Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-04 00:00:00

04 травня 2011 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Київська кондитерська фабрика Рошен, відповідно до заявлених позовних вимог просила: скасувати наказ №239-п від 08 квітня 2011 року про звільнення позивача за п.1 ст.40 КЗпП України; поновити позивача на посаді майстра цукеркового цеху; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 2642,40 грн., стягнути з відповідача недоотриману позивачем заробітну плату та стягнути з відповідача 20000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди. 04 жовтня 2011 року в судовому засадні позивач подала заяву про доповнення позовних вимог, відповідно до поданої заяви позивач просила: Скасувати наказ №239-п від 08 квітня 2011 року про звільнення позивача за п.1 ст.40 КЗпП України. Поновити позивача на посаді майстра цукеркового цеху; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 22488,38 грн.. Стягнути з відповідача недоотриману позивачем заробітну плату у розмірі 1116,72 грн.. Стягнути з відповідача 20000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди. (а.с.83-86) 21 листопада 2011 року в судовому засіданні позивач подала заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до поданої заяви позивач просила: Скасувати наказ №239-п від 08 квітня 2011 року про звільнення позивача за п.1 ст.40 КЗпП України. Поновити позивача на посаді майстра цукеркового цеху; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 29786,94 грн.. Стягнути з відповідача недоотриману позивачем заробітну плату у розмірі 1116,72 грн.. Стягнути з відповідача 100000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди. (а.с.109-111) На підставі протокольної ухвали суду від 21 листопада 2011 року судом залучено до участі у справі у якості третьої особи без самостійних вимог генерального директора Публічного акціонерного товариства Київська кондитерська фабрика Рошен[PERSON]. (а.с.120) Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві та заяв про уточнення позовних вимог, пояснила, що з 01 грудня 2009 року позивач була прийнята на посаду майстра Цукеркового цеху ККФ шоколадний цех №1, у звязку з переведенням з ВАТ Вінницька кондитерська фабрика. З 08 квітня 2011 року позивача було звільнено з роботи на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Позивач вважає, що відповідачем не було дотримана процедура звільнення, оскільки у визначений законодавством двомісячний строк їй не було запропоновано вакантних посад, які були на підприємстві, та відповідали рівню її кваліфікації, а саме у штатному розкладі була посада майстра-технолога, яка повністю за кваліфікаційними вимогами відповідає майстру, тобто посаді, яку займала позивач; при скороченні її посади не враховано ті обставини, які дають позивачу переважне право залишитись на роботі, а саме: наявність наявність утриманців, оскільки позивач мала на утриманні чоловіка, який був інвалідом, та неповнолітню дитину, яка навчається в учбовому закладі на платному відділенні, тривалий час роботи на даному підприємстві та перебування у кадровому резерві на посаду начальника цеху, що свідчить про високу кваліфікацію і продуктивність праці. Крім того, на думку позивача, на підприємстві ніяких змін в організації виробництва та праці не відбулось, відповідно до посадових інструкцій посади майстра та майстра-технолога, вони є ідентичними щодо функціональних обовязків визначених для цих посад, так і кваліфікаційних вимог, встановлених для претендентів на заняття цих посад, що дає висновки вважати, що на підприємстві ніякого перепрофілювання не відбулось, а відповідно скорочення чисельності та штату працівників теж не відбулось, тому просить скасувати наказ про звільнення її із займаної посади та поновити її на попередньому місці роботи. Також, позивач просить стягнути з відповідача заробітну плату в розмірі 1116,72 грн., що складає різницю між виплаченою заробітною платою за період з 01 лютого по 08 квітня 2011 року, та нараховувалась виходячи із розміру 2/3 тарифної ставки, у звязку із простоєм, оскільки на думку позивача, ніякого простою дільниці не було, а ця ситуація штучно створена для зменшення заробітної плати працівникам, які підпадали під скорочення. Крім того, позивач вважає, що неправомірними діями відповідача, які призвели до порушення трудових прав, позивачу завдано моральну шкоду, яку він оцінює в сумі 100000,00 грн., оскільки незаконне звільнення призвело до порушення нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушились стосунки з оточуючими людьми, у звязку з чим на даний час позивачу необхідні зусилля для організації свого життя. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити з підстав, кладених у позовній заяві та в заявах про збільшення позовних вимог, та пояснень, наданих позивачем в судовому засіданні.. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти заявлених позовних вимог заперечувала, просила в позові відмовити з підстав, викладених у запереченнях на позов, які залучено до матеріалів справи (а.