Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-12 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON], про звернення стягнення. В позові вказував, що 04.09.2007 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір №CVSNGA00000107, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 33400,00 доларів США, зі сплатою 28,80% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 03.09.2017 року. Відповідач належним чином зобовязання не виконав і у звязку з чим, станом на 31.05.2011 року заборгованість становить 53223,85 доларів США, в тому числі 36521,25 доларів США заборгованість за кредитом, 9591,92 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 1176,30 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, 3370,07 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязання за договором, 31,33 долари США штраф (фіксована частина) та 2532,98 доларів США штраф (процентна складова). Зазначав, що в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором №CVSNGA00000107 з відповідачем 04.09.2007 року укладено договір іпотеки №CVSNGA00000107, згідно умов якого він надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 81,70 м.кв, який розташований по вул. Кошового, 7-а в м. Вашківці Вижницького району Чернівецької області і належить йому на праві власності. Посилався на ст.6 ЗУ «Про іпотеку» договором поширюється на земельну ділянку, на якій розташований предмет іпотеки, яка належить відповідачу на праві власності і розташована по вул. Кошового, 7-а в м. Вашківці Вижницького району Чернівецької області. Просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №СVSNGA00000107 від 04.09.2007 року в розмірі 53223,85 доларів США звернути стягнення на будинок та земельну ділянку загальною площею 81,70 м.кв, який розташований за адресою: Чернівецька область, Вижницький район, м. Вашківці, вул. Кошового, 7-а, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки позивачем з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також з наданням позивачу всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу, виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та проживають у будинку, розташованому за вказаною адресою зі зняттям їх з реєстраційного обліку у ВГІРФО УМВС України м. Вашківці та стягнути з відповідача судові витрати по справі. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, посилався на обставини, викладені в позовній заяві, просив позов задовольнити, щодо заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, будучи належно повідомленим про місце, день та годину слухання справи, причину неявки суду не повідомив, в адресованому суду запереченні зазначив, що - ПАТ КБ «ПриватБанк» не є належним позивачем по дані справі, оскільки він укладав кредитний договір з ЗАТ КБ «ПриватБанк»; позивачем порушено порядок прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, крім того позивачем не надано доказів направлення рекомендованим листом вимоги про усунення порушень, а також повідомлення про вручення вказаної вимоги відповідачу, а наявність її копії у позивача є неналежним доказом дотримання процесу; в порушення умов кредитного договору та договору іпотеки, в яких визначено строк виконання основного зобовязання, який не настав, вважав, що відсутні правові підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки до настання строку виконання основного зобовязання позичальника; також у справі відсутній доказ, який би містив інформацію про отримання коштів відповідачем, а тому вважав позов безпідставним, необґрунтованим, передчасним та просив відмовити у задоволенні позову. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Судом встановлено, що 04.09.2007 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір №CVSNGA00000107, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 33400,00 доларів США, зі сплатою 28,80% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 03.09.2017 року. В забезпечення виконання зобовязань за договором кредиту № CVSNGA00000107 з відповідачем 04.09.2007 року укладено договір іпотеки №CVSNGA00000107, згідно умов якого він надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 81,70 м.кв, який розташований по вул. Кошового, 7-а в м. Вашківці Вижницького району Чернівецької області і належить йому на праві власності. Згідно ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором. Відповідно до ч.1 ст.575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Частиною 1 ст.589 ЦК України визначено, що у разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває права звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч.1 ст.590 ЦК України звернення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.2 ст.590 ЦК України заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) в разі коли зобовязання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не передбачено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.591 ЦК України реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом. У