Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-15 00:00:00

Звернувшись із даним позовом [PERSON] посилається на те, що 01 червня 1998 року він уклав із ЖЕД № 3 м. Коломиї договір найму на квартиру № 5 у житловому будинку № 2 по вул. Чайковського у м. Коломиї, який належав Коломийській міській раді. Згідно укладеного договору найму до даної квартири, в якій він проживав та проживає, належав і належить на даний час санвузол, який складається із ванної та туалету. Згідно розпорядження № 8868 від 24 грудня 1998 року вказану квартиру йому передано у власність, про що видано свідоцтво про право власності від 28 січня 1999 року. Поряд у квартирі № 4 в даному будинку на той час проживала [PERSON], яка приватизувала свою квартиру у серпні 1995 року, а у 2006 році померла. У грудні 2003 року [PERSON] подарувала належну їй квартиру відповідачці [PERSON]. Ще за життя колишньої власниці, відповідачка заявляла йому, що вона є опікуном [PERSON] і пропонувала продати їй свою квартиру, що нібито ванна і санвузол є спільними. З того часу [PERSON] пред'являє до нього безпідставні претензії на вказані підсобні приміщення, створюючи при цьому різні труднощі та провокації на вчинення протиправних дій. В травні 2008 року відповідачка самовільно, без його згоди, зламала замки на дверях до його санвузла і самовільно провела водопровід із своєї квартири до зливного бачка санвузла, а на початку червня 2008 року самовільно перекрила водопровід до його квартири, позбавивши таким чином елементарних побутових умов. На його звернення 17 червня 2008 року комісією санітарно-технічної дільниці Коломийського колективного підприємства по експлуатації житла складено акт про те, що відповідачка перекрила воду. 20 червня 2008 року аналогічний акт був складений контролером КП "Коломияводоканал". Незважаючи на складення даних актів відповідачка не відкривала кран водопостачання до його квартири, а тому він змушений був звертатися із скаргою до прокурора м. Коломиї. 10 липня 2008 року постачання води було відновлено, проте вже з серпня 2008 року відповідачка і далі регулярно продовжує чинити йому перешкоди в користуванні водопроводом, що змушує його звертатися в різні установи. Такі дії по перекриттю водопостачання повторилися також на початку грудня 2008 року. Надалі під час розгляду справи у суді такі перешкоди припинилися, а в останній час у лютому 2012 року відновилися і по даний час він не може безперешкодно користуватися водою. Просить суд взявши до уваги подані ним докази зобов»язати відповідачку не чинити йому перешкод в користуванні водопроводом та демонтувати труби самовільно підведені до його санвузла і стягнути з неї моральну шкоду в сумі 10000 грн., яка виражається в психологічних стражданнях від неможливості приготувати їжу, помитися, попрати одяг та білизну, належним чином прибрати квартиру, користуватися санвузлом. В зустрічному позові просить відмовити. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Представник відповідачки з первісним позовом не погодився а свій підтримав і пояснив наступне. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Дійсно квартира № 4, належна відповідачці, дісталася їй в дар від [PERSON]. Із експлікації внутрішніх площ будинку № 2, в якому знаходяться квартири сторін видно, що санвузол та ванна є місцями спільного, загального користування для жильців даних квартир. На його та відповідачки чисельні просьби використовувати ці приміщення спільно влаштувавши відповідні перегородки [PERSON] не погоджується, чинить їм постійні перешкоди, влаштовує скандали. В свою чергу вважає, що позивач своїми діями заподіює відповідачці моральну шкоду, яку вона оцінює у 1600 грн. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Просить суд зобов»язати [PERSON] відновити водопостачання до ванної кімнати та не чинити перешкод в користуванні туалетом і ванною та стягнути з нього моральну шкоду, яка полягає в моральних стражданнях перенесених внаслідок неможливості користуватися вищевказаними приміщеннями, моральну шкоду оцінює у 1600 грн. . Також під час розгляду справи у суді із даних технічного паспорта на квартиру відповідача довідалася, що тому належать 6/10 частин сапвузла, а не весь, а тому зверталася до суду із позовними вимогами про визнання за нею на праві власності інших 4/10 частин вказаних приміщень. Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області рішення Коломийського міськрайонного суду про задоволення її вимог було скасовано. Рішенням Коломийського міськрайонного суду позовні вимоги були задоволені та визнано за [PERSON] право власності на 4/10 частини санвузла. Однак, апеляційний суд Івано-Франківської області рішення Коломийського міськрайонного суду скасував та ухвалив нове рішення, яким в задоволенні позову [PERSON] про визнання права власності на 4/10 частини санвузла, відмовив, посилаючись на Рішення Конституційного Суду України № 4-рп/2004 від 02 березня 2004 року, згідно якого допоміжні приміщення передаються безоплатно у спільну власність. Враховуючи наведене, просить визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло від 28 січня 1999 року видане Коломийським бюро по приватизації державного житлового фонду згідно розпорядження від 24 грудня 1998 року за № 8868 та технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] на імя [PERSON] в частині права власності на 6/10 частин санвузла. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та показання свідків, суд вважає, що позовні вимоги сторін слід задоволити, виходячи із наступного. