Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-20 00:00:00

[PERSON], звертаючись з позовом до суду, просить розірвати шлюб з [PERSON] та стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини - сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку щомісячно але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, від дня предявлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, пояснила, що з 21 серпня 2002 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбу, від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], протягом останніх років в сімейному житті подружжя почали постійно виникати конфлікти на побутовому підґрунті, оскільки виявилась несумісність характерів, різні погляди на життя, ведення домашнього господарства, що стало причиною припинення сімейно-шлюбних стосунків, тому позивач просить розірвати шлюб та стягнути на свою користь аліменти на утримання малолітнього сина в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку відповідача, оскільки дитина проживає разом з матірю та перебуває на її утриманні, відповідач має постійний заробіток та спроможний надавати матеріальну на утримання дітей, однак врегулювати це питання в досудовому порядку не є можливим. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав в повному обсязі, пояснив, що перебуває з позивачем у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають малолітнього сина, який проживає разом з матірю, з січня 2009 року сімейно-шлюбні відносини між ними припинено, вони проживають окремо, сторони мають обопільне бажання розірвати шлюб, примирення між ними не можливе, відповідач має намір приймати участь у вихованні дитини, погоджується сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі визначеному позивачем. Відповідно до положень частини четвертої статті 174 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, підтверджується поясненнями позивача та відповідача, сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 21 серпня 2002 року, від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], позивач наполягає на тому, що стосунки між нею та відповідачем погіршились, внаслідок негативної поведінки відповідача, позивач втратила до відповідача почуття поваги та любові, що унеможливлює відновлення сімейних стосунків, сторони проживають окремо, мають окремі бюджети, сімейно-шлюбні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, сторони мають обопільне бажання розірвати шлюб, заперечують щодо надання судом строку для примирення. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сімї стали не можливим, оскільки сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, мають обопільне бажання розірвати шлюб, тому позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За умов ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що на даний час дитина проживає разом з матірю за місцем її проживання, відповідач приймає участь у вихованні дитини та не відмовляється надавати матеріальну допомогу на утримання, однак між сторонами виникли суперечки щодо визначення конкретного розміру аліментів, які мають виплачуватись відповідачем на утримання дитини, в добровільному порядку узгодити питання про матеріальне забезпечення дитини сторони відмовляються. Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що за обставин, що склалися, позов [PERSON], який поданий в інтересах малолітнього сина, підлягає задоволенню, суд, діючи в межах заявлених позовних вимог, присуджує відповідачу до сплати аліменти на користь позивача на утримання малолітнього сина в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з дня предявлення позову до суду, і до досягнення дитиною повноліття, при цьому суд бере до уваги, що відповідач є особою працездатного віку, інших утриманців та соціальних зобовязань не має, відповідач в судовому засіданні визнав позов в повному обсязі, тому у відповідності до положень ч.4 ст.174 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст.ст.81, 88 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь держави судові витрати: судовий збір в розмірі 51,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120,00 грн., оскільки позивач була звільнена від сплати судових витрат за подання позову про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Враховуючи наведене та

Outcome: approved