Jurisdiction: civil
Date: 2011-08-31 00:00:00

У березні 2011 року [PERSON] і [PERSON] заявили позов про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Остерською державною нотаріальною конторою 2 квітня 2004 р. на ім'я [PERSON], недійсним в Ѕ частині. У заяві про уточнення позовних вимог позивачі просили визнати недійсними в Ѕ частині свідоцтва про право на спадщину за заповітом, видані на ім'я відповідачки, видані Остерською державною нотаріальною конторою 2 квітня 2004 р. та 5 квітня 2004 року, а також визнати за позивачами право власності на спадкове майно в рівних частках. В обґрунтування заявлених вимог позивачі посилались на те, що їх мати [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] і, відповідно до ст. 549 ЦК УРСР, що була чинною на час відкриття спадщини після смерті [PERSON], фактично прийняла спадщину, але не оформила своє право документально та померла 7 березня 2002 року, а вони у свою чергу теж фактично прийняли спадщину після смерті [PERSON]. Крім того, позивач [PERSON] посилається на те, що вона, як особа, що була неповнолітньою на час смерті матері, вважається такою, що прийняла спадщину. Позивачі вважають, що інший спадкоємець [PERSON] за заповітом, тобто відповідач [PERSON], безпідставно отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на все майно, яке належало спадкодавцеві, про що їм стало відомо лише у 2010 році. Рішенням Козелецького районного суду від 05 липня 2011 року у позові відмовлено. В апеляційній скарзі позивач [PERSON] просить рішення місцевого суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції є необґрунтованим і незаконним, оскільки ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Апелянт вважає, що висновок суду про те, що [PERSON] не вчинила дій, які б свідчили про прийняття нею спадщини після смерті [PERSON], зроблений на підставі неповно зясованих обставин справи та без належного дослідження наданих доказів, зокрема довідки Євминської сільської ради від 27.10.2010 р. №231 та письмових пояснень свідків. У судовому засіданні позивачі підтримали апеляційну скаргу. Відповідач скаргу не визнала. Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення, з підстав, передбачених п.п. 3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції послався на те, що [PERSON] протягом шести місяців після смерті [PERSON] не звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, можливість зясувати її волевиявлення щодо прийняття спадщини та вчинення певних дій по фактичному прийняттю спадщини відсутня, а позивачі не надали доказів на підтвердження того, що [PERSON] у встановлений законом для прийняття спадщини строк вступила в управління спадковим майном. З такими висновками суду апеляційний суд не може погодитись, виходячи з наступного. По справі встановлено, що 06 жовтня 1998 року померла [PERSON], яка за життя склала заповіт і заповіла своє майно в рівних частках [PERSON] та [PERSON] (а.с. 83). У встановлений законом строк спадкоємці за заповітом не подали заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Проте, як пояснила у судовому засіданні апеляційного суду відповідач [PERSON], вони разом із сестрою [PERSON] після смерті матері вступили в управління спадщиною і разом користувались будинком та земельною ділянкою. Отже, відповідач підтвердила фактичне прийняття спадщини після смерті [PERSON] спадкоємцем за заповітом [PERSON] Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказуванню не підлягають. Отже, висновок суду про недоведеність фактичного прийняття спадщини [PERSON] не можна визнати обґрунтованим. [PERSON] померла 07 березня 2002 року. Після смерті [PERSON] спадкоємцями першої черги є її діти - позивачі по даній справі. Позивачами не вчинялись передбачені законом дії для прийняття спадщини після смерті [PERSON]. Довідку Остерського міського голови про фактичне прийняття спадщини позивачами не можна визнати належним доказом, оскільки у м. Острі спадщини не залишилось. Згідно з п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, застосовуються правила книги шостої ЦК України. Відповідно до ч.4 ст. 1268 ЦК України неповнолітня особа вважається такою, що прийняла спадщину, крім випадків, коли зроблена заява про відмову від спадщини. Позивач [PERSON] народилась 28 липня 1986 р. і на час смерті своєї матері 07 березня 2002 року була неповнолітньою, отже вважається такою, що прийняла спадщину. Таким чином, позивач [PERSON] має право на отримання спадщини після смерті матері і спадщина ця складається з Ѕ частини того, що за заповітом [PERSON] мала отримати [PERSON], а тому свідоцтва про право на спадщину за заповітом, видані на всю спадкову масу на ім'я [PERSON]Ф.(а.с. 83, 85), є недійсними в їх Ѕ частині. Позовні вимоги [PERSON] не можуть бути задоволені, оскільки вона у встановленому законом порядку не подала заяву про прийняття спадщини після смерті матері і фактично не проживала постійно разом з нею на день смерті, про що сама пояснила у судовому засіданні.

Outcome: partial