с.28-30, 96-98), додатково зазначила, що вимоги позивача про поновлення на роботі є не обґрунтованим, оскільки процедура звільнення позивача відбулась з дотриманням норм чинного трудового законодавства, також заперечує проти задоволення вимог позивача в частині відшкодування моральної шкоди, мотивуючи тим, що позивачем не надано належних доказів, які мали підтвердити факт заподіяння йому з боку позивача моральної шкоди, а враховуючи відсутність підстав для його поновлення на роботі, ці вимоги є безпідставними. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечувала, просила в позові відмовити з підстав, викладених у запереченнях на позов, які залучено до матеріалів справи. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача та третьої особи [PERSON], дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що з 01 грудня 2009 року [PERSON] прийнята на посаду майстра Цукеркового цеху ККФ шоколадний цех №1, за переведенням з ВАТ Вінницька кондитерська фабрика, що підтверджується наказом №369 від 30 листопада 2009 року, виданим генеральним директором Публічного акціонерного товариства Київська кондитерська фабрика Рошен[PERSON] (а.с.7) За наказом генерального директора Публічного акціонерного товариства Київська кондитерська фабрика Рошен[PERSON] за №737 від 24 вересня 2010 року Про реорганізацію структурних підрозділів підприємства, з метою забезпечення організації та оптиматизації виробництва в ПАТ Київська кондитерська фабрика Рошенз 01 листопада 2010 року провести реорганізацію шоколадного цеху №1 та цукеркового цеху шляхом обєднання в єдиний структурний підрозділ Шоколадний цех №1з утворенням цукеркового відділення в складі шоколадного цеху №1 без зміни істотних умов праці; затвердити нову організаційну структуру ПАТ кондитерська фабрика Рошенз відповідними змінами. (а.с. 150) За наказом генерального директора Публічного акціонерного товариства Київська кондитерська фабрика Рошен[PERSON] за №110 від 07 лютого 2011 року Про скорочення працівників, в звязку із змінами в організації виробництва і праці прийнято рішення про скорочення з 08 квітня 2011 року штатної одиниці Цукеркове відділення шоколадного цеху №1 майстер (тарифна ставка -12,69 грн.) 1 одиниця. (а.с.35) Статтею 141 Кодексу законів про працю України передбачено обовязок власника або уповноваженого ним органу правильно організувати працю працівників, створювати умови для зростання продуктивності. Право власника або уповноваженого ним органу визначати чисельність працівників і штатний розпис нормативно закріплено щодо підприємств та їх обєднань у частині третій статті 64 Господарського кодексу України. Тобто, право визначати чисельність і штат працівників належить тільки власникові або уповноваженому ним органу, тому доцільність скорочення чисельності або штату працівників судом не обговорюється, оскільки вирішення даного питання стосується внутрішньогосподарської діяльності підприємства. Як вбачається з матеріалів справи, підтверджується поясненнями представника відповідача, на підприємстві відповідача затверджена нова організація структури ПАТ Київська кондитерська фабрика Рошен, повязана з реорганізації Шоколадного цеху №1 та цукеркового цеху шляхом обєднання в єдиний структурний підрозділ Шоколадний цех №1з утворенням Цукеркового відділення в складі шоколадного цеху №1 без зміни істотних умов праці. При звільненні працівників у звязку зі скороченням чисельності або штату повинні додержуватись правила щодо переведення звільнених працівників на іншу роботу при наявності вакантних робочих місць (посад) і згоди працівників. Відповідно до розяснень п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 6 листопада 1992 року „Про практику розгляду судами трудових спорів, розглядаючи трудові спори, повязані зі звільненням за п.1 ст.40 Кодексу законів про працю України, суду зобовязані зясувати, зокрема, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є доказами про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник чи уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згодою на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнений працівник переважним правом на залишення на роботі. Згідно п.1 ч.1 ст.40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, а відповідно до ч.2 ст.40 Кодексу законів про працю України, звільнення з підстав, зазначених у пункті 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Відповідно до ч.1 ст. 492 Кодексу законів про працю України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках зміни в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. В порядку ст. 492 Кодексу законів про працю України позивач попереджався про наступне звільнення з 08 квітня 2011 року у звязку із скороченням штату (п.1 ст.40 Кодексу законів про працю України). Так, 08 лютого 2011 року зміст наказу про скорочення посади був доведений до відома позивача, яка отримала попередження про звільнення із займаної посади та пропозиції щодо наявних вакансій на підприємстві, а саме: комірника цукеркового відділення шоколадного цеху №1; комірника підготовчого відділення шоколадного цеху №1; діловода відділу проектування та технічної підготовки виробництва. (а.