Jurisdiction: civil
Date: 2012-01-31 00:00:00

[PERSON], звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], Управління Держкомзему у Макарівському районі Київської області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору Великокарашинська сільська рада Макарівського району Київської області, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просила усунути перешкоди у здійсненні нею права власності земельною ділянкою, яка розташована по [ADDRESS] шляхом визнання державних актів на земельні ділянки [PERSON], та [PERSON], частково недійсними. Також просила зобов'язати управління Держкомзему у Макарівському районі Київської області видалити з автоматизованої бази даних кадастрові номери (коди) на земельні ділянки [PERSON], та [PERSON], та зобов'язати присвоїти належній їй на праві приватної власності земельній ділянці кадастровий номер та внести його в автоматизовану базу даних. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що відповідно до Державного акту на право власності на землю серії ІV-КВ за № 097387 їй на праві власності належить земельна ділянка площею 0,217 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, яка розташована на території Великокарашинської сільської ради Макарівського району Київської області по [ADDRESS]. Державний акт на право приватної власності на землю зареєстровано в Книзі реєстрації записів державних актів на право приватної власності на землю за № 150.Зазначена земельна ділянка передана їй у приватну власність на підставі рішення виконавчого комітету Великокарашинської сільської ради народних депутатів від 31.10.1997 року за № 9. Отримати відповідно до вимог чинного законодавства кадастровий код (номер) на земельну ділянку вона не має можливості, оскільки згідно повідомлення Управління Держкомзему у Макарівському районі Київської області на земельну ділянку площею 0,217 га наклалася частина земельної ділянки [PERSON], та земельна ділянка [PERSON], Відповідачам державні акти на право приватної власності на земельні ділянки з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд, згідно довідки Макарівського районного відділу КОФ ДП «Центр ДЗК»не видавалися та за ними не зареєстровані. Кадастрові номери на земельні ділянки відповідачів присвоєно. Оскільки земельні ділянки відповідачів відповідно до бази кадастрових номерів згідно довідки управління Держкомзему у Макарівському районі Київської області наклалися на належну їй на праві власності земельну ділянку, внаслідок чого ставиться під сумнів її право власності на земельну ділянку, тому кадастрові номери присвоєні земельним ділянкам відповідачів підлягають скасуванню з огляду на вимоги ст. 41 Конституції України, ст.ст. 321, 391 ЦК України, ст.ст. 152, 153 ЗК України. [PERSON], подав зустрічний позов до [PERSON], Великокарашинської сільської ради Макарівського району Київської області, треті особи без самостійних вимог на предмет спору [PERSON], Управління Держкомзему у Макарівському районі Київської області, [PERSON], в якому просив визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Великокарашинської сільської ради від 31.10.1997 року № 9 в частині затвердження технічної документації із землеустрою, передачі земельної ділянки площею 0,217 га для обслуговування житлового будинку у [ADDRESS] та видачі державного акту на імя [PERSON], та визнати незаконним державний акт на право власності на земельну ділянку у [ADDRESS], серії IV-КВ № 097387, що виданий Великокарашинською сільською радою Макарівського району Київської області на підставі рішення виконкому сільської ради від 31.10.1997 року № 9 та зареєстрований в книзі реєстрації державних актів за № 150, на ім'я [PERSON], та скасувати його державну реєстрацію. В обґрунтування вимог за зустрічним позовом [PERSON], зазначив, що будинок у [ADDRESS], [PERSON], та її сестра, [PERSON], отримали у подарунок від [PERSON], 22 листопада 1992 року, в цьому ж договорі прописано, що будівля розташована на земельній ділянці площею 0,17 га, ця ж площа землі під будинком зазначена і у протоколі засідання виконкому сільської ради, про надання дозволу на будівництво будинку та господарських споруд на імя [PERSON], первісного власника. Тобто, ще коли будинок будувався первісним власником, то сільська рада чітко визначила площу (0,17 га) земельної ділянки, яка надається [PERSON] у користування (власність) для будівництва будинку. У відповідності із положеннями ст. 30 ЗК України 1990 року, при переході права власності на будівлю разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених ст. 67 ЗК і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі та споруди. Таким чином у договорі відчуження чітко записана площа землі - 0,17 га. При переході права власності на жилий будинок і господарські будівлі до кількох власників для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об'єктів. Таким чином, земельна ділянка площею 0,17 га, яка раніше була у користуванні первісного власника будинку, перейшла у спільне сумісне користування (власність) нових власників будинку - [PERSON], та [PERSON], тобто кожна мала право на земельну ділянку по 0,085 га для обслуговування та будівництва будинку та господарських споруд, тому, на їх думку при прийнятті рішення № 9 від 31.10.1997 року про передачу земельної ділянки площею у власність одноособово [PERSON] (в тому числі і частини земельної ділянки, яка вже стала власністю [PERSON]), сільська рада порушила принцип раціональності використання землі, явно вийшла за межі своєї компетенції та порушила вимоги ст. 17 та 30 ЗК України 1990 року. Недотримання цих норм є грубим порушенням загального порядку передачі земельних ділянок у власність, яке потягло порушення законних прав та інтересів [PERSON], в сфері землеволодіння та користування та стало перешкодою