї а саме двох у кімнаті гуртожитку, та двох у будинку, оригінал та копію її особистої розписки про позику 5000 доларів США у гр. [PERSON] 07.04.1997 року, також копію ордера на кімнату в гуртожитку, ( відповідно свідоцтва про право власності на житловий будинок від 04.01.2002 року його загальна вартість , разом літньою кухнею та господарськими спорудами, огорожею та колодязем станом на час видачі свідоцтва 65906,14гривень), довідки про свої доходи , копію державного акту на земельну ділянку площею 0,15 га , приватизовану 05.10.1994 року та зареєстровану у встановленому законом порядку для будівництва та обслуговування житлового будинку на вулиці ім. Леніна, б. № 243, та інші докази на обґрунтування свої заперечень. Відповідачка гр. [PERSON] повністю визнала позовні вимоги третіх осіб з самостійними вимогами , а саме своїх синів гр. [PERSON] та [PERSON], а саме на їх право на ? частину власності на спірний житловий будинок за кожним з них та на визначення права користування кожним з третіх осіб житловими кімнатами в спірному будинку площею 10,5 та 12,3 квадратних метри, вважаючи своїм правом користуватися кімнатою 8,4 квадратних метри. Визнання цих позовів мотивувала (разом з своїм представником) участю дітей у зведенні житлового будинку та витратами на його ремонт з 2005 та 2006 року власних коштів третіми особами з самостійними вимогами. За вищевикладених обставин відповідачка та її представник гр. [PERSON] просять суд відмовити позивачу гр. [PERSON] у задоволенні його позову, бо він не надав доказів про витрачання своїх коштів на будівництво спірного житлового будинку, також не надав довідок про свої доходи , а тільки своє пенсійне посвідчення, окрім того, фактично проживав з 1992 року за іншою адресою та участі у будівництві не приймав, свої доводи підтверджують показанням свідків гр. [PERSON] та гр. [PERSON], які дійсно бачили, що позивач якийсь тривалий час проживав на вулиці Коцюбинського б. № 22 разом з гр. [PERSON] та їх спільним сином [PERSON],[INFO], в той час, коли відповідачка та двоє синів сторін будували будинок в селищі Біловодськ на вулиці Леніна,№ 243, також послалися на рішення суду про розірвання шлюбу, вбачаючи в наданій ними копії рішення як встановлений факт фіктивності шлюбу між сторонами у справі. Ухвалою суду від 25.08.2011 року були залучені треті особи з самостійними вимогами КП «Луганський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» та гр. [PERSON] Але ці треті особи з позовними вимоги до жодної з обох сторін з позовами не зверталися, тому суд розглядає позицію цих осіб як третіх осіб у справі, які не заявили самостійних вимог щодо предмета спору. 03 жовтня 2011 року до суду з позовами та клопотаннями про допущення їх як третіх осіб з самостійними вимогами до відповідачки гр. [PERSON] звернулися гр. [PERSON], [INFO], зареєстрований з 07.07.2005 року в селищі Біловодськ, вулиця ім. Леніна, б. 243 та гр. [PERSON], [INFO], зареєстрований в гуртожитку в селищі Біловодськ, вулиця ім. Леніна, б. № 143, та свої інтереси і інтереси останнього представляв гр. [PERSON], та який просить визнати за кожним з синів сторін по ? частині спірного житлового будинку , та надати в користування як сину сторін [PERSON] - житлову кімнату 10,5 кв. метри( зазначену в техпаспорті як спальна кімната №1- 8), а сину [PERSON] житлову кімнату площею 12, 3 кв. метри( спальну кімнату № 1-7), залишивши в загальному користуванні зал, кухню, ванну, коридор, туалет та котельню. Позовні вимоги цих третіх осіб з самостійними вимогами були прийняті до провадження та розглядалися в судовому засіданні відповідно до ухвали суду від 04.10.2011 року. Гр. [PERSON] та [PERSON] зазначили, що вони з дитячих літ приймали участь в будівництві житлового будинку та упорядкуванні земельної ділянки, бо з 2000 року батько перестав матеріальні кошти в будівництво будинку та господарських будівель . З 2005 року [PERSON], а з 2006 року [PERSON] самостійно стали працювати після завершення навчання та фактично проживали з відповідачкою в спірному житловому будинку в кімнатах площею 10,5 та 12, 3 кв. метри, за свої кошти придбавали будівельні матеріали , вкладали їх в ремонт житлового будинку , його утеплення та оздоблення,але зараз мають бути позбавлені своїх прав на користування житлом. За викладених ними обставин вони претендують на визнання за ними по ? частині право власності на житло та на право користування вказаними у позові кімнатами. Свідок зі сторони позивача гр. [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивач її рідним братом, батьки позивача надавали матеріальну допомогу всім своїм дітям, в тому числі і позивачу на будівництво будинку. За доводами свідка гр. [PERSON], відповідачка не мала змоги відповідно до її доходів та можливостей сама за власні кошти зводити такий будинок, маючи двох неповнолітніх на той час дітей. На даний час свідок та відповідачка знаходяться у неприязних стосунках . Свідок гр. [PERSON] суду пояснила, що вона є сусідкою сторін, тому добре знає, що позивач приймав участь у будівництві будинку,відповідачка продавала урожай, який мабуть належав позивачу, бо свідок придбавала його у відповідачки по ринковим цінам, окрім того, сини сторін дійсно з 2005 чи з 2006 року досить активно займалися ремонтом та облаштуванням житлового будинку. Свідок [PERSON]М пояснював, що він живе недалеко від сторін, позивач неодноразово брав у нього молоко, але за молоком приходила і гр. [PERSON], та [PERSON] приходила вже після того, як будинок був там побудованим, та газ в спірному будинку був також проведеним більше 10 років назад, бо свідок сам працює в газовій дільниці і добре це памятає. Свідок гр. [PERSON] суду пояснював, що він неодноразово залучався позивачем для виконання різних робіт на садибі в селищі Біловодськ по вулиці Леніна, б. 243, але діти позивач також з самого дитинства приймали дуже активну участь у зведенні будинку та інших будівель, у його облаштуванні. Свідки гр. [PERSON] та [PERSON] суду пояснювали, що дійсно гр. [PERSON] тривалий підтримував свої стосунки (фактично сімейні )з гр. [PERSON] та проживав з нею або поряд з місцем проживання свідків, або в батьків гр. [PERSON], з нею виховував сина [PERSON], [INFO]. Також їм відомо, що діти [PERSON] та [PERSON] з дитинства займалися з відповідачкою будівництвом спірного житлового будинку, бо гр. [PERSON] фактично залишив відповідачку з двома малолітніми дітьми. Вислухавши учасників процесу, свідків, дослідивши надані сторонами письмові докази у справі , суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: Як вбачається з матеріалів справи, сторони гр. [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 24 жовтня 1981 року по 12 серпня 2011 року , виходячи з мотивувальної частини рішення про розірвання шлюбу шлюбні стосунки не підтримували близько трьох останніх років(а.с.98), окрім того, відповідно до свідоцтва про право власності на житло, гр. [PERSON] 04.01.2002 року зареєструвала право власності на спільне нерухоме майно в КП «Біловодське БТІ»( а. с. 36), яке на той час мало загальну та дійсну вартість за даними технічного паспорту станом на 17 жовтня 2001 року ( як нове без технічного зносу)- 65906,14 гривень. За даними цього документа, житловий будинок мав вартість 33883,36 гривень, а різницю у вартості складали літня кухня та інші споруди, розташовані на території садиби в селищі Біловодськ на вулиці ім. Леніна, б. № 243, оскільки суд розглядає справи відповідно вимог ст. 10, 11 ЦПК України, а саме на засадах змагальності сторін, , за зверненням фізичних осіб , поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у розгляді справи. Як вбачається з наданих відповідачкою доказів, вже після реєстрації права власності на житловий будинок позивач у справі гр. [PERSON] 26.06.2002 року отримав ордер на зайняття ізольованої кімнати в гуртожитку в селищі Біловодськ, вулиця ім. Леніна, б. № 143/33 загальною площею 34,8 квадратних метрів , в ордері був зазначений склад його сімї : [PERSON]- дружина, [PERSON] син, [PERSON] син. Позивач з 1990 року по цей час , і його син [PERSON] з 16.09. 