Jurisdiction: civil
Date: 2011-08-22 00:00:00

03 листопада 2009 р. ТОВ Агрофірма Віслапредявила позов до [PERSON] про визнання права користування земельною ділянкою, що є обєктом оренди, заборону вчиняти дії, що порушують права орендаря земельної ділянки. В судовому засіданні, підтримуючи позов, представник позивача пояснив, що між ТОВ Агрофірма Віслаі [PERSON] було укладено договір оренди земельної ділянки. Цей договір було зареєстровано в Миколаївській регіональній філії Державного підприємства Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті по земельних ресурсахза № 040600500582 від 29 травня 2006 р. 15 серпня 2007 було укладено додаткову угоду до вказаного договору, яка була зареєстрована 22 серпня 2007 р. в Арбузинському районному відділі Миколаївської регіональній філії Державного підприємства Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті по земельних ресурсахза № 040700500174. В подальшому [PERSON] померла, земельну ділянку, що була обєктом оренди згідно вказаного договору, отримав в спадщину відповідач [PERSON] 28 липня 2009 р. він звернувся до позивача з заявою про намір самостійно обробляти землю. Йому було надано письмову відповідь з розясненнями про перехід до спадкоємця як прав, так і обовязків спадкодавця, та про намір позивача продовжувати оренду земельної ділянки. Незважаючи на це, відповідач в 2009 р. стаа обробляти земельну ділянку самостійно, чим порушиа права орендаря. Посилаючись на положення ст. 27 ЗУ Про оренду землі, представник позивача наполягає на задоволенні позову. Відповідач, будучі належним чином повідомлений про час та місце розгляду, в судове засідання не зявився, про причину неявки не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. На підтвердження своїх вимог позивач надав суду: - копію державного акту І-МК № 019166, з якого видно, що [PERSON] мала у власності земельну ділянку розміром 7,12 га. ( аркуші 13, 14 ); - копію договору оренди земельної ділянки, з якого видно, що [PERSON] передала в оренду ТОВ Агрофірма Віслаземельну ділянку розміром 7,12 га. та копію додаткового договору № 277, з якого видно, що [PERSON] та позивач внесли зміни в ряд пунктів договору про оренду ( аркуші 8-12 ); - копію заяви [PERSON], з якої видно, що він мав намір самостійно обробляти отриману в спадщину земельну ділянку загальною площею 7,12 га. ( аркуш 15 ); - відповідь ТОВ Агрофірма Вісла, з якої видно, що [PERSON] було відмовлено в задоволенні його вимог про повернення земельної ділянки в одноосібне користування ( аркуші 16-18 ); Вислухавши учасників судового розгляду та дослідивши надані ними докази, суд вважає встановленим, що між ТОВ Агрофірма Віслаі [PERSON] було укладено договір оренди земельної ділянки, який було зареєстровано в Миколаївській регіональній філії Державного підприємства Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті по земельних ресурсахза № 040600500582 від 29 травня 2006 р. та додатковий договір до вказаного договору, який було зареєстровано 22 серпня 2007 р. в Арбузинському районному відділі Миколаївської регіональній філії Державного підприємства Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті по земельних ресурсахза № 040700500174. Після смерті [PERSON] відповідач отримав в спадщину земельну ділянку площею 7,12 га., що належала померлій згідно державного акту І-МК № 019166. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Пунктом 40 вказаного договору оренди передбачено перехід права власності на орендовану земельну ділянку до спадкоємців, що не є підставою для зміни умов або розірвання договору оренди. Законом, зокрема ч. 1 ст. 27 Закону України Про оренду землі, передбачено захист права орендаря на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку. Тобто позивач на підставі вказаного закону і договору, правомірно користується земельною ділянкою, тому позовні вимоги про визнання права користування є зайвими і задоволенню не підлягають. Крім того, відповідно ч. 2 ст. 27 Закону України Про оренду землі, орендар має право витребувати орендовану земельну ділянку з будь-якого незаконного володіння та користування, на усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, відшкодування шкоди, заподіяної земельній ділянці. Тому вимоги позивача в частині заборони відповідачу вчиняти дії, що порушують права орендаря земельної ділянки підлягають задоволенню. В частині ж витребування у відповідача документів суд вважає вимоги такими, що не підлягають задоволенню, оскільки ці вимоги не ґрунтуються на законі. В частині визнання за позивачем права користування земельною ділянкою суд вважає вимоги також не підлягаючими задоволенню, оскільки право користування в даному випадку підтверджується договором аренди, який є відповідно діючого законодавства дійсним, тому додаткове визнання цього права судом не потрібно. На підставі викладеного,

Outcome: approved