Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-31 00:00:00

22.03.2011 року позивачка звернулася до суду з позовом до СТОВ АФ «Україна Нова» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та розірвання договору, посилаючись на таке: 07.03.2008 року* між нею та відповідачем укладено договір оренди належної їй на праві власності земельної ділянки згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХР № 142375. Договір укладено строком на 5 років. Вказаний договір не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки не містить перелік усіх істотних умов, передбачених Законом України «Про оренду землі», а саме: не вказано умови збереження стану обєкта оренди, умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Таким чином у договорі відсутні дві істотні умови, передбачені ст. 15 вказаного Закону, тому судом такий договір має бути визнаний недійсним. Крім того, позивачка вважає, що їй не сплачувалася орендна плата за користування її земельною ділянкою відповідно до Договору. Так, у договорі передбачено в п. 8 сплата орендної плати у розмірі 2 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, однак протягом 2008-2010 років відповідач орендної плати не виплачував. При зверненні до відповідача із заявою про надання довідки та розрахунку по оренді, вона отримала акт звіряння взаємних розрахунків із якого вбачається., що вона ще має борг перед орендарем 5784,76 грн. Відповідач посилається на безпідставність звернення Вважає, що через несплату орендної плати вона має право вимоги розірвання договору, що прямо передбачено Законом, а не повернення земельної ділянки порушує її право на володіння, користування та розпорядження своїм майном. В судовому засіданні позивачка та її представник наполягли на задоволенні позовних вимог щодо недійсності договору та його розірвання з тих підстав, що зазначені у позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову та просив відмовити у цьому позивачці і надав письмові заперечення на позов, посилаючись на таке: по-перше, всі істотні умови договору, які передбачені ст. 15 Закону України «Про оренду землі», сторонами були враховані під час його укладення і прописані у письмовій формі. Так, наявність в договорі умови збереження стану обєкту оренди підтверджується п.16 Договору, де вказано: «Умови збереження стану обєкта оренди: земельна ділянка передається для вирощування сільськогосподарських потреб. Орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку для вирощування сільськогосподарських культур з дотриманням екологічної безпеки землекористування і збереження родючості земель. Умови використання і збереження обєкту оренди - відповідно до чинного законодавства України.»; по-друге, відсутність умов передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, дійсно, має місце, проте Законом України «Про оренду землі» в редакції, яка діяла на момент державної реєстрації договору оренди 07.07.2008 року, така істотна умова була відсутня. Тож викладене не дає права позивачці ставити питання про визнання договору недійсним. Крім того, вважає посилання позивачки на невиплату орендної плати протягом 20080-2010 років також вважає необгрунтованими, оскільки така орендна плата була їй виплачена на підставі розрахункових платіжних відомостей у 2008 році - 261,77 грн. та 8428 грн.; у 2009 році 510.21 грн. та 280 грн. З цих сум 8428 грн. було сплачено авансовим платежем в рахунок майбутньої орендне плати на перед, тому відповідно до акту звіряння взаємних розрахунків станом на 30.09.2010 року у агрофірми була переплата орендної плати позивачці, тому за нею на той час рахувалася дебіторська заборгованість у сумі 5784,76 грн. Таким, чином відповідач вважає, що у позивачки немає підстав вимагати розірвання договору оренди через невиплату орендної плати. Суд, вивчивши позовну заяву, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та проаналізувавши всі докази окремо та у їх сукупності, встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини: року між [PERSON] та СТОВ АФ «Україна Нова» укладено договір оренди землі (а.с. 6-7), належної першій на підставі Державного акту на право власності на землю серії ХР № 142375 від 07.10.2004 року. Вказаний договір укладено строком на 5 років, а державна його реєстрація здійснена 07.07.2008 року. Ця земельна ділянка сільськогосподарського призначення. Умовою договору щодо орендної плати є грошова форма в розмірі 2 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що передбачено п. 8 Договору. Згідно зі ст. 60 ч.І ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Так ст. 15 Закону України «Про оренду землі» передбачені істотні умови договору оренди землі, без наявності яких, договір може бути визнано недійсним за рішенням суду. Серед вказаних умов є такі як: одна - умови збереження стану об'єкта оренди та друга - умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Перша умова договором між сторонами передбачена і вказана у п.16 Договору, а саме : «Умови збереження стану обєкта оренди: земельна ділянка передається для вирощування сільськогосподарських потреб. Орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку для вирощування сільськогосподарських культур з дотриманням екологічної безпеки землекористування і збереження родючості земель. Умови використання і збереження обєкту оренди - відповідно до чинного законодавства України», тому посилання сторони позивачки на її відсутність судом не сприймається. Друга умова дійсно відсутня у договорі, проте у ньому і не могла міститися, оскільки за Законом України «Про оренду землі» в редакції, яка діяла на момент державної реєстрації договору оренди 07.07.2008 року, вона у ст. 15 не передбачалася, а була доповнена Законом України N 509-УІ від 16.09.2008 року, тому і посилання на її відсутність у договорі позивачки як на підтвердження своїх вимог також не може бути прийнята судом. Враховуючи викладене, суд вважає, що з тих підстав, на які посилається позивачка у позові, договір оренди недійсним визнаний не може, а тому в цій частині позовних вимог позивачці слід відмовити. Стосовно вимог позивачки щодо розірвання договору оренди землі суд має зазначити, що відповідно до статті 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено можливість на вимогу однієї із сторін договір оренди землі достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону, в тому числі у разі несвоєчасного внесення орендної плати орендарем. Судом встановлено, що позивачці згідно розрахункових платіжних відомостей сплачено у 2008 році - 261,77 грн. та 8428 грн.; у 2009 році 510,21 грн. та 280 грн. (а.с.35-38). З цих сум 8428 грн. було сплачено авансовим платежем в рахунок майбутньої орендної плати на перед (а.с.36), тому відповідно до акту звіряння взаємних розрахунків (а.с.14) станом на 30.09.2010 року у агрофірми була переплата орендної плати позивачці, і тому за нею на той час рахувалася дебіторська заборгованість у сумі 5784,76 грн. Таким, чином суд вважає, що у позивачки немає підстав вимагати розірвання договору оренди через невиплату орендної плати. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що сторона відповідача повністю довела обставини, на які вона посилається у своїх запереченнях. Натомість, вимоги та доводи сторони позивача ніяким чином не спростовують позицію сторони відповідача. Тому, у задоволенні позові позивачці слід відмовити у повному обсязі, а судові витрати згідно ст. 88 ЦПК України слід залишити за нею.

Outcome: dismissed