Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-12 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про звернення стягнення на предмет іпотеки. Позов мотивує тим, що відповідно до укладеного кредитного договору №VOY0G400000276 від 15.08.2007 року [PERSON] було надано кредит в розмірі 217781,25 грн. зі сплатою 15,6 % річних з кінцевим терміном повернення 15.08.2022 року. В забезпечення зобовязань позичальника 15.08.2007 року банком було укладено договір іпотеки №VOY0G400000276 з відповідачем [PERSON], за умовами якого останньою передано в іпотеку належне їй нерухоме майно, а саме -- квартиру, яка знаходиться за адресою: м. Луцьк, вул. Кравчука, 12/37. Оскільки, позичальник свої зобовязання по кредитному договору не виконала, у неї утворилась заборгованість перед банком, яка станом на 07.06.2011 року в загальній сумі становить 658897,59 грн. Банком направлялися відповідачу повідомлення про порушення основного зобовязання та іпотечного договору та про вимогу добровільно звільнити житлове приміщення. Просив, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу його позивачем з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням позивачу всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу, виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та проживають в іпотечній квартирі зі зняттям їх з реєстраційного обліку. Крім того, стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору та ІТЗ. В ході судового розгляду представник позивача вимоги позову зменшив в частині суми заборгованості та виселення інших осіб. Позовні вимоги підтримав з викладених у позовній заяві підстав. Просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 572903,07 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу його позивачем з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням позивачу всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу, виселити відповідача з іпотечної квартири, стягнути з відповідача судові витрати. В судове засідання 13.03.2012 року представник позивача не зявився, подав суду клопотання про розгляд справи у його відсутності. Проти ухвалення судом заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в ході судового розгляду вимоги позову не визнали. Наявність у [PERSON] заборгованості за кредитним договором не заперечували. Однак, заперечували можливість звернення стягнення на іпотечну квартиру з підстав невідповідності визначеної позивачем суми заборгованості за кредитом. При чому, посилалися на рішення апеляційного суду Волинської області від 23.02.2011 року, яким було визнано незаконною односторонню зміну відсоткової ставки з 15,6% до 30% ПАТ КБ «Приватбанк» за договором про іпотечний кредит. Разом з тим, вказували на те, що в іпотечній квартирі зареєстрована і проживає малолітня дитина відповідача, і звернення стягнення на квартиру порушить її права. Крім того, вважають, що нарахування пені проведено позивачем за більш тривалий термін, ніж передбачений законом. В судове засідання 13.03.2012 року належним чином повідомлені відповідач та її представник не зявилися. Хоча, відповідач подала заяву про відкладення розгляду справи в звязку з хворобою дитини, однак, за відсутності доказів хвороби, суд не визнав причини її неявки поважними. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Представник третьої особи служби у справах дітей подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Судом встановлено, що відповідно до Договору про іпотечний кредит №VOY0G400000276 від 15.08.2007 року [PERSON] було надано кредит в розмірі 217781,25 грн. зі сплатою 15,6 % річних з кінцевим терміном повернення 15.08.2022 року (а.с.8-11). В забезпечення зобовязань позичальника 15.08.2007 року банком було укладено Іпотечний договір №VOY0G400000276 з відповідачем [PERSON], за умовами якого останньою передано в іпотеку належне їй нерухоме майно, а саме квартиру загальною площею 52,2 кв.м., яка знаходиться за адресою: м. Луцьк, вул. Кравчука, 12/37 (а.с.12-14). Іпотечним договором встановлено рівнозначні заставну та оціночну вартість предмету іпотеки 290375,00 грн. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що відповідач [PERSON], порушуючи умови кредитного договору, свої зобовязання за договором належним чином не виконувала в частині погашення заборгованості за кредитом та сплати відсотків за користування ним. Так, з дослідженого в судовому засіданні розрахунку заборгованості за договором від 05.03.2012 року, проведеним після набрання чинності рішенням апеляційного суду Волинської області від 23.02.2011 року, виходячи з відсоткової ставки 15,6 % (а.