відповідності до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно пункту 1 Договору іпотеки передбачено право іпотекодержателя, в разі невиконання відповідачем своїх зобовязань по кредитному договору, одержати задоволення своїх вимог за рахунок переданого в іпотеку майна. В судовому засіданні встановлено, що відповідач порушив умови договору №CVSNGA00000107 від 04.09.2007 року щодо строків погашення кредиту, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 31.05.2011 року становить 53223,85 доларів США, в тому числі 36521,25 доларів США заборгованість за кредитом, 9591,92 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 1176,30 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, 3370,07 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязання за договором, 31,33 долари США штраф (фіксована частина) та 2532,98 доларів США штраф (процентна складова), що за курсом НБУ згідно службового розпорядження НБУ від 23.05.2011 року №417/189 складає 425258,56 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості. Статтею ст.35 ч.1 ЗУ «Про іпотеку», встановлено, що в разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Таким чином, законодавець зазначив необхідною умовою початку звернення стягнення на предмет іпотеки, надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення. З матеріалів справи вбачається, що вимога №30.1.0.0/2-068 від 26.05.2011 року направлена відповідачу, однак у передбачений тридцятиденний строк ним не виконана. Таким чином, суд вважає, що вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на будинок, розташований по вул. Кошового, 7-а в м. Вашківці Вижницького району Чернівецької області підлягає до часткового задоволення, а саме звернути стягнення на будинок шляхом проведення прилюдних торгів, що відповідає положенням ст.591 ЦК України та ст.39 ЗУ «Про іпотеку», яким встановлено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються (крім іншого): спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Стосовно вимоги позивача, про звернення стягнення на земельну ділянку, то суд вважає, що в цій частині в задоволенні позову необхідно відмовити, оскільки як вбачається з п.35.4 договору іпотеки іпотекодавець зобовязався виготовити державний акт на вказану земельну ділянку та передати її в іпотеку на протязі дванадцяти місяців з часу підписання договору, про що повинні були бути укладені додатково зміни та доповнення до іпотечного договору, що зроблено не було. На використання іпотекодавцем земельної ділянки або його частини обмеження (обтяження) не встановлені, а доказів того, що вказана земельна ділянка належить саме відповідачу - суду не представлено. Що стосується вимоги про виселення відповідача, то суд прийшов до висновку, що в її задоволенні необхідно відмовити з наступних підстав. Відповідно до ч.4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом. Статтею 39 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців. Разом з тим, в ч.1 ст.40 ЗУ «Про іпотеку» зазначено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. У ч.ч.2, 3 ст.40 ЗУ «Про іпотеку» встановлено певний порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено в ч.3 ст.109 ЖК України. Вимога про добровільне звільнення житлового приміщення може бути направлена разом з вимогою, передбаченою ч.1 ст.35 Закону України «Про іпотеку». В матеріалах справи наявна вимога про добровільне звільнення квартири відповідачем та усіма членами сімї та іншими мешканцями, однак не зазначено якими саме, оскільки серед них можуть бути і діти і особи, передбачені ч.1 ст.40 ЗУ «Про іпотеку», а в ході судового розгляду представником позивача суду не надано доказів, що вказані особи у спірному будинку не зареєстровані та не проживають. Враховуючи викладене, примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо добровільно мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Оскільки на час ухвалення рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки відсутні виконання імперативно-диспозитивних приписів, встановлених ч.2 ст.40 ЗУ «Про іпотеку» та ч.3 ст.109 ЖК України, щодо примусового виселення за рішенням суду мешканців із житлового будинку або житлового приміщення, на які здійснюється звернення як на предмет іпотеки, то такі позовні вимоги на цій стадії не можуть бути задоволені, оскільки на цей момент відсутні порушення, невизнання або оспорювання прав та свобод іпотекодержателя або нового власника щодо звільнення вказаних житлових приміщень їх мешканцями, в розумінні вимог ст.3 ЦПК України щодо права особи для звернення до суду за захистом. На підставі наведеного, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення із стягненням з відповідача на користь позивача понесених ним судових витрат у відповідності до ст.88 ЦПК України. На підставі ст.ст.35, 38-40 ЗУ Про іпотеку , ст.ст.9, 109 ЖК України, ст.ст. 526, 530, 536, 575, 589-591, 610, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: partial