2006 року до цього часу зареєстровані в кімнаті в селищі Біловодськ, вулиця ім. Леніна, б. 143/33 , але в технічному паспорті в кімнаті № 33 вже зазначена площа 31 кв. метр. За даними домової книги, гр. [PERSON] проживала з 17.10.2001 року в смт. Біловодськ, вулиця Леніна, б. 243, потім знову була зареєстрована в [INFO], б. № 243 - з 24 жовтня 2003 року, а син [PERSON] зареєстрований на вулиці ім. Леніна, б. 243 - з 07 липня 2003 року. Тобто за цих обставин суд приходить до висновку, що сторони підтримували нормальні сімейні стосунки станом на час державної реєстрації нерухомого майна у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями, придбавали інше спільне майно. За вимогами діючого на час реєстрації спірного нерухомого майна сторін діяли норми Кодексу про шлюб та сімю України, відповідно до яких за ст. 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. За ст. 23 КпШС майном, нажитим за час шлюбу, подружжя розпоряджається за спільною згодою. Також відповідно до ст.21 ч.1 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований в органі РАЦС. Згідно ч.1 ст. 36 зазначеного Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обовязків подружжя. Тому доводи відповідачки про те, що позивач не проживав з нею однією сімєю, а мав фактично шлюбні стосунки з іншою жінкою під час будівництва будинку, , не заслуговують на увагу, не можуть бути застосованими і підтверджені свідками відповідачки факти щодо відносин гр. [PERSON] та гр. [PERSON] за правилами ст. 74 СК України, які намагається довести відповідачка та її представник , тим більше,що станом на час реєстрації спірної будівлі така норми закону не діяла і гр. [PERSON] знаходився в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою у справі. Діти сторін мали станом на початок 2002 року молодий вік 20 та 17 років,ніяких власних доходів не мали , один син до 2005 та відповідно другий син до 2006 року, про що зазначено і в позовних заявах третіх осіб з самостійними вимогами, тобто до 2005-2006 років не могли вкладати свої кошти в будівництво будинку, який завершений та прийнятий в експлуатацію в жовні 2001 року,та зареєстрований як нерухоме майно 04.01.2002 року. На руках у відповідачки знаходиться розписка гр. [PERSON], що свідчить про те, що сторони розрахувалися з цим кредитором відповідно вимог ст. 545 ч.3 ЦК України , тому боргів перед нею у сторін не має на час розгляду справи. Також суд приходить до висновку, що кредитний договір про надання в позику на газифікацію( фактично на ремонт з заміною системи опалення, а саме заміну котла згідно з пояснень самої відповідачки)Фондом 10000 гривень був укладеним за згодою сторін, а всі витрати на погашення кредиту після розірвання шлюбу відповідачка може стягнути в порядку регресу з гр. [PERSON] - або після погашення всієї або часткової суми заборгованості, тому суд не бере до уваги витрати відповідачки на ремонт будинку, фактично вже зареєстрованого як готовий обєкт на початку 2002 року. Суд виходить з того, що позивач не надавав суду документів , які б свідчили про вартість спірного нерухомого майна на час подання позову, його вартість була встановлена відповідно ціни позову, вказаною власноручно позивачем у позовній заяві,та сплата незначної суми судових витрат була відстрочена за ухвалою від 11.08.2011 року(а.