Jurisdiction: civil
Date: 2012-02-08 00:00:00

Позивач у справі звернувся до суду із вказаним позовом посилаючись на те, що проживає за адресою [INFO] та є споживачем житлово-комунальних послуг. Протягом січня-грудня 2010 року на її ім»я було отримано квитанції КП «Головний інформаційний обчислювальний центр»Київської міської державної адміністрації рахунки на оплату комунальних послуг. Позивач зазначав, що як вбачається із тарифів, які містяться у вказаних квитанціях підставою для нарахування йому та сплати за житлово-комунальні послуги були розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 30.11.2009 №1332, від 30.11.2009 №1333, від 30.11.2009 року №1335,від 30.03.2010 року №191, від 31.05.2010 р №392. Позивач зазначав, що згідно постанови Київського апеляційного суду м. Києва від 09.03.2011 року у справі №2а-1888\\10 вказано, що розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 30.11.2009 №1332, від 30.11.2009 №1333, від 30.11.2009 року №1335,від 30.03.2010 року №191, від 31.05.2010 р №392 не зареєстровані в органах юстиції, отже вважаються такими, що не набрали чинності і не можуть бути застосовані. Позивач зазначав, що розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 31.08.2009року №№978,980,981 діяли до 01.01.2010 року. Розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 30.11.2009 №1335 та від 30.03.2010 року №191 визнані постановою Київського апеляційного суду м. Києва від 09.03.2011 року у справі №2а-1888\\10 такими що не набрали чинності і не можуть бути застосовані. Розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 29.04.2009 року №№516,518,520 зупинені з 12.08.2009 року ухвалою окружного адміністративного суду м. Києва від 12.08.2009 року у справі №2а9705\\09\\2670, яка надалі залишена в силі Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 18.11.2010 року. Розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 30.01.2009 року №№95,96,97 втратили чинність з 01.02.2009 року на підставі розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 27.02.1009 року №229. Поновлені ним розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 30.05.2007 оку №№641,643 також не були чинними протягом січня-грудня 2010 року. Розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 30.05.2007 року №641 визнано незаконним та скасовано Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 05.07.2007 року по справі №2а-166\\2007,яка залишена в силі Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23.12.2008 у справі №22а-5383\\08. Розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 30.05.2007 року №643 визнано незаконним та скасовано постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 14.01.2009 року у справі 22а-5301\\08. На думку позивача вказане не підлягає доказуванню у порядку ч.3 ст.61 ЦПК України чинними протягом січня-грудня 2010 року були розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 28.08.2007 року №1127, від 15.10.2009 року №1192, від 12.02.2007 року №141та встановлені ними тарифи, а тому просить суд позов задовольнити. В судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги, просила позов задовольнити посилаючись на Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 09.03.2011 року по справі №2а-1888\\10, згідно якої на її думку визнано неправомірними дії, розпорядження КМДА не чинними та зобов»язано вчини дії. В судовому засіданні представник відповідача позов не визнала, подала письмові заперечення проти позову ( а.с.85-86). В судовому засіданні третя особа позов не визнала подали письмові заперечення проти позову ( а.с.65-68). Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до ст.ст. 10,11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до Цивільного процесуального кодексу України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні данні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень Позивач у справі [PERSON] проживає за адресою м. Київ пр..Корольова,6 кв.275 та є споживачем житлово-комунальних послуг. Відповідно до ст. 19 закону України «Про житлово-комунальні послуги»відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Відповідно до ст.67ЖК України плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно ст. 32 закону України «Про житлово-комунальні послуги»розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін\\тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Як вбачається із матеріалів справи та пояснень сторін у справі письмовий договір між сторонами у справі про надання житлово-комунальних послуг та їх споживання не укладався, відповідно, умови надання цих послуг та їх оплата сторонами не обумовлювалась. Із фактичних стосунків, що склалися між сторонами, у відповідності до ч.2 ст.639 ЦК України суд дійшов висновку про наявність між сторонами договірних відносин, які відповідають особливостям Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в силу яких, Виконавець надає Споживачу комунальні послуги, а Споживач зобов»язаний їх оплатити, згідно із тарифами та у строки, обумовлені сторонами, або визначені законом. Так відповідно до п.1ч.1ст.20 особливостям Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач комунальних послуг має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. На підтвердження здійснених оплат позивач надав суду квитанції про оплату житлово-комунальних послуг та з утримання будинку та прибудинкової території за спірний період з січня по грудень 2010 року, посилаючись на розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), на підставі яких вони були введені в дію та не зареєстровані в міністерстві юстиції України. Відповідно до п.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить встановлення цін\\тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону. Відповідно до ст. 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»від 21.05.1997 року, в чинній на момент прийняття зазначених розпоряджень, редакції, до віддання виконавчих органів сільських,селищних, міських рад належить встановлення в порядку і межах визначених законодавством, тарифів щодо оплати побутових, комунальних, транспортних та інших послуг, які видаються підприємствам та організаціями комунальної власності відповідної територіальної громади. Із наведеного слідує, що Київською міською державною адміністрацією вище зазначені розпорядження про зміну тарифів винесені у відповідності зі своїми повноваженнями. При цьому згідно постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 10.03.2011 року №2а-2292\\09 про визнання неправомірними, не чинними розпоряджень КМДА, встановлено, що нормативно-правові акти Київської міської державної адміністрації (виконавчого органу Київради) щодо встановлення цін\\тарифів на житлово-комунальні послуги не підлягають державній реєстрації. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 09.03.2011 року по справі №2а-1888\\10, скасовано постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 10.12.2010 року Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлені ці обставини. А тому суд дійшов висновку, що доводи позивача в частині незаконності розпоряджень виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 30.11.2009 №1332, від 30.11.2009 №1333, від 30.11.2009 року №1335,від 30.03.2010 року №191, від 31.05.2010 р №392 щодо встановлення тарифів на 2010 рік є безпідставними. Крім того відповідно до ст. 30 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», одним із основоположних принципів державного регулювання цін\\тарифів за житлово-комунальні послуги є відповідність їх рівня розміру економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво. При цьому позивач не обґрунтував, що Київська міська державна адміністрація не врахувала вказаний принцип регулювання тарифів на житлово-комунальні послуги і не надав суду свого розрахунку витрат на виробництво на спожиті ним житлово-комунальні послуги у 2010 році і відповідно не підтвердив факту понесення ним збитку в результаті сплачених комунальних послуг у 2010 році. Таким чином, на думку суду позов не доведений та задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed