Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-23 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк Приватбанкзвернувся до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки будинок загальною площею 51.1 кв.м. та земельну ділянку, які розташовані за адресою: Луганська область, м. Сватове, вул.. Робоча, буд. 53 шляхом укладення від імені відповідача договору купівлі продажу будь яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення позивачем всіх передбачених нормативно правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Виселення відповідача та інших осіб, які зареєстровані та \\або проживають у вказаному житловому будинку зі зняттям з реєстраційного обліку у органі МВС України, стягнення судових витрат. Представник позивача у зверненні до суду просить суд розглядати справу за його відсутністю. Відповідач позов визнав у повному обсязі. Суд, прийнявши заяву відповідача про визнання позову, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, всебічно зясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, вважає за необхідне задовольнити позов частково в частині вимог які відносяться до зобовязань відповідача оскільки він визнаний відповідачем, в іншій частині в задоволені позову відмовити встановивши, що визнання позову в цій частині порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Так, ст. 526 ЦК України вказує, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Ч.1 ст. 530 ЦК України констатує, що якщо в зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Ч.2 ст. 533 ЦК України регламентує, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Ч.2 ст. 1050 ЦК України приписує, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Ч.1 ст. 1054 ЦК України передбачає, що кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до закону України Про іпотеку: Ч.1 ст. 5, предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов, якщо нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності . Ч.6 ст.5, вартість предмета іпотеки визначається за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або шляхом проведення оцінки предмета іпотеки відповідним суб'єктом оціночної діяльності у випадках, встановлених законом або договором. Ч.4 ст.6, якщо будівля (споруда), що передається в іпотеку, розташована на земельній ділянці, яка належить іпотекодавцю на праві власності, така будівля (споруда) підлягає передачі в іпотеку разом із земельною ділянкою, на якій вона розташована. Якщо ця земельна ділянка належить іншій особі та була передана іпотекодавцю в оренду (користування), після звернення стягнення на будівлі (споруди) їх новий власник набуває права і обов'язки, які мав іпотекодавець за правочином, яким встановлено умови оренди цієї земельної ділянки. Ч.1 ст.33, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Ч.1 ст.38, якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків. Ч.1-2 ст.39, у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Ч.1 ст.40, Звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Ч.1 та ч.2 ст. 109 ЖК України вказують, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Ч.1 ст.11 ЦПК України вказує, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Ч.1 ст.60 ЦПК України, зобовязує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст..61 цього Кодексу. В судовому засіданні встановлено, що сторонами 21 серпня 2008 року укладено договір іпотеки відповідно до якого позивач є іпотекодержатель а відповідач іпотекодавець. Предметом іпотеки є будинок загальною площею 51.1 кв.м. із господарськими будівлями та спорудами та земельна ділянка, які розташовані за адресою: Луганська область, м. Сватове, вул.. Робоча, буд. 53. Вартість предмету іпотеки 87210.00 грн. Загальний розмір заборгованості за кредитним договором 29131.07 грн. Відповідно до ст.ст. 5,6, ч.1 ст. 33 Закону України Про іпотекупозивач звернувся до суду з даним позовом а відповідач позов визнав і у цій частині суд прийняв визнання позову відповідачем. Щодо інших позовних вимог, то суд вважає за необхідне відмовити в їх задоволені. Так відповідно до ч.2 ст.39, ч.1 ст.40 Закону України Про іпотекусуд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок, та звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Однак як передбачає ч.2 ст. 109 ЖК України громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Позивачем не вказано, в порушення вимог ч.1 ст.11 та ч.1 ст. 60 ЦПК України, інше постійне жиле приміщення що надається особам, яких позивач просить висилити, й позивач не вказує конкретно осіб яких належить висилити. Також на підставі вимог ст. 79, 81,88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку Приватбанк судові витрати у вигляді сплаченого державного мита в розмірі 854.25 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи у розмірі 60 гривень пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного

Outcome: partial