Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що з 13.05.2011 року по 09.08.2011 року працював на посаді головного економіста ПрАТ "Райз-Максимко", однак при звільненні йому не було виплачено всіх належних сум. Позовні вимоги неодноразово уточняв, в остаточних просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі з 15 травня 2011 року по 09 серпня 2011 року в сумі 2763грн. з врахуванням компенсації за невикористану відпустку в сумі 194,44грн., заборгованість по додатковій заробітній платі за вказаний період в сумі 1040грн., середній заробіток за час затримки видачі заробітної плати за період з 10.08.2011 року по 27.12.2011 року в сумі 9641грн., заборгованість за авансовими звітами в сумі 202,72грн. та 1500грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої у зв'язку з невчасною виплатою заробітної плати. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, просять задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив та вказав, що позивач не отримав вчасно заборгованість по заробітній платі, яка на час розгляду справи складає 1699,68грн. , в тому числі 194,44грн. компенсації за невикористану відпустку, оскільки не звертався до ПрАТ "Райз-Максимко" щодо їх отримання, незважаючи на те, що його письмово запрошували прибути до центрального офісу для отримання розрахунку, а заборгованість по премії та авансових звітах відсутня. Щодо виплати премії, то вказав, що така виплачується тільки після проходження 3-х місячного випробувального терміну, однак позивач працював менший строк. Просить відмовити у задоволенні позову. Судом встановлено наступні обставини. 01.06.2011 року [PERSON] був прийнятий на роботу в ПрАТ "Райз-Максимко" на посаду головного економіста, фактично до роботи приступив 15.05.2011 року, що стверджується наказом №122/1-к від 01.06.2011 року, нарядом на виконання робіт із підписом позивача. 17.05.2011 року між сторонами було також укладено договір компенсації працівникові за використання транспортного засобу. Наказом №268/1-к від 09.08.2011 року позивача звільнено з роботи за власним бажанням, згідно ст.38 КЗпП України. Згідно довідок №58 від 10.11.2011 року, №538 від 10.11.2011 року, №559 від 10.11.2011 року, виданих ПрАТ "Райз-Максимко", [PERSON] працював на посаді головного економіста ПрАТ "Райз-Максимко" з 01.06.2011 року по 09.08.2011 року, нараховано заробітної плати 2800грн.(1400х2) за червень та липень 2011 року та 436,99грн. за серпень 2011 року, а також 237,30грн. компенсації за невикористану відпустку; заборгованість по премії у ПрАТ "Райз-Максимко" перед [PERSON] відсутня; заборгованість по заробітній платі у ПрАТ "Райз-Максимко" перед [PERSON]Р складає 1699,68грн., в тому числі 194,44грн. компенсації за невикористану відпустку. Як вбачається із звітів про використання коштів від 13 та 20 липня 2011 року №№0307-0011, 0307-0025, [PERSON] витрачено кошти на проїзд в загальній сумі 202,72грн. Відповідно до п.1.2.1, 1.2.1.2 Положення про оплату та стимулювання праці працівників філій ПрАТ "Райз-Максимко" на 2011 рік, затвердженого наказом №95 від 11.04.2011 року (далі - Положення), заробітна плата складається із основної, додаткової заробітної (до 25% від основної) плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Додаткова заробітна плата це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці. Згідно п.п.9,7.1, 9.7.3, 9.7.4 Положення для керівників, спеціалістів і окремих категорій робітників, для яких не можу бути визначена відрядна розцінка, оплата праці проводиться відповідно до штатного розпису. Штатним розписом для окремих категорій працівників крім основної заробітної плати (посадового) окладу може встановлюватися щомісячна додаткова заробітна плата в розмірі до 25% посадового окладу. Підставою для зняття додаткової заробітної плати повністю або частково є порушення працівником трудової, виробничої дисципліни чи вчинення інших дій, які суперечать корпоративній культурі підприємства. Згідно копії виписки із штатного розпису, наданої відповідачем, із якою погодився і позивач, основна заробітна плата головного економіста складає 1400грн., додаткова 350грн. Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.4 ст.24 КЗпП України Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи. Згідно ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст.