Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-19 00:00:00

В березні 2011 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до Вознесенської міської Ради Миколаївської області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом після смерті свого чоловіка - [PERSON], який помер 12 травня 2010 р. в місті Вознесенськ Миколаївської області, на земельну ділянку, площею 0.1 га, що розташована в межах території міста Вознесенськ Миколаївської області по вулиці Островського №282 (двісті вісімдесят два) в місті Вознесенськ Миколаївської області, та яка належала спадкодавцю на праві власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку від 26 листопада 2004 р. В обґрунтування позовних вимог позивачка в позовній заяві зазначала, що 12 травня 2010 р. помер її чоловік- Коржан [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина, яка складається: з житлового будинку №282 (двісті вісімдесят два), з надвірними та господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в місті Вознесенськ Миколаївської області по вулиці Островського та належав спадкодавцю за життя на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Другою Вознесенською державною нотаріальною контрою Миколаївської області 24 листопада 1981 р. за р. №1150, Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого тією ж державною нотаріальною конторою 01 травня 1990 р., р. №874 і договору дарування, посвідченого вказаною вище конторою 17 грудня 1994 р., за р. №2-7798; земельної ділянки, площею 0,1 га, яка була надана для індивідуального будівництва вказаного житлового будинку й належала останньому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого Вознесенською міською Радою Миколаївської області 26 листопада 2004 р.; земельної ділянки, площею 0.1044 га, яка розташована за адресою: Миколаївська область, місто Вознесенськ, вулиця Островського, 282 (двісті вісімдесят два), передана для ведення особистого селянського господарства та належала на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого Вознесенською міською Радою Миколаївської області 26 листопада 2004 р. Позивачка є спадкоємцем за заповітом, яка прийняла спадщину після смерті свого чоловіка в установленому порядку, шляхом звернення до державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та отриманням свідоцтв про право на спадщину за заповітом на вказаний житловий будинок та земельну ділянку, площею 0.1044 га, яка розташована за адресою: Миколаївська область, місто Вознесенськ, вулиця Островського, №282 (двісті вісімдесят два), що була передана для ведення особистого селянського господарства. Проте, при зверненні позивачки [PERSON] до Другої *Вознесенської державної нотаріальної контори Миколаївської області з приводу видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, площею 0,1 га, яка була надана для будівництва вищевказаного житлового будинку, державним нотаріусом було відмовлено в оформлені спадщини, оскільки у правовстановлюючому документі на земельну ділянку було вказано цільове призначення земельної ділянки, яке не відповідало вимогам ст. ст.19,40,121 ЗК України. Посилаючись на неможливість оформлення своїх спадкових прав в державній нотаріальній конторі, позивачка просила позов задовольнити та визнати за нею право власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом. Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 квітня 2011 р. до участі у справі в якості відповідачів залучено [PERSON]. Протокольною ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 квітня 2011 р. до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучено Відділ Держкомзему у місті Вознесенськ Миколаївської області. Наступною ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 червня 2011 р. до участі у справі в якості відповідачів залучено [PERSON]. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, на їх задоволенні наполягала. При цьому зазначала, що спірна земельна ділянка була передана спадкодавцю у приватну власність з дотриманням вимог діючого на той час законодавства на підставі відповідного рішення компетентного органу з подальшим оформленням державного акту на право приватної власності на землю. Окрім цього, вказувала на те, що на час розгляду справи в суді, обумовлений державний акт недійсним не визнаний, а рішення виконавчого комітету Вознесенської міської Ради Миколаївської області на підставі якого останній був виданий, жодною зі сторін під сумнів не ставилось. Представник відповідача - Вознесенської міської Ради Миколаївської області, в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на порушення порядку виготовлення державного акту на вказану земельну ділянку, в наслідок чого у приватну власність була передана земельна ділянка з цільовим призначенням, яке не відповідало вимогам діючого земельного законодавства. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявились, про час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, направили на адресу суду письмові заяви, відповідно до яких позовні вимоги визнали та просили розглянути справу у їх відсутність. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Відділ Держкомзему у місті Вознесенськ Миколаївської області, в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, направив на адресу суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позову не заперечував. Ухвалою суду справа розглянута у відсутність учасників процесу, які не зявилися у судове засідання, оскільки в справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши та оцінивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, відповідно до вимог ст.11 ЦПК України, судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Так, зі свідоцтва про смерть, виданого 15 травня 2010 р. Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Вознесенську Вознесенського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області вбачається, що 12 травня 2010 р. в місті Вознесенськ Миколаївської області помер [PERSON] (а.