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Як видно із дослідженого сторони по справі проживають по сусідству на другому поверсі житлового будинку номер 2 по вул. Чайковського в м. Коломиї. [PERSON] А проживає у квартирі № 5, а [PERSON] у квартирі № 4. Обидві квартири належать їм на праві власності. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Із договору найму житлового приміщення від 01 червня 1998 року видно, що до квартири [PERSON] також належить санвузол розміром 3,7 м.кв. Із свідоцтва про право власності на житло від 28 січня 1999 року видно, що загальна площа цієї квартири становить 53,6 м.кв., із оглянутої в судовому засіданні оригіналу інвентарної справи, по даній квартирі, яка зберігається в Коломийському МБТІ, що вона складається із однієї житлової кімнати площею 28,8 м.кв., кухні 15 м.кв., коридору 3,6 м.кв., ванної 1,5 м.кв., вбиральні 0,5 кв.м., балкона 3,5 м.кв. Згідно технічного паспорта на дану квартиру, який представлений суду представником [PERSON], [PERSON] належить на праві власності 6/10 частин санвузла, а саме : 6/10 частин приміщення коридору площею 0,5 кв.м., 6/10 частин приміщення ванної площею 1,5 кв.м., 6/10 частин приміщення вбиральні площею 0,7 кв.м., які позначені відповідно на план-схемі Коломийського МБТІ цифрами VI, VII, VIII. Також в технічному паспорті вказано те, що санвузол та коридор є місцями спільного користування. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Із технічного паспорта на квартиру № 4, яка належала [PERSON] і була приватизована нею у 1995 році та подарована [PERSON] у грудні 2003 року, вбачається, що в склад її входить кімната площею 22,6 м.кв. та кухня 7,4 м.кв. Під час розгляду справи у суді із даних технічного паспорта на квартиру відповідача позивачка довідалася, що тому належать 6/10 частин сапвузла, а не весь, а тому зверталася до суду із позовними вимогами про визнання за нею на праві власності інших 4/10 частин вказаних приміщень. Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 лютого 2011 року, рішення Коломийського міськрайонного суду від 13 грудня 2010 року, про задоволення її вимог було скасовано. В своїй ухвалі Апеляційний суд посилався на те, що відповідно до Закону України Про приватизацію державного житлового фонду допоміжні приміщення стають обєктами права спільної власності співвласників будинку одночасно з приватизацією квартир. Крім того, апеляційний суд посилався на Рішення Конституційного Суду України № 4-рп/2004 від 02 березня 2004 року в якому зазначається, що допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т.ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир багатоквартирних будинків, а тому підстав для визнання права власності на певну частку таких приміщень немає. На належність [PERSON] частини приміщень санвузла вказує лист директора Коломийського КПЕЖ від 14 травня 2008 року, що був адресований [PERSON], з якого видно, що відповідно до технічного паспорта йому належить 6/10 місць загального користування, а власнику квартири № 4 - 4/10, що також в судовому засіданні підтвердила свідок [PERSON], працівник КПЕЖ. Виходячи із наведеного суд погоджується із позицією [PERSON], що [PERSON] 24 грудня 1998 року здійснив приватизацію 6/10 приміщень коридору і санвузла незаконно, так як вони повинні знаходитися у спільній сумісній власності обох сторін. Стосовно строку оскарження його, то суд вважає, що він не пропущений, оскільки про порушення свого права [PERSON] довідалася у судовому засіданні після ознайомлення із техпаспортом [PERSON] на дану квартиру та свідоцтвом про власність. Також, під час розгляду справи, судом встановлено, що сторони чинять один одному перешкоди в користуванні належним їм майном. Стосовно дій [PERSON], це вбачається як із показань допитаних свідків [PERSON] та [PERSON] так і чисельних актів комісій КП «Водоканал» та Коломийського комунального підприємства по експлуатації житла за 2008 та 2009 роки і фототаблиці із зображенням спірних приміщень. [PERSON] же в свою чергу також чинить перешкоди [PERSON] в користуванні, належними сторонам на праві спільної сумісної власності, приміщеннями. Вирішивши, що спірні приміщення належать лише йому, [PERSON] самовільно закрив вхідні двері до приміщення коридору та санвузла, самовільно демонтував труби холодного водопостачання від квартири [PERSON] до вбиральні, що стверджується довідками К-110 від 21 лютого 2011 року та К-125 від 23 лютого 2011 року, виданими Коломийським комунальним підприємством по експлуатації житла. Також факт того, що [PERSON] чинить [PERSON] перешкоди в користуванні вбиральнею підтверджується актом комісії КПЕЖ від 23 лютого 2011 року, яким виявлено, що мешканець квартири [ADDRESS], [PERSON], закрив доступ до приміщення вбиральні та демонтував труби холодного водопостачання до санвузла, які були встановлені мешканцем квартири № 4 цього ж будинку, [PERSON] в 2009 році. Приміщення вбиральні знаходиться у спільному користуванні мешканців квартир № 4 та № 5. Виходячи із оцінки досліджених доказів позовні вимоги сторін суд рахує обгрунтованими. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ На думку суду за даних обставин своїми діями сторони заподіяли один одному моральну шкоду, оскільки створили неможливість вільно розпоряджатися своєю власністю, що призводить до психологічних та моральних страждань, проте розмір шкоди заявлений ними є занадто завищеним. На підставі наведеного на ст.ст. 16, 23, 319, 321, 325, 379, 382, 383, 386, 391, 1167 ЦК України,

Outcome: approved