с.73-76) вбачається, що станом на 05.03.2012 року у позичальника [PERSON] перед позивачем утворилась заборгованість, яка складається з: заборгованості за кредитом 217781,25 грн., заборгованості за відсотками 162392,82 грн., нарахованої пені 192729,00 грн., а всього -- 572903,07 грн. З наданого розрахунку вбачається, що пеню нараховано з 2007 року. Відповідно до ч.2 ст.258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. А тому, в частині пені слід виходити з нарахувань за останній рік в розмірі 74915,83 грн. Відповідно, загальний розмір заборгованості становитиме 455089,90 грн., в тому числі 217 781,25 грн. заборгованість за кредитом, 162 392,82 грн. -- заборгованість за відсотками, 74 915,83 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. А тому, вимоги позову в частині суми заборгованості підлягають частковому задоволенню. Правовідносини з приводу звернення стягнення на майно, що є предметом іпотеки, врегульовано нормами Цивільного кодексу України та Закону України «Про іпотеку». Згідно з ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. За змістом ст.ст. 589, 590 ЦК України, ст. 33 Закону України «Про іпотеку»звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватися на підставі рішення суду, а право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки виникає у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання. Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону на іпотекодержателя покладається обовязок надіслати іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення основного зобовязання та/або умов іпотечного договору встановленої форми із зазначенням строку, протягом якого боржнику слід усунути порушення і який не повинен бути меншим ніж тридцять днів, та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Надіслання такого повідомлення є обовязковою передумовою для початку звернення стягнення на предмет іпотеки. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачу [PERSON] 01.06.2011 року Банком було надіслано повідомлення про необхідність сплатити заборгованість по кредиту у тридцятиденний строк з дати отримання цього повідомлення та попереджено про намір Банку звернути стягнення на предмет іпотеки у разі незадоволення цієї вимоги (а.с. 6). За таких обставин справи та відповідно зазначених норм матеріального, суд вважає, що у даному випадку у позивача виникло право на звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки відповідач [PERSON] не виконала належним чином взяті на себе за кредитним договором зобовязання, що виразилося у неповерненні кредитних коштів згідно з умовами договору та призвело до утворення заборгованості і порушення прав позивача як кредитора. Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Устатті 38 цього ж Закону встановлено, що дії щодо продажу предмета іпотеки та укладення договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. Пунктом 4.3. Іпотечного договору в розділі «Застереження про задоволення вимог іпотеко держателя»установлено право Іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку». Іпотекодавець уповноважує Іпотекодержателя подавати та отримувати від його імені довідки та документи, які необхідні для підготовки предмета іпотеки до продажу, сплачувати всі необхідні платежі, підписувати договір купівлі-продажу, а також виконувати всі інші дії, які повязані з продажем. Отже, вимога позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу квартири Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк»з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням всіх повноважень необхідних для здійснення продажу підлягає до задоволення. Згідно ч.6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку»ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Оскільки, сторонами не надано іншої оцінки майна, ціну продажу предмета іпотеки слід встановити виходячи із погодженої сторонами Іпотечного договору оціночної вартості іпотечної квартири 290375,00 грн. Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону України «Про іпотеку»одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. За змістом ст. 40 Закону України «Про іпотеку»звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобовязані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічний порядок щодо виселення громадян, що мешкають у житловому будинку, на який як на предмет іпотеки звернуто стягнення, передбачено і в ч. 3 ст. 109 ЖК України. Тобто, для виселення мешканців у судовому порядку на підставі рішення суду із житлового будинку чи іншого житлового приміщення, що є предметом іпотеки і на яке звернуто стягнення, обовязковою передумовою є надіслання іпотекодержателем таким мешканцям письмової вимоги про необхідність добровільного звільнення житлового будинку чи іншого житлового приміщення і лише у разі відмови мешканців добровільно звільнити у вказаний місячний або інший погоджений між сторонами строк житловий будинок чи інше житлове приміщення примусове виселення таких мешканців може бути здійснене на підставі рішення суду за зверненням іпотекодержателя. Оскільки банком 01.06.2011 року направлялась відповідачу письмова вимога про добровільне звільнення відповідачем квартири, суд вважає, що в даному випадку позивачем було дотримано вищевказану процедури виселення, а тому позов в частині виселення [PERSON] з іпотечної квартири підлягає до задоволення. Такий спосіб задоволення вимог кредитора не порушує майнових прав неповнолітньої доньки відповідача [PERSON], [INFO], оскільки вона не є власником предмету іпотеки. Питання про виселення дитини позивачем не ставиться. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial