Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати незаконним наказ № 65-ОС від 06.06.2011 року про звільнення на підставі ст.41 п.2 КЗпІІ України у зв'язку з втратою довіри,поновити її на роботі на посаду машиніста з прання та ремонту одягу ВАТ „Чаплинський маслосирзавод", стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу 2000 гривень та заподіяну моральну шкоду в сумі 5000 гривень. В судовому засіданні позивачка [PERSON] повністю підтримала заявлені позовні вимоги і в обґрунтування їх пояснила, що з 19.01.2004 року працювала машиністом з прання та ремонту одягу. За час роботи свої обов'язки відповідно до посадової інструкції виконувала сумлінно, не допускала порушень трудової дисципліни.06.06.2011 року згідно наказу № 65-ОС була звільнена на підставі ст.41 п.2 КЗпП України у звязку із втратою довірся з боку власника. Підставою для звільнення послужили результати службового розслідування по факту виявлення охоронником підприємства 29.05.2011 року обрізків твердого сиру, які були загорнуті у брудний одяг. Цей факт керівництвом підприємства був розцінений як намір здійснити крадіжку готової продукції. Осіб причетних до цього не було встановлено. В результаті домислу керівництва підприємства провину за намір скоїти крадіжку продукції було покладено на неї, її чоловіка і [PERSON] В силу своїх функціональних обов'язків вона не має доступу до готової продукції, а займається пранням спецодягу .До подій 29.05.201 1 року вона не має ніякого відношення, а також не має відношення і до таких матеріальних цінностей як твердий сир, який був знайдений в приміщенні з прання та ремонту одягу, тому вважає своє звільнення незаконним. Право розірвати трудовий договір на підставі ст.41 п.2 КЗпП України має право власник чи уповноважений на то орган у разі вчинення працівником винних дій, що дають підставу втрати довіри з боку власника або уповноваженого ним органу. Крім того з даних підстав можуть бути звільнені лише особи, які безпосередньо обслуговують грошові або товарні цінності. Вважає, що відповідачем не доведено, які саме винні порушення вона здійснила і в чому полягає її вина у здійсненні цих порушень, тому наполягає на визнання незаконним наказу про її* звільнення,та поновленні на роботі і виплаті середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Також вважає, що безпідставним звільненням з роботи, їй була спричинена і моральна шкода, яка полягає в тому, що було порушено її законне право на працю , яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків та погіршення матеріального становища, які вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя, крім того перенесла нервовий зрив, так як її безпідставно звинуватили в крадіжці. Спричинену моральну шкоду оцінює в 5000 гривень і просить стягнути з відповідача на її користь. Також просить стягнути понесені судові витрати в сумі 750 гривень. Просила задовольнити позов. Представник відповідача за дорученням [PERSON] пред'явленні позовні вимоги не визнала, заперечувала в задоволенні позову позивачки [PERSON] В обгрунтвання заперечень пояснила, що 29 травня 2011 року на території підприємства було виявлено, що із сироробного цеху №1 до приміщення прального відділення потрапив сир - продукція, яка виробляється на підприємстві у кількості 3-х голівок. По факту крадіжки було проведено службове розслідування, за результатами якого був складений акт від 03.06.2011 року. Комісією було проаналізовано всі факти та встановлено шлях, яким здійснено крадіжку з відділення сироробного цеху №1 і його потрапляння у приміщення прального відділення, а саме: працівники сироробного цеху по закінченню роботи скидають свій спецодяг у спеціальну корзину для відпрацьованого /брудного/ спецодягу та залишають за межами роздягалки. Корзину забирає машиніст з прання одягу. Вина [PERSON] виражається у формі необережного ставлення до своїх трудових обов'язків, її бездіяльністю створювалась загроза завдання шкоди підприємству .Дані факти надали беззаперечні підстави для звільнення [PERSON] у зв^язку з втратою довіри з боку власника. Вважає,що звільнення здійснено на законних підставах. Просила відмовити повністю в задоволені позову. Суд вислухавши пояснення сторін, дослідивши і оцінивши докази надані позивачем в обгрунтвання заявлених позовних вимог, а також заперечення відповідача і докази, якими він обґрунтовує свої заперечення, вважає, що позов позивачки підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] з 19.01.2004 року працювала у відповідача ВАТ „Чаплинський маслосирзавод" машиністом з прання та ремонту одягу. 06.06.2011 року наказом № 65-ОС була звільнена у звязку з втратою довіря з боку власника, /п.2 ст.41 КЗпП України/. У відповідності з ст.41 п.2 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довірся до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. В ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка працювала у відповідача машиністом з прання та ремонту одягу, до виробництва такої продукції, як сир вона не має ніякого відношення,що підтверджується її посадовою інструкцією. Дану продукцію безпосередньо виготовляють в сироробному цеху. Представник відповідача в судовому засіданні пояснила, що втрата довіри з боку власника відповідача по справі ВАТ „ Чаплинський маслосирзавод" до [PERSON] виражається в тому, що в приміщенні відділення по пранню і ремонту спецодягу було виявлено три голівки твердого сиру, в якому безпосередньо знаходиться позивачка. Потрапити даний сир з сироробного цеху №1 до приміщення по пранню і ремонту спецодягу міг в корзині з відпрацьованим брудним спецодягом, який працівники цеху скидають по закінченню роботи у спеціальну корзину, а потім дану корзину забирає машиніст з прання одягу. Відповідно до висновків комісії від 03.06.2011 року, яка здійснювала службове розслідування по факту крадіжки товарно-матеріальних цінностей, скоєння крадіжки сиру, можливо було здійснити тільки за попередньою домовленістю певних осіб, у яких є фактичний доступ до товарно-матеріальних цінностей та спеціальних приміщень. Оскільки позивачка знала, що в її приміщенні знаходиться крадена продукція і не повідомила керівництво, то вона умисно переховувала викрадену продукцію, що дає підставу відповідачу для втрати довіри до неї. У відповідності до Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.1992 року та внесеними змінами „Про практику розгляду судами трудових спорів" звільнення з підстав втрати довірся суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник , який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності /зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п./ вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довірся / зокрема порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями/. При встановленні у передбаченому законом порядку факту вчинення працівниками розкрадання, хабарництва і інших корисливих правопорушень ці працівники можуть бути звільнені з підстав втрати довіря до них і у тому випадку, коли зазначені дії не пов'язані з їх роботою. В судовому засіданні не найшло свого підтвердження, що [PERSON] безпосередньо обслуговує товарно-матеріальні цінності-сир, а також не найшло свого підтвердження, що саме [PERSON] вчинила розкрадання сиру. Відповідач в акті службового розслідування від 03.06.2011 року вказав,що і приміщенні де безпосередньо працює позивачка було знайдено 3 голівки сиру, дані обставини також підтвердили і свідки [PERSON] і Білоущенко. Також судом встановлено, що 29.05.201 1 року [PERSON] не працювала, так як у неї був вихідний день. В акті розслідування від 03.06.2011 року комісія зробила свої припущення, як могло бути здійснено розкрадання товарно-матеріальних цінностей-3 голівок твердого сиру, а коли і ким він був викрадений не встановлено. З урахуванням вищезазначеного суд вважає, що визнати обґрунтованим висновок відповідача про втрату довірся до позивачки [PERSON] не можливо, оскільки не доведено, що саме [PERSON] причетна до крадіжки сиру сирцю, надані докази відповідача не спростовують доводи позивачки,а тому звільнення позивачки являється незаконним. Згідно вимог ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню. Середній заробіток позивачки [PERSON] за два останні місяці становить 3624 гривні. Середній заробіток становить /3624: 41 /робочі дні/= 88 гривень 39 копійок. Час вимушеного прогулу становить за період з 06.06.2011 року по 18 листопада 2011 року, що становить 120 днів. Таким чином на користь позивача слід стягнути 10606 гривень 80 копійок / 88,39 X 120 днів = 10606 гривень 80 копійок. На думку суду підлягають частковому задоволенню вимоги позивачки [PERSON] стосовно стягнення моральної шкоди, а саме в сумі 2000 гривень. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівникові провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Дані обставини найшли своє підтвердження в судовому засіданні. Позивачка була позбавлена роботи, де працювала тривалий час, звільнення спричинило нервові переживання, які призвели до пошкодження здоровя та погіршення матеріального становища, що також відобразилося на психологічному стані позивачки, звільнення порушує її нормальні життєві стосунки, вона позбавлена засобів існування, що вимагає додаткових зусиль для організації життя. Розмір моральної шкоди в сумі 2000 гривень на думку суду, відповідає характеру і тривалості перенесених моральних страждань позивачкою. У відповідності до ст.88 ЦПК України підлягають задоволенню і понесені позивачкою судові витрати в сумі 750 гривень/ витрати на правову допомогу, що підтверджуються документально/, а також на користь держави судовий збір в сумі 133 гривні 56 копійок.

Outcome: partial