Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-28 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про виселення їх з його власного будинковолодіння, посилаючись на те, що йому на підставі договору дарування від 7 лютого 2002 року належить будиноковолодіння № 23 по вул.Труда в м.Сміла, Черкаської області. В цьому будинковолодінні проживають [PERSON] та [PERSON] які, як вважає позивач, безпідставно користується його власним будинком, оскільки договору найму між ними не укладалось, а також [PERSON] та [PERSON] не є членом сімї [PERSON] Позивач має намір розпорядитися належним йому житлом і вважає, що відповідачі підлягають виселенню з його будинковолодіння, про що повідомляв їх з травня 2011 року та просив звільнити будинок. Відповідачі в судове засідання не зявились, в наданій суду заяві позов визнали. Позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] без реєстрації проживають в будинковолодінні, що знаходиться в м.Сміла по вул. Миру, 23. Згідно договору дарування від 7 лютого 2002 року [PERSON] є власником будинковолодіння № 23 по вул.Труда в м.Сміла і просить виселити відповідачів з його будинку. Конституцією України (ст. 41) та ст.. 1 першого протоколу до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод» 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власності володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист прав власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь- яких порушень його права, хоча би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідачі втратили право користування спірним жилим приміщенням і підлягають виселенню за позовом [PERSON]. Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами які беруть участь у справі не підлягають доказуванню. Оскільки відповідачі не заперечують проти заявленого позову їх слід виселити з будинковолодіння № 23 по вул.Труда в м.Сміла, Черкаської області. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з [PERSON] та [PERSON] підлягають стягненню в рівних частках на корить [PERSON] понесені ними витрати по оплаті судового збору в розмірі - 8 грн. 50 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи - 37 грн. На підставі наведеного і ст. 41 Конституції України, ст. ст. 319, 321, 379, 380, 383, 386, 391 ЦК України, ст. ст. 150, 168 ЖК України,

Outcome: approved