с.36) Відповідно до вимог статті 39 Закону України Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльностіпередбачено, що у випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний термін обґрунтоване письмове подання роботодавця про розірвання трудового договору з працівником. Як підтвердила позивач в судовому засіданні, що вона не є членом профспілки, тому профспілкова організація підприємства не розглядала питання щодо надання згоди на її звільнення. 08 квітня 2011 року [PERSON] була звільнена з посади майстра Цукеркового відділення Шоколадного цеху №1, у звязку із скороченням штату працівників за п.1 ст.40 КЗпП України, про що виданий наказ генеральним директором Публічного акціонерного товариства Київська кондитерська фабрика Рошен [PERSON] за №239 від 08 квітня 2011 року. (а.с.8) З даним наказом позивач була ознайомлена в день звільнення, одночасно з позивачем проведено повний розрахунок з виплатою вихідної допомоги в розмірі середньомісячної заробітної плати, в межах розгляду даної справи позивачем не оспорюється проведений підприємством відповідача розрахунок заробітної плати та обовязкових платежів на день звільнення позивача. Як вбачається з відповіді наданої Прокуратурою Голосіївського району міста Києва від 23 березня 2011 року (вих.№569з) на адресу [PERSON], Прокуратурою Голосіївського району міста Києва на підставі звернення [PERSON] проведено перевірку спільно із залученням спеціалістів Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської РДА та Територіальної державної інспекції праці в м. Києві щодо дотримання трудового законодавства керівництвом ПАТ Київська кондитерська фабрика Рошен, зокрема з приводу законності скорочення [PERSON] з посади майстра шоколадного цеху №1, під час перевірки не виявлено підстав для вжиття заходів прокурорського реагування. Також, з приводу звернення [PERSON] щодо не встановлення неповного робочого часу, прокуратурою розяснено наступне, що 10 лютого 2011 року [PERSON] зверталась із заявою до ПАТ Київська кондитерська фабрика Рошенз проханням встановити скороченої тривалості робочий час, однак генеральним директором ПАТ Київська кондитерська фабрика Рошенбуло відмовлено у задоволенні цієї заяви, оскільки відповідно до вимог ст. 51 КЗпП України не передбачено надання скороченого робочого часу для працівників, яким згідно рекомендації МВСЕ встановлено 2 (другу) групу інвалідності . (а.с.10-11) 10 березня 2011 року Територіальною державною інспекцією праці у м. Києві складено [PERSON] перевірки №26-01-88/297, підстава проведення перевірки: первинна, планова, за дорученням Прокуратури Голосіївського району міста Києва, за званням громадян, перевірка додержання законодавства про працю, загальнообовязкове державне соціальне страхування на обєкті перевірки - ПАТ Київська кондитерська фабрика Рошен, за результати якої встановлено, серед іншого, Відповідно до наданого для перевірки адміністрацією ПАТ Київська кондитерська фабрика Рошенпопередження про наступне вивільнення встановлено, що 07.02.2011 року [PERSON] повідомлено про скорочення з 08.04.2011 року посади майстра цукеркового відділення шоколадного цеху у відповідності до п.1 ст.40 КЗпП України, що не суперечить вимогам ч.1 ст.49-2 КЗпП України. Також, гр. [PERSON] було запропоновано наступні посади: комірника підготовчого відділення шоколадного цеху №1 та діловод відділу проектування та технічної підготовки виробництва, від яких гр.. [PERSON] відмовилась , що підтверджується її підписом. На момент здійснення перевірки гр.[PERSON] перебуває у трудових відносинах з ПАТ Київська кондитерська фабрика Рошен, ще з 28.02.2011 року перебуває на лікарняному, що підтверджується відміткою в табелі обліку робочого часу. (а.с. 31-34) З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що звільнення [PERSON] проведене ПАТ Київська кондитерська фабрика Рошену відповідності до вимог законодавства про працю, а саме: позивача повідомлено про скорочення займаної ним посади, звільнення відбулось після двох місяців з дня отримання позивачем повідомлення, на час звільнення проведено повний розрахунок по заробітній платі (іншим обовязковим платежам) та видано трудову книжку, тому відсутні підстави для поновлення позивача на роботі з виплатою середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. При звільненні за п.1 ст.40 Кодексу законів про працю України діють переваги на залишення на роботі, що встановлені ст. 42 Кодексу законів про працю України. Відповідно до частини першої ст.11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В той же час, позивач, будучи обізнаною про скорочення її посади, не надавала будь-яких доказів, які б мали свідчити про наявність у нього утриманців, а також інших переваг для залишення на роботі, що встановлені ст. 42 Кодексу законів про працю України, ці обставини не доведені позивачем під