Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-24 00:00:00

Прокурор Дніпропетровського району звернувся до суду в інтересах держави в особі Міністерства Аграрної політики України до Державного підприємства Навчально-дослідне господарства Самарськийта [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу нежитлової будівлі недійсним, посилаючись на те, що 31 липня 2007 року між виконуючим обовязки директора Державного підприємства Навчально-дослідне господарство Самарський Дніпропетровського державного аграрного університету та [PERSON] було укладено договір купівліпродажу нежитлової будівлі Будинок побуту, а саме: будинок побуту літ. А, цегла, загальною площею 623,3 кв.м, що знаходиться по вул. Колгоспній, буд. № 2-в в с. Олександрівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області, на земельній ділянці площею 1830 кв.м. (держфонд) (нежитлова будівля). Перевіркою, проведеною прокуратурою Дніпропетровського району, встановлено. Що вказаний договір купівлі-продажу укладений з порушенням вимог чинного законодавства. Згідно п. 4.4 Статуту відчуження засобів виробництва, що є державною власністю і закріплені за підприємством, здійснюється за погодженням з Органом управління майном у порядку, встановленому законодавством. Таким чином, 06 червня 2007 року Міністерство аграрної політики України направило лист до ДП НДГ Самарський про надання згоди на відчуження майна будинку побуту. Однак, відповідно до листа Міністерства аграрної політики України від 13 липня 2007 року дію листа-погодження призупинено до вирішення питання про доцільність реалізації державного майна. Проте, без згоди Міністерства аграрної політики, ДП НДГ Самарський уклало договір купівлі-продажу від 31 липня 2007 року, а тому просив визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлової будівлі від 31 липня 2007 року, укладений між Державним підприємством Навчально-дослідне господарство Самарський Дніпропетровського державного аграрного університету та [PERSON], повернувши сторони у первісний стан та застосувати наслідки недійсності договору купівлі-продажу нерухомого майна будинку побуту від 31 липня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі правочинів за №К2043, повернувши сторони у первісний стан. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити. Представник відповідача ДП НДГ Самарськийв судовому засіданні позов визнав та не заперечував проти його задоволення. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та просила застосувати строки позовної давності, а в подальшому у судове засідання не зявилася, причини неявки суду не повідомила. Суд, вислухавши у судовому засіданні пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 31 липня 2007 року між виконуючим обовязки директора Державного підприємства Навчально-дослідне господарство Самарський Дніпропетровського державного аграрного університету (надалі ДП НДГ Самарський) та [PERSON] укладено договір купівліпродажу нежитлової будівлі Будинок побуту, а саме: будинок побуту літ. А, цегла, загальною площею 623,3 кв.м, що знаходиться по вул. Колгоспній, буд. № 2-В в с.Олександрівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області на земельній ділянці площею 1830 кв.м (держфонд) (не житлова будівля) (а.с.7-8). Згідно п. 1.1 вказаного договору, Продавець зобовязується передати майно у власність Покупця, а Покупець зобовязується прийняти майно і сплатити за нього обговорену грошову суму. Не житлова будівля належить Продавцю на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно (серія ЯЯЯ № 390142), виданого 14 червня 2007 року Виконавчим комітетом Олександрівської сільської ради, на підставі рішення № 100 від 25 травня 2007 року, зареєстрованого в Дніпропетровському районному комунальному підприємстві Бюро технічної інвентаризації, згідно з Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (серія ССЕ № 233848), виданим 14 липня 2007 року за №14893683, реєстраційний номер 19206062. Відповідно до п.4.2 Статуту ДП НДГ Самарськиймайно підприємства є державною власністю і закріплюється за ним на праві повного господарського відання, а згідно п. 4.4 Статуту відчуження засобів виробництва, що є державною власністю і закріплені за підприємством, здійснюється за погодженням з Органом управління майном у порядку, встановленому законодавством (а.с.15). 06 червня 2007 року Міністерство аграрної політики України направило лист до ДП НДГ Самарський про надання згоди на відчуження майна будинку побуту, але відповідно до листа Міністерства аграрної політики України за № 37-11-3-13/11062 від 13 липня 2007 року дію листа-погодження призупинено до вирішення питання про доцільність реалізації державного майна (а.с.14). Проте, не враховуючи те, що лист погодження на продаж обєкту нерухомого майна призупинено, тобто без згоди Міністерства аграрної політики, ДП НДГ Самарський уклало договір купівлі-продажу від 31 липня 2007 року з [PERSON], що порушує інтереси держави. Відповідно до ч.1 ст.203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, а ч.1.\~ст.\~215 цього ж кодексу встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Таким чином, як встановлено в судовому засіданні, зміст оспорюваного договору купівлі-продажу є таким, що суперечить ст.\~203 ЦК України, а отже, зазначений правочин повинен бути визнаний недійсним у відповідності до ч.1 ст.215 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.216 Цивільного Кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. На підставі викладеного, суд вважає позов обґрунтованим та підлягаючим до часткового задоволення. Що стосується вимог позивача щодо застосування наслідків недійсності договору купівлі-продажу, то суд вважає ці вимоги необґрунтованими, оскільки сам по собі недійсний правочин тягне за собою наслідки його недійсності, що передбачені нормами ЦК України. Крім того, що стосується клопотання представника відповідача [PERSON] щодо застосування строків позовної давності, то суд вважає його необґрунтованим, оскільки згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а як вбачається з матеріалів справи, прокурор Дніпропетровського району дізнався про порушення інтересів держави та про осіб, які його порушили лише з зустрічної перевірки Міністерства Аграрної політики України за № 37-12-15/14299 від 27 серпня 2010 року (а.с.6). Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів у солідарному порядку на користь держави підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Outcome: partial