у присвоєнні кадастрового номеру земельній ділянці позивача. Окрім того, під час виготовлення оскарженого державного акту позивача було порушено вимоги ст. 17 ЗК України 1990 року та положення Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, що затверджена Наказом Держкомзему України № 28 від 15.04.1993 року, яка була чинною на той момент, де визначено, що рішення про передачу землі у власність громадян та видача державних актів проводиться після відновлення (встановлення) меж ділянки на місцевості в натурі. У нашому випадку таке відновлення меж не проводилося, оскільки межі ділянки, яка передана у власність [PERSON], не погоджувалися сумісними землевласниками та землекористувачами. Тому, рішення виконкому сільської ради № 9 від 31.10.1997 року в частині передачі земельної ділянки площею 0,217 га для ОБЖ у власність [PERSON], є незаконним і підлягає скасуванню, а тому і державний акт на право власності на землю, який виданий на підставі незаконного рішення є незаконним і його державна реєстрація підлягає скасуванню. Заперечуючи проти задоволення первісного позову [PERSON], зазначив, що він реалізував своє право на безоплатне отримання земельної ділянки для ОСГ, яка перебувала у його користуванні при чому він ніяким чином не вийшов за межі площі землі, яка фактично перебувала в його користуванні, що підтверджується і копіями погосподарських книжок та рішень сільської ради. Після розробки та затвердження технічної документації, сільською радою 27.09.2004 року було прийнято рішення про передачу земельної ділянки площею 0,421 га для ОСГ у мою власність, про що мені 20.01.2006 року було видано відповідний державний акт. Земельна ділянка [PERSON], ніколи не була огороджена будь-яким парканом, тільки по-сільському, між ділянками існувала межа-стежка, тому він ніколи не створював ні моральних, а ні фізичних перешкод [PERSON], у здійсненні права власності її земельною ділянкою, я навіть ніякого зауваження їй не робив, коли вона через деякий час переорала давно існуючу межу-стежку і змістила її на незначну відстань. Разом з тим, позивач вказуючи у позові, що ділянка [PERSON], та ділянка [PERSON], накладається на її ділянку не підтверджується доказами, відсутні будь-які результати землевпорядної роботи у результаті якої виявлені дані обставини, при цьому як на доказ [PERSON], посилається на довідку Управління Держкомзему у Макарівському районі ще за 22.12.2009 року, яка взагалі не стосується [PERSON], також подано викопіювання з проекту формування села, де позначено тільки ділянку [PERSON], без будь-яких накладань. В судовому засіданні позивач [PERSON], та її представник [PERSON], позовні вимоги за первісним позовом підтримали, просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, і з цих же підстав просили відмовити у задоволенні зустрічного позову [PERSON] Відповідач [PERSON], та його представник [PERSON], [PERSON], в судовому засіданні проти задоволення вимог за первісним позовом заперечили, просили у його задоволенні відмовити в повному обсязі. Разом з тим, [PERSON], просив задовольнити його зустрічний позов, з підстав, викладених у ньому. Великокарашинська сільська рада Макарівського району Київської області та Управління Держкомзему у Макарівському районі Київської області письмово повідомили суд про можливість розгляду справи за відсутності їх представників. Від третьої особи [PERSON], не надійшло згоди на її участь у справі у якості третьої особи, у зв'язку з чим справа розглядалася без неї. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON], відповідно до державного акту на право власності на землю серії ІV-КВ за № 097387 на праві власності належить земельна ділянка площею 0,217 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, яка розташована на території Великокарашинської сільської ради Макарівського району Київської області по [ADDRESS]. Державний акт на право приватної власності на землю виданий 23.02.1998 року та зареєстровано в Книзі реєстрації записів державних актів на право приватної власності на землю за № 150. Кадастрой номер земельній ділянці присвоєно не було. Зазначена земельна ділянка передана їй у приватну власність на підставі рішення виконавчого комітету Великокарашинської сільської ради народних депутатів від 31.10.1997 року за № 9. Зазначену ділянку [PERSON], отримала після того, як разом із сестрою [PERSON], отримали у подарунок від [PERSON], 22 листопада 1992 року будинок у [ADDRESS]. В договорі дарування прописано, що будівля розташована на земельній ділянці площею 0,17 га, ця ж площа землі під будинком зазначена і у протоколі засідання виконкому сільської ради, про надання дозволу на будівництво будинку та господарських споруд на імя [PERSON], первісного власника. Згідно довідки Управління Держкомзему у Макарівському районі Київської області від 22.12.2009 року № 01-12/539 при внесенні в базу даних інформації про земельну ділянку [PERSON], площею 0,217 га в межах Великокарашинської сільської ради на підставі державного акта серії ІV-КВ за № 097387, що зареєстрований 23.02.1998 року за № 150 кадастровий номер неможливо присвоїти у зв'язку із накладанням на земельні ділянки, які належать [PERSON], та [PERSON] Зазначені накладки встановлені в процесі виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання кадастрового плану земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд [PERSON], в межах В.Карашинської сільської ради. Згідно схеми накладання земельних ділянок, на земельну ділянку [PERSON], накладаються ділянки [PERSON], (площа накладання 0,0243 га) та ділянка [PERSON], (площа накладання 0,0230 га). Разом з тим, у зв'язку з чим виконана дана схема, коли, які вихідні дані бралися для її складання з матеріалів справи встановити не можливо. Як встановлено судом, [PERSON], на праві власності належить земельна ділянка площею 0,421 га для ведення ОСГ, що розташована у с. М.