час розгляду судової справи, оскільки до позовної заяви та під час проведення попереднього судового засідання позивачем не було надано суду доказів щодо сімейного стану позивача та наявність на її утриманні непрацездатних осіб. Відповідно до ст.34 Кодексу законів про працю України простій це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. У разі простою працівники можуть бути переведені за їх згодою з урахуванням спеціальності і кваліфікації на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації на весь час простою або інше підприємство, в установу, організацію, але в тій самій місцевості на строк до одного місяця. Згідно з наказом ПАТ Київська кондитерська фабрика Рошенза №14 від 06 січня 2011 року Про зміну режиму роботи дільниці загортання цукерок Корівка Рошенна загортальних машинах EU-2 шоколадного цеху №1вирішено, в звязку з виробничою необхідністю зупинити з 06.01.2011 року по 01.04.2011 р. дільницю загортання цукерок Корівка Рошенна загортальних машинах EU-2 шоколадного цеху №1. (а.с.74) 06 січня 2011 року складено АКТ про простій на дільниці загортання цукерок Корівка Рошенна загортальних машинах EU-2 шоколадного цеху №1, відповідно до якого членами комісії запропоновано встановити початок простою на зазначеній дільниці з 6 січня 2011 року, закінчення простою планується 01 квітня 2011 року. (а.с.73) Згідно з наказом ПАТ Київська кондитерська фабрика Рошенза №17 від 10 січня 2011 року Про затвердження акту простою на дільниці загортання цукерок Корівка Рошенна загортальних машинах EU-2 шоколадного цеху №1, затверджено акт про простій на дільниці загортання цукерок Корівка Рошенна загортальних машинах EU-2 шоколадного цеху №1. Встановлено початок простою з 06 січня 2011 року, закінчення простою 01 квітня 2011 року. (а.с.72) Відповідно до заявлених позовних вимог, позивач просить стягнути з ПАТ Київська кондитерська фабрика Рошензаробітну плату в розмірі 1116,72 грн., обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги в цій частині позивач посилається на відсутність будь-яких виробничих обставин, що зумовлювали б виникнення простою в цеху де працювала позивач, який працював в звичайному режимі, а констатація факту простою була необхідна керівництву підприємств для зменшення оплати праці вивільнених працівників, яких скорочували. З урахуванням викладеного, позивач просить сплатити різницю між фактично виплаченою заробітною платою за період з 1 лютого до 31 березня 2011 року, яка складає 1827,36 грн. = (12,69грн. за годину *216 годин *2/3), та розміром заробітною плати, яка підлягала до виплати за той же період, без урахування простою, яка складає 2741,04 грн. = (12,69 грн.за годину*216), відповідно недоплачена сума заробітної плати складає 913,68 грн., а також з 01.04. 2011 року по 08.04.2011 р. позивачу нарахована та виплачена заробітна плата за час простою за 8 днів в сумі 406,08 грн.+(12,69 *48 годин*2/3), а мала бути нарахована в сумі 609,12 грн. =(12,69 грн.*48 годин), тобто несплачена різниця заробітної плати за цей період складає 203,04 грн., що разом складає 1116,72 грн. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до ПАТ Київська кондитерська фабрика Рошенпро стягнення заробітної плати в сумі 1116,72 грн. є безпідставними та не підлягають задоволенню, оскільки позивачем в межах даного спору не оспорювались накази про зміну режиму роботи у звязку з простоєм, в той же час питання оплати простою вирішується в порядку визначеному ст..113 Кодексу законів про працю України, яка встановлює, що простій оплачується з розрахунку не нижче двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду, тому відсутні підстави вважати, що в межах даного спору позивачу мала бути виплачена заробітна плата в повному обсязі, без врахування положень ст.113 Кодексу законів про працю України, враховуючи введені в цей період зміни режиму роботи дільниці. Статтею 2371 Кодексу законів про працю України передбачено підстави відшкодування роботодавцем моральної шкоди, яку він заподіяв працівнику. Виходячи з наведеної правової норми під моральною шкодою слід розуміти моральні страждання, втрату нормальних життєвих звязків, потребу у додаткових зусиллях для організації свого життя. Встановлені в судовому засіданні обставини свідчать про те, що при звільненні позивача із займаної посади відповідачем не порушувались норми чинного законодавства, а отже, не були порушені законні права позивача, тому вимоги [PERSON] про відшкодування моральної шкоди є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства Київська кондитерська фабрика Рошен, третя особа генеральний директор Публічного акціонерного товариства Київська кондитерська фабрика Рошен[PERSON] про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення заробітної плати та відшкодування моральної шкоди є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Відповідно до статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що позивач є інвалідом другої групи, тому звільняється від сплати судового збору.

Outcome: dismissed