ст.115, 116 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Встановлено, що станом на 10.08.2011 року позивачу відповідачем не було повністю виплачена заборгованість по заробітній платі, компенсація за невикористану відпустку та заборгованість по авансовим звітам. Розмір нарахованої відповідачем позивачу заробітної плати, та період роботи, за який нарахована заробітна плата, вказані у довідці про доходи №58 від 10.11.2011 року не відповідає дослідженим матеріалам справи, штатному розпису ПрАТ "Райз-Максимко", Положенню про оплату праці у ПрАТ "Райз-Максимко". Так, відповідачем нараховано позивачу заробітну плату за період з червня по серпень 2011 року згідно лише посадового окладу в розмірі 1400грн., хоча позивач фактично приступив до роботи з 15.05.2011 року, а згідно штатного розпису ПрАТ "Райз-Максимко", п.п.9,7.1, 9.7.3 має право на отримання додаткової заробітної плати в розмірі 350грн. щомісяця. Будь-яких доказів про те, що існували обставини, які стали підставою для зняття додаткової заробітної плати позивачу відсутні. Доводи відповідача про те, що позивач проходив 3-ох місячний випробувальний період також не відповідають дослідженим матеріалам справи. У відповідності до довідки про доходи №58 від 10.11.2011 року заборгованість по заробітній платі за період з 01.06.2011 року по 09.08.2011 року складає 1699,68грн., в тому числі 194,44грн. компенсації за невикористану відпустку. Також, з урахуванням фактичного періоду роботи за період з 15.05.2011 року по 09.08.2011 року (62 робочих дні), середнього заробітку з врахуванням додаткової заробітної плати, за один день, який складає 83,33грн., та розміру додаткової заробітної плати, підлягала до нарахування позивачу основна та додаткова заробітна плата з 15.05.2011 року по 31.05.2011 року в сумі 1083,33грн., додаткова заробітна плата за червень та липень 2011 року у сумі 700грн. та додаткова заробітна плата за період з 01.08.2011 року по 09.08.2011 року в сумі 116,67грн., всього не нараховано позивачу відповідачем 1900грн. основної та додаткової заробітної плати, без врахування податків та інших обов'язкових платежів. Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем по виплаті основної та додаткової заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку станом на 27.12.2011 року становить: 1699,68грн. заборгованості по заробітній платі, в тому числі 194,44грн. компенсації за невикористану відпустку, з врахуванням податків та інших обов'язкових платежів, та 1900грн. заборгованості по основній та додатковій заробітній платі без врахування податків та інших обов'язкових платежів, яка підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача. Крім цього, відповідачем не відшкодовано підтверджені витрати позивача під час виконання ним трудових обов'язків згідно авансових звітів від 13 та 20 липня 2011 року в сумі 202,72грн. Згідно ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Враховуючи вищенаведене, середній заробіток за весь час затримки розрахунку з позивачем по заробітній платі, із розрахунку 99 робочих днів (з дня звільнення по день ухвалення судового рішення) складає 8250грн. (83,33грн. х 99). та підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача, за вирахуванням з цієї суми податків та інших обов'язкових платежів до Державного бюджету України. При цьому суд критично оцінює доводи відповідача про те, що позивач не з'явився для отримання належних після звільнення сум, оскільки обов'язок по виплати цих сум покладено на власника або уповноважений ним орган, а не на працівника, та позивачем заперечується його відсутність за місцем роботи на час звільнення. Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди, то такі підлягають до часткового задоволення з наступних міркувань. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до роз'яснень, даних у п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. З урахуванням встановлених судом порушень законних прав позивачки з вини відповідача, що призвели до душевних переживань, погіршення матеріального стану, що вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, на користь позивача підлягає стягненню з відповідача компенсація за спричинену моральну шкоду, яку суд визначає в розмірі 500грн. Аналізуючи наведені обставини, судом встановлено порушення прав позивача відповідачем, які підлягають до захисту, слід стягнути з ПрАТ "Райз-Максимко" на користь [PERSON] 1699,68грн. заборгованості по заробітній платі, в тому числі 194,44грн. компенсації за невикористану відпустку, 1900грн. заборгованості по основній та додатковій заробітній платі, за вирахуванням з цієї суми податків та інших обов'язкових платежів до Державного бюджету України, 8250грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку по заробітній платі, за вирахуванням з цієї суми податків та інших обов'язкових платежів до Державного бюджету України, 202,72грн. заборгованості по авансових звітах, 500грн. на відшкодування моральної шкоди та понесені судові витрати. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. На підставі наведеного,

Outcome: partial