Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить встановити, що частки в спільній сумісній власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на квартиру [ADDRESS] складає по ? частині, а також звільнити з-під арешту, накладеного 17 грудня 2009 року постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, ? частини квартири [ADDRESS]. Позов обґрунтовано тим, що 17 грудня 2009 року на спірну кватиру накладено арешт з метою забезпечення виконання виконавчого листа № 2-4371, виданого 14 вересня 2009 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області, про стягнення з [PERSON] на користь МКСКВЗ «Товариство «Взаємний кредит» суми боргу - 49 432,05 грн., виконавчого збору - 4 943,20 грн., витрат - 30 грн. Однак, вважає, що арешту підлягає лише ? частина. Позивачі [PERSON], [PERSON], яка діє у власних інтересах, а також в інтересах неповнолітньої [PERSON] в судове засідання не з'явились, від них надійшли заяви, з проханням слухати справу за їх відсутності, на позові наполягають. В судове засідання відповідач не з'явився від нього надійшла заява, з проханням слухати справу за його відсутності, позов визнає в повному обсязі. Представник третьої особи відділу державної виконавчої служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області в судове засідання не з'явився, від нього надійшла заява про з проханням слухати справу за його відсутності, просить прийняти рішення на розсуд суду. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяви сторін та представника третьої особи про слухання справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши зібрані у справі докази, вважає необхідним відмовити у задоволенні позовних вимог за наступних підстав: Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що при здійсненні виконавчих дій по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-4371, виданого 14 вересня 2009 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області, про стягнення з [PERSON] на користь МКСКВЗ «Товариство «Взаємний кредит» суми боргу - 49 432,05 грн., державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області 17 грудня 2009 року була винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, згідно якої накладено арешт на частину квартири [ADDRESS], що належить [PERSON] на праві спільної сумісної власності чотирьох співвласників /а.с.11/. Однак, свідоцтво про право власності на житло, видане 03 січня 2001 року ДКП «Мелітопольжитлосервіс», посвідчує право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] /а.с.31/. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них є спільною сумісною власністю. Отже арешт, накладений державним виконавцем на майно боржника, що належить йому на праві спільної сумісної власності без визначення часток. Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Таким чином, частка [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в квартирі [ADDRESS] складає по ? частині, крім того від сторін надійшли заяви, відповідно до яких вони погодились, що їх частки складають по ? частині. Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «По виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Оскільки судом вирішено визначити частки сторін на квартиру [ADDRESS] по ? частині, тому з урахуванням належної на праві власності [PERSON] ? частки спірної квартири, вважає необхідним звільнити з-під арешту, накладеного 17 грудня 2009 року державним виконавцем Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області відповідно до постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, ? частини квартири [ADDRESS]. Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно Рішення Конституційного суду України від 01.12.2004 року № 18-рп/2004 у справі № 1-10/2004 за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права», необхідно розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, - суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Таким чином,

Outcome: approved