Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-20 00:00:00

04 липня 2011 року позивачі звернулись з позовом до суду та просили постановити рішення, згідно якого визнати угоду, укладену на Одеській Універсальній товарній біржі Джипміж ними та відповідачами дійсною та встановити частки у спільній частковій власності, а також визнати за ними право власності на квартиру [ADDRESS], поновивши строк на звернення до суду. Своїх вимоги мотивували тим, що 09 вересня 1994року [PERSON], [PERSON]Е та [PERSON] уклали з відповідачами [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], та [PERSON] договір купівлі-продажу нерухомого майна № 94\\0232 на Одеській універсальній товарній біржі GIP, відповідно до вказаного договору позивачі придбали квартиру [ADDRESS]. Розрахунок по вказаній квартирі був проведений у повному обсязі, відповідачі виселилися з квартири та знялися з реєстрації за вказаною адресою. У червні 2011 року позивачам стало відомо, що вказаний договір необхідно визнавати дійсним в суді. Крім того, вони бажають визначити, що спірна квартира належить їм у рівних частках - по 1\\3 частині кожному та просили визнати за кожним право власності на спірне майно у рівних частках. Позивач [PERSON], яка також представляє інтереси позивачів [PERSON], [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідачі [PERSON], [PERSON] [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з`явились, сповіщались належним чином, заяв та клопотань про відкладення судового розгляду не заявляли. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, сповіщений належним чином, заяв та клопотань про відкладання не заявляв. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідачів, які сповіщались про розгляд справи належним чином, від яких не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою позивача, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідачів. Відповідно до ст. 225 ЦПК України Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 09 вересня 1994 року відповідно до договору купівлі-продажу № 94\\0232 позивачі придбали на Одеській універсальній товарній біржі GIP квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS].( а.с.9). Зазначена угода була зареєстрована 04 вересня 1994 року в КП „ОМБТІ та РОН за № стр. 165 кн.62доп. ( а.с.6-7). Позивачка [PERSON] пояснила в судовому засіданні, що після укладання договору купівлі-продажу позивачі усі разом проживають в спірній квартирі, що розташована у [ADDRESS], зареєструвались там, сплачують комунальні послуги, однак не можуть на власний розсуд розпорядитися своїм майном, так як дана угода дійсною у судовому порядку не визнавалась. Також пояснила, що їй стало відомо, що [PERSON], та [PERSON] померли, однак, документальних доказів цього вона надати суду не може. Договір купівлі-продажу був виконаний обома сторонами в повному обсязі, сторони домовилися по всіх істотних умов договору, відповідачі передали позивачам ключі, після чого позивачі вселилися в спірну квартиру та мешкали там як власники свого майна. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до діючого на той момент законодавства не було необхідності нотаріального посвідчувати зазначений договір, а на тепер, позивачі обмежені у реалізації свого права власності на спірну квартиру . Позивачі вважають, себе власниками квартири, так як вони мешкають там, здійснюють комунальні платежі, поточні ремонтні роботи. У судовому засіданні встановлено, що всі зобовязання за договором купівлі-продажу нерухомого майна сторонами виконані в повному обсязі, тому договір купівлі-продажу повинен бути визнаний дійсним, що передбачено ст. 47 ЦК України в редакції 1963 року, за якою якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. При розгляді справи суд користується нормами Цивільного Кодексу в редакції 1963 року, так як договір купівлі-продажу нерухомого майна був укладений до вступу в законну силу Цивільного Кодексу України в редакції 2003 року. Отже, враховуючи той факт, що між позивачами та відповідачами відбулось повне виконання умов договору купівлі продажу, були передані обумовлені в договорі грошові кошти, ключі від квартири та документи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню та необхідно визнати договір купівлі-продажу нерухомого майна квартири [ADDRESS]. Відповідно до ст. 370 ЦК України частки співвласників майна, що перебувають в спільної сумісної власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено договором, законом або рішенням суду. Таким чином, суд вважає, що частка кожного із співвласників становить 1/3 зазначеної квартири та у вказаній частині вимог суд задовольняє вимоги позивачів. Що стосується позовних вимог в частині визнання права власності на вказану квартиру за позивачами, суд вважає, що у вказаній частині вимог позивачам необхідно відмовити. Згідно до вимог ст. 392 ЦК України власник майна може заявити позов про визнання права власності, якщо це право визнається, або оспорюється іншою особою, або в разі відсутності у нього документу, що підтверджує його право власності. Суд вважає, що право власності позивачів ніким не оспорюється та підтверджується договором купівлі-продажу нерухомого майна, який посвідчений в органах КП ОМБТЇ та РОН14.09.1994 року. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання, або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Зважаючи на те, що право власності на спірну квартиру вже було зареєєстровано за позивачами, дане право ніким не оспорюється та у позивачів наявний оригінал правовстановчого документу договору купівлі-продажу квартири, суд вважає, що визнавати за ними право власності на одну і туж квартиру повторно немає необхідності, у зв`язку з чим у задоволенні позову у цій частині вважає необхідним відмовити. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: partial