Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-21 00:00:00

Позивач 18.07.2011 року звернулася в суд з вищевказаним позовом до відповідачів. В обгрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що з 09 червня 2010 року вона була прийнята на роботу і працювала експертом продажів Миколаївської області відділу продажів Південного регіону управління експрес продажів департаменту продажів ПАТ «Платинум Банк». 01.09.2010 року її було переведено на рівнозначну посаду експерта продажів Чернігівської області відділу продажів Центрального регіону управління експрес продажів департаменту продажів ПАТ «Платинум Банк». 18 лютого 2011 року її було звільнено з роботи і займаної посади, згідно наказу №319 від 16.02.2011року на підставі ст.38 КЗпП України, за власним бажанням. Позивач зазначила, що ніякої заяви про звільнення з роботи за власним бажанням ніколи не писала, а вважає, що її незаконне звільнення було викликане тим, що її безпосередній керівник [PERSON] не погодилась відпустити її в законом передбачену відпустку, в звязку з навчанням на строк 40 календарних днів. Також позивач зазначила, що про своє незаконне звільнення з роботи взнала по телефону в березні 2011 року, але в звязку з тим, що їй не було видано своєчасно на руки копію наказу про звільнення і трудову книжку, вона пропустила строк звернення до суду за захистом своїх порушених прав. Посилаючись на факт незаконного, безпідставного звільнення її з роботи, на поважність причин пропуску строку звернення до суду за захистом порушених прав, на заподіяння їй відповідачами моральної шкоди, позивач просила суд поновити їй строк звернення до суду за захистом порушених прав, поновити її на посаді експерта продажів Чернігівської області відділу продажів Центрального регіону управління експрес продажів департаменту продажів ПАТ «Платинум Банк», зобовязати ПАТ «Платинум Банк» виплатити їй середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду в сумі 5000 гривень, допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та покласти матеріальну відповідальність за незаконне звільнення на директора департаменту продажів Центрального регіону ПАТ «Платинум Банк» [PERSON]. В судовому засіданні позивач, посилаючись на викладені в позові обставини і підстави позову, просила суд її позов задовольнити повністю. Представник відповідача ПАТ «Платинум Банк» та відповідач [PERSON] в судове засідання не з?явились, хоча неодноразово повідомлялись про дату, час і місце судового розгляду справи. На адресу суду від представника відповідача ПАТ «Платинум Банк» надійшло письмове клопотання про розгляд справи у відсутність відповідачів. Також в своєму письмовому клопотанні про розгляд справи у відсутність відповідачів, представник відповідача частково визнав позовні вимоги [PERSON], а саме в частині щодо поновлення позивача на роботі і посаді. Не визнав і не погодився представник відповідача з позовними вимогами щодо відшкодування моральної шкоди позивачу, посилаючись на відсутність цієї шкоди та недоведеність її позивачем. Справа у відповідності з вимогами ст.ст.27,31, 169 ЦПК України розглянута у відсутність відповідачів, згідно з поданим письмовим клопотанням та заявою про часткове визнання позову та підставі наявності у справі достатніх даних про права та взаємовідносини сторін. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові заяви та клопотання представника відповідача ПАТ «Платинум Банк» та всі інші обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши дослідженні в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Цей висновок суду ґрунтується на наступному: Як вбачається з досліджених в судовому засіданні матеріалів справи, позивач [PERSON], з 09 червня 2010 року на підставі наказу №402-к від 01.06.2010 року була прийнята на роботу і працювала експертом продажів Миколаївської області відділу продажів Південного регіону управління експрес продажів департаменту продажів ПАТ «Платинум Банк». З 01.09.2010 року позивача, на підставі наказу №1691-к від 01.09.2010 року було переведено на рівнозначну посаду експерта сектору продажів Чернігівської області відділу продажів Центрального регіону управління експрес продажів департаменту продажів ПАТ «Платинум Банк». 18 лютого 2011 року позивача було звільнено з роботи і займаної посади, згідно наказу №319-к від 16.02.2011року на підставі ст.38 КЗпП України, за власним бажанням. В судовому засіданні встановлено, що позивач ніякої заяви про звільнення з роботи за власним бажанням не писала, а тому наказ №319-к від 16.02.2011року на про її звільнення з роботи на підставі ст.38 КЗпП України, за власним бажанням, - являється незаконним. Висновок суду про те, що позивач не писала заяви про звільнення її з роботи за власним бажанням ґрунтується, як на поясненнях позивача, так і на досліджених в суді письмових доказах, а саме: письмової відповіді Соломянського районного суду м. Києва про неможливість виконання ухвали суду про забезпечення доказів та про витребування у відповідачів цієї заяви, а також на письмовому клопотанні відповідача і визнанням ним в цій частині позовних вимог із зазначення того факту, що вказана письмова заява втрачена. Позивач, враховуючи ті обставини, що відповідач не ознайомив її своєчасно з наказом про звільнення, не видав їй своєчасно трудову книжку у законом визначений строк і спосіб, пропустила з цих поважних причин, передбачений ст.233 КЗпП України, строк звернення до суду за захистом своїх порушених трудових прав. Згідно зі ст.234 КЗпП України, враховуючи наявність клопотання позивача про поновлення цього строку та, враховуючи поважність причин пропуску, суд поновлює позивачу цей строк звернення до суду за захистом порушених трудових прав. Тому, за таких вищевикладених обставин, в звязку з визнанням відповідачем позовних вимог в цій частині позову, суд, на підставі ст.61 ЦПК України, враховуючи дослідженні в суді докази, приходить до висновку, що вимоги позивача про поновлення її на роботі і посаді експерта сектору продажів Чернігівської області відділу продажів Центрального регіону управління експрес продажів департаменту продажів ПАТ «Платинум Банк», відповідно до ст.235 ч.1 КЗпП України, - підлягають задоволенню. Слід зазначити, що з 18.02.2011 року позивач через незаконне звільнення, перебувала у вимушеному прогулі. Відповідно до ст.235 КЗпП України, в звязку з поновленням позивача на роботі, з відповідача на користь позивача слід стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, який складає 194 робочих днів. Враховуючи, що позивач після звільнення з роботи ніде не працювала, то згідно зі ст.235ч.2 КЗпП України, стягненню підлягає її середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, за період з 18 лютого 2011 року, тобто за 194 робочих дні. Як свідчить, видана відповідачем довідка, середньоденна заробітна плата позивача, на день звільнення з роботи, складала 106,38 гривень. Тому, з урахуванням положень ч.2 ст.235 КЗпП України, з відповідача ПАТ «Платинум Банк» підлягає стягненню на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 20637,72 гривні( 106,36 грн. середньоденного заробітку х 194 робочих дні = 20637,72 грн.), без урахування сум податків і обовязкових платежів. Що ж стосується позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 5000 гривень в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, то суд зазначає, що з досліджених в судовому засіданні обставин справи вбачається, що позивач, внаслідок незаконного, безпідставного звільнення з роботи, дійсно зазнала певних душевних страждань і нервових переживань, тобто зазнала моральної шкоди. Разом з тим, у відповідності до ст.ст.10,60 ЦПК України, якими вимагається доведеність стороною перед судом тих обставин, на які безпосередньо посилається сторона, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено характер, ступінь тяжкості перенесених нею нервових переживань і душевних страждань при обставинах викладених в позові, що безпосередньо впливають на заявлений розмір відшкодування заподіяної моральної шкоди, який позивачем визначено в сумі саме 5000 гривень. Тому, на підставі ст.237? КЗпП України, ст.23 ЦК України, з урахуванням всіх обставин справи, характеру спірних правовідносин, характеру правопорушення, незначної глибини душевних страждань, з урахуванням вимог розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що моральна шкода повинна бути відшкодована позивачу не в грошовому еквіваленті, а в інший спосіб, а саме, на думку суду, достатньою компенсацією для відшкодування такої моральної шкоди буде сам факт поновлення позивача на попередній роботі і посаді. Не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині покладення на співвідповідача [PERSON], відповідно до вимог ст.237 КЗпП України, матеріальної відповідальності, як на службову особу винну у незаконному звільненні позивача з роботи. Так, згідно цієї вказаної статті, така матеріальна відповідальність покладається на службову особу винну в незаконному звільненні працівника з роботи і полягає в обовязку покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у звязку з оплатою вимушеного прогулу. З досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи вбачається, що наказ про звільнення позивача з роботи виносила не співвідповідач [PERSON], а директор департаменту ПАТ «Платінум банк» [PERSON], а тому вимоги позивача в цій частині позову суд вважає безпідставними, такими, що не ґрунтуються на законі, а тому являються такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст.235 ч.5 КЗпП України, ст.367 ЦПК України, рішення суду в частині задоволення позовних вимог про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника і стягнення присудженої їй до виплати заробітної плати за час вимушеного прогулу, але не більше ніж за один місяць - підлягає обовязковому негайному виконанню. У відповідності до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судові витрати по справі у вигляді судового збору у розмірі пропорційному до задоволеної частини позовних вимог, а саме в сумі 206,38 грн., що складає 1% від суми задоволених позовних вимог( стягнуто 20637,72 грн. х 0,1 % = 206,38 грн.).

Outcome: partial