Карашин, кадастровий номер 3222780901:01:034:0003. Акт серії ЯА № 865482, виданий 02.01.2006 року та зареєстрований у Книзі записів державних актів за № 011. Ділянка [PERSON], згідно плану меж у державному акті межує з ділянками [PERSON], та [PERSON] Згідно листа Макарівського відділу КОФ «Центр Державного земельного кадастру»від 19.05.2010 року № 380 у АФ базі даних за [PERSON], відповідно до кадастрового номеру 3222780901:020:0012 зареєстрована земельна ділянка площею 0,1235 га для ОЖБ, що розташована в [ADDRESS]. Разом з тим, в матеріалах справи відсутня копія державного акту на право власності на земельну ділянку [PERSON], що є єдиним належним доказом наявності на праві власності у [PERSON], земельної ділянки. Згідно акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 01.06.2011 року, складеного, зокрема, Великокарашинським сільським головою, землевпорядником сільської ради [PERSON], в присутності [PERSON], [PERSON], та [PERSON], було виставлено точки в натурі земельних ділянок [PERSON], претензій до межових ліній ділянки [PERSON], [PERSON], заявлено не було. Вирішуючи між сторонами спір суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Зазначені положення віднайшли свій розвиток у ст. 321 ЦК України, відповідно до якої право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном ( ст. 391 ЦК України). Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способи захисту порушених прав визначені ст. 16 ЦК України, а саме: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ст. 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або користувач може вимагати усунення будь -яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавлення права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобіганню вчинення дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угод недійсними; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; г) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Щодо порушення прав [PERSON], відповідачами, суд керується наступним. Власник земельної ділянки, право власності на яку посвідчено державним актом, які видавались до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 02.04.2002 № 449 «Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою»без зазначення кадастрового номеру земельної ділянки і який бажає присвоїти земельній ділянці кадастровий номер, має звернутись до районного управління Держкомзему які наділені повноваженнями щодо присвоєння кадастрових номерів земельним ділянкам. Відповідно до наказу Держкомзему «Про деякі питання реалізації положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що посвідчують право на земельну ділянку, а також порядку поділу та об'єднання земельних ділянок»від 22.06.2009 року № 326, кадастровий номер, у разі його відсутності, присвоюється земельній ділянці після відновлення її меж в натурі (на місцевості) та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за відповідною затвердженою технічною документацією. Згідно з пунктом 10 Тимчасового порядку присвоєння кадастрового номера земельній ділянці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.08.2010 № 749, визначення та присвоєння кадастрового номера земельній ділянці здійснюють територіальні органи Держкомзему. Відповідно до цього порядку у разі невідповідності меж земельної ділянки даним чергового кадастрового плану повертає розробникові документації із землеустрою таку документацію та обмінний файл для доопрацювання протягом п'яти робочих днів з урахуванням зауважень, зазначених у протоколі проведення перевірки та викопіюванні з чергового кадастрового плану, і проведення повторної перевірки. Позивач не надала суду доказів відновлення меж її земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка, а також протокол проведення перевірки та викопіювання з чергового кадастрового плану, що свідчить про недотримання нею порядку присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці. З огляду на викладене, при недотриманні порядку присвоєння кадастрового номеру ділянці, суд не може визнати права [PERSON], порушеними, що є підставою для відмови у позові. Крім того, відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України [PERSON], не доведено те, що [PERSON], та [PERSON], створюють їй будь-які перешкоди у реалізації права власності на земельну ділянку, а тому її вимоги є безпідставними. Позивачем за первісним позовом також не зазначено в якій саме частині потрібно визнати недійсним державні акти на землю відповідачів. Оскільки такий спосіб захисту порушеного права як визнання державного акту на право власності на земельну ділянку недійсним частково, не передбачений жодним нормативним актом, а суд розглядає справу виключно в межах заявлених позовних вимог, та не може за ці межі вийти, це є також підставою для відмови у позові. Більше того, підставою видачі державних актів відповідачів є відповідні рішення органів місцевого самоврядування, які станом на момент розгляду справи є чинними, вимог про визнання їх незаконними [PERSON], не заявлялося, що ще раз підтверджує відсутність підстав для визнання недійсними державних актів, виданих на підставі цих рішень. Інші вимоги [PERSON], є похідними від первісних вимог, та також не підлягають задоволенню. Що ж до зустрічного позову [PERSON], то він задоволенню також не підлягає, оскільки ним не доведено порушення його прав виданням органом місцевого самоврядування оскаржуваного рішення про передачу у власність [PERSON] земельної ділянки та видачу на підставі цього рішення їй державного акту на право власності на земельну ділянку. Судові витрати у разі відмови в позові стягненню не підлягають відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed