Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-29 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача, про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька. Позовні вимоги мотивовані тим, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 08.04.2006 року по 20.05.2008 року. Від шлюбу вони мають неповнолітню доньку [PERSON]. Ярославівну [INFO]. За рішенням суду місце проживання доньки, після розлучення визначено разом із позивачкою. На даний час дитина постійно проживає з матірю. Після розірвання шлюбу з відповідачем, позивачка почала проживати в цивільному шлюбі з громадянином РФ [PERSON], який проживає в м. Москва, РФ. Вони мають спільну неповнолітню дитину [PERSON], яка народилась 21 січня 2011 року в м. Москва. [PERSON] фактично разом з позивачкою матеріально утримує дитину та піклується про його здоровя, відпочинок, фізичний, духовний і моральний розвиток. Позивачка має намір разом із донькою від першого шлюбу тимчасово виїхати до Москви, так, як на її думку така подорож матиме неабияке значення для духовного та фізичного розвитку її дитини, адже завдяки допомоги [PERSON] позивачка матиме можливість повноцінно утримувати та належним чином піклуватись про здоровя та розвиток її донька [PERSON]. Але не зважаючи на це її колишній чоловік безпідставно не надає згоди на виїзд дитини за межі України. У звязку з вищевикладеним позивачка звернулася до суду і просить надати дозвіл на виїзд за межі України [PERSON] у супроводі її матері без згоди та супроводу його батька, строком на три роки; допустити негайне виконання рішення суду в частині оформлення документів на тимчасовий виїзд за межі України. У судовому засіданні позивачка підтримала позов та просила його задовольнити з підстав, наведених у ньому. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, посилаючись на те, що він раніше давав згоду колишній дружині на виїзд за межі України разом з його дочкою і зараз він також не заперечує надати відповідний дозвіл, але не на три роки а на 3-5 місяців. Надання дозволу на три роки позбавить його права на спілкування з дитиною і він не зможи прийняти участь в її вихованні. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] народилась 20.10.2006, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим виконкомом Лащівської сільської ради, Тальнівського району, Черкаської області серія 1-СР №036714. Батьком дитини у свідоцтві про народження зазначено [PERSON], а матірю [PERSON]. Згідно свідоцтва про народження серія V-МЮ №658027 від 25 лютого 2011 року, виданого Кунцевським відділом ЗАГС, Управління ЗАГС Москви, [PERSON] народилась 21.01.2011 року. Батьком дитини у свідоцтві про народження зазначено [PERSON], а матірю [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію серія 77 АВ № 923029, [PERSON] має на праві приватної власності квартиру № 8, дім 30, Можайське Шосе, м. Москва, РФ. Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і вїзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і порядок розв'язання спорів у цій сфері регулюється Законом України Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України" від 21 січня 1994 року №3857-ХІІ. Згідно з ст. 3 зазначеного Закону перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється при пред'явленні одного з документів, вказаних в ст. 2 цього Закону. Відповідно до ст. 4 Закону України „Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України" оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно п. 18 Правил оформлення видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документу дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, в редакції затвердженій постановою Кабінету Міністрів України від 24.03.2004 № 380, оформлення проїзного документу здійснюється на підставі згоди батьків, а у разі, коли вони не перебувають в шлюбі між собою за наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлений на підставі рішення суду. В частині 7 ст.7 СК України вказано, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Згідно положень статті 155 СК України „Здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Крім цього, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Як встановлено в суді, відповідач не відмовляється надавати згоду на виїзд неповнолітньої доньки за кордон в межах 3-5 місяців, але він вважає, що донька може виїхати з позивачкою туди на постійне місце проживання і він більше не зможе зустрічатись з донькою та приймати участь у її вихованні. Суд не заперечує право батька на отримання повної і достовірної інформації щодо місця перебування його дитини, проте реалізація такого права відповідачем, на думку суду, здійснюється недобросовісно, і шкодить інтересам в першу чергу дитини. Суд звертає увагу сторін на те, що процес вирішення будь-яких суперечок між батьками неповнолітніх дітей не повинен негативним чином впливати на права та інтереси цих дітей. Повно та всебічно зясувавши обставини справи, оцінивши докази, які є у матеріалах справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки виїзди дитини за кордон у супроводі матері мають тимчасовий характер, відповідають інтересам та бажанням дитини, за своєю метою мають сприяти загальному розвитку та оздоровленню дитини, в той же час відповідач безпідставно відмовляється від нотаріального посвідчення оформлення проїзних документів, що в розрізі даних правовідносин порушує права та інтереси неповнолітньої дитини. Статтею 367 ЦПК України передбачені випадки, коли суд допускає негайне виконання рішення, зокрема, це у разі: 1) стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць; 2) присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць; 3) відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи, - у межах суми стягнення за один місяць; 4) поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника; 5) відібрання дитини і повернення її тому, з ким вона проживала; 6) розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб. Таким чином, підстави допустити негайне виконання рішення в частині оформлення документів на тимчасовий виїзд за межі України відсутні.

Outcome: partial