с.6). Після його смерті відкрилась спадщина до складу якої увійшло наступне спадкове майно: житловий будинок з усіма господарськими та побутовими будівлями та спорудженнями, що розташований за адресою: Миколаївська область, місто Вознесенськ, вулиця Островського, №282 (двісті вісімдесят два) та який належав спадкодавцю на праві власності на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Другою Вознесенською державною нотаріальною конторою Миколаївської області 24 листопада 1981 р., за реєстровим №1150, Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого тією ж державною нотаріальною конторою 01 травня 1990 р. за реєстровим №874 та договору дарування, поївідченого вказаною вище конторою 17 грудня 1994 р., за р. №2-7798; земельна ділянка, площею 0,1 га, яка розташована на території Вознесенської міської Ради Миколаївської області, за адресою: вулиця Островського, 282 (двісті вісімдесят два), місто Вознесенськ, Миколаївська область, та належала [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, серія МК №046732 від 26 листопада 2004 р. та зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорі оренди землі №010400400132; земельна ділянка, площею 0.1044 га, яка розташована за адресою: Миколаївська область, місто Вознесенськ, вулиця Островського, 282 (двісті вісімдесят два), передана для ведення особистого селянського господарства та належала на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, серія МК №046733, виданого Вознесенською міською Радою Миколаївської області 26 листопада 2004 р. та зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорі оренди землі №010400400133 (а.с.12-14). З довідки Другої Вознесенської державної нотаріальної контори Миколаївської області за №374/01-16 від 02 квітня 2011 р. вбачається, що після смерті [PERSON], померлого 12 травня 2010 р. заведено спадкову справу за №106/2010 за заявою [PERSON] про прийняття спадщини, яка зареєстрована в книгу обліку та реєстрації спадкових справ за №238 від 08 липня 2010 р., за заявою [PERSON] про відмову від спадщини на користь [PERSON]Є, яка зареєстрована в книгу обліку та реєстрації спадкових прав за №556 від 10 жовтня 2010 р., за заявою [PERSON] про прийняття спадщини, яка зареєстрована в книгу обліку та реєстрації спадкових справ за №543 від 01 листопада 2010 р. (а.с.29). Так, згідно копії свідоцтв про право на спадщину за заповітом, виданих Другою Вознесенською державною нотаріальною конторою Миколаївської області, вбачається, що 03 травня 2011 р. позивачка [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, площею 0.1044 га, що надана для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: 4810200000:14:041:0002 та на житловий будинок з усіма господарськими та побутовими будівлями та спорудженнями, що розташований за адресою: Миколаївська область, місто Вознесенськ, вулиця Островського, №282 (двісті вісімдесят два). Проте, при зверненні позивачки до державного нотаріусу з приводу оформлення своїх спадкових прав на вищевказану земельну ділянку, площею 0,1 га, яка розташована на території Вознесенської міської Ради Миколаївської області, за адресою: вулиця Островського, 282 (двісті вісімдесят два), місто Вознесенськ, Миколаївська область, нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки у правовстановлюючому документі на земельну ділянку було вказано цільове призначення земельної ділянки, яке не відповідало вимогам ст. ст.19,40,121 ЗК України. Згідно ч.2 ст.124 Конституції України юрисдикція суду поширюється на всі правовідносини, які виникають у державі. Ст. 55 Конституції України гарантує судовий захист прав і свобод людини і громадянина. Тобто, будь-які цивільні права та інтереси, які охороняються законом, можуть заслуговувати на судовий захист. Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Разом з тим, при розгляді справ про визнання права власності на спадкове майно, у тому числі і при розгляді справ про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, необхідно враховувати, що за наявності правовстановлюючих документів на нього, документального підтвердження місця, часу відкриття спадщини, підстав закликання до спадкування та за відсутності спору між спадкоємцями свідоцтво про право на спадщину на підставі ст. ст.1296,1297 Цивільного кодексу України, ст.34 Закону України від 02 вересня 1993 р. за №3425-ХІІ „Про нотаріат видається державним нотаріусом. В п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику у справах про спадкування №7 від ЗО травня 2008 р. зазначено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або ,(ншим правовстановлюючим документом. При цьому, право приватної власності на землю означає, що певна конкретна визначена на місцевості земельна ділянка належить певному конкретно визначеному громадянинові або юридичній особі. Вищевказані особи набувають право на земельну ділянку в установленому порядку та їх право на земельну ділянку посвідчується відповідними документами (договором купівлі - продажу, свідоцтвом про спадщину, державним актом про право власності на землю, рішенням суду). Враховуючи, що в судовому засіданні було встановлено відповідно до наявних у справі доказів, та визнано представником відповідача, [PERSON], який помер 12 травня'2010 р, набув за життя право власності на вищевказане нерухоме майно, тому, суд вважає, що позивачка, як спадкоємиць за заповітом, має право на спадкування після смерті свого чоловіка, а питання про можливість успадкування повинно вирішуватися в судовому порядку, навіть при відсутності спору між спадкоємцями. Ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права і інтересу, а тому обраний позивачкою спосіб захисту цивільного права шляхом визнання за нею права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом є вірним і може бути застосований судом. Враховуючи, що ст.1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, з врахуванням неможливості оформлення позивачкою своїх спадкових прав у нотаріальному порядку, що знайшло своє підтвердження в судовому засіданні, суд приходить до висновку про можливість визнати за позивачкою [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], який помер 12 травня 2010 р. в місті Вознесенськ Миколаївської області на спадкове майно, яке складається з земельної ділянки, площею 0.1 га, кадастровий номер 4810200000:14:041:0001, розташованої на території Вознесенської міської Ради Миколаївської області, за адресою: вулиця Островського, 282 (двісті вісімдесят два), місто Вознесенськ, Миколаївська область; яка належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, серія МК №046732 від 26 листопада 2004 р. У відповідності до ст.88 ЦПК України судовий збір та витрати на інформаційно -технічне забезпечення розгляду справи сплачено позивачкою при подачі позову до суду.

Outcome: approved