с. 1) до ухвалення судового рішення у справі на підставі клопотання позивача, заявленого у тексті позову. Позивач також в позовних вимогах протягом всього судового засідання наполягав на визнанні права власності на житловий будинок у розмірі його ? частини, а не садиби в цілому, яка складається і з інших з господарських споруд та літньої кухні, свої позовні вимоги він на протязі слухання справи не уточнював,тому суд виходив зі змісту його вимог про поділ житлового будинку як такого, вартістю 33883,36 гривень, тобто у межах заявлених позовних вимог,та з наявної площі житлових кімнат у спірному житловому будинку , з яких жодна з чотирьох наявних у будинку житлових кімнат не становить площу 20 кв. метрів. Виходячи з вимог про надання в користування однієї житлової кімнати площею 20квадратних метрів( з залишенням залу в загальному користуванні), суд приходить до висновку про можливість задоволення позову в цій частині на дві житлові кімнати, які будуть складати загальну площу, максимально наближену до заявленої у позові , суд вважає за необхідне присудити йому для особистого користування дві кімнати з загальної його ? частини власності житлового будинку , а саме кімнату 1-9 площею 8,4 квадратних метрів та кімнату 1-8 площею 10,5 квадратних метрів, визнавши за позивачем право власності на 1/ 2 частину житлового будинку без виділу в натурі та залишивши в загальному користуванні всі допоміжні приміщення, перелічені позивачем в резолютивній частині його позову, а саме кухню, коридор, ванну та котельню. Позови третіх осіб з самостійними вимогами заявлені до одного з співвласників спірного житлового будинку, а саме відповідачки гр. [PERSON]І, яка , маючи у спільному користування нерухоме майно з гр. [PERSON]І, сама не може розпоряджатися спільною власністю, яка залишається такою до набрання цим рішенням суду законної сили. За таких обставин суд не може визначити порядок користування житловими кімнатами у будинку батьків третіх осіб з самостійними вимогами без згоди кожного із співвласників або без предявлення позову до обох із них. За змістом ст.ст. 316,317,319,355,368 ЦК України правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею , незалежно від волі інших осіб. Власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення їхніх прав. Майно , що є власності двох або більше осіб( співвласників), належить їм на праві спільної власності( спільне майно).Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною власністю. За ст. 380 ЦК України житловим будинком є будівля капітального типу , споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно - правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Відповідно вимог ст. 156 Житлового Кодексу України члени сімї власника будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сімї власника будинку зобовязані дбайливо ставитися до житлового будинку, повнолітні члени сімї власника зобовязані брати участь у витратах по утриманню будинку і придомової території та проведенню ремонту. Окрім того, третя особа з самостійними вимогами повнолітній син гр. [PERSON] користується житловим приміщенням кімнатою разом з батьком в гуртожитку,про що свідчить його реєстрація у паспорті, а в будинку, де зараз зареєстрована відповідачка та гр. [PERSON] , до якої також заявив позов і син [PERSON] , не проживає, бо там не зареєстрований , тому він взагалі не може претендувати на користування будь - якою з кімнат в спірному житловому будинку, бо на його вселення також потрібна згода обох з власників. Також суд виходить з того, що [PERSON] вже користується житловим приміщенням зі згоди обох батьків, без визначення конкретної житлової кімнати, що суд вважає про наявність саме такої угоди при вселенні його до спірного житлового будинку про користування цим житловим приміщенням і без згоди його обох співвласників раніше встановлений порядок не може бути змінений за позовом до одного з співвласників. У звязку з частковим задоволенням позову відповідачка повинна компенсувати позивачу всі понесені ним судові витрати в частині, яка присуджена позивачу та сплачених ним особисто, а інші судові витрати, не сплачені у повному розмірі учасниками процесу в особі позивача та третіх осіб з самостійними вимогами повинні бути сплаченими ними державі. На основі викладеного,

Outcome: partial