Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-10 00:00:00

10.10.2011 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача. В заяві та судовому засіданні позивач на підтвердження позовних вимог вказав, що 26 березня 2011 року між ним та відповідачем був укладений договір позики на суму 3300 гривень. На підтвердження умов договору та факту отримання грошової суми відповідач власноручно написала розписку. Вказаним договором позики було обумовлене зобов'язання відповідача повернути позивачу суму позики не пізніше 01 вересня 2011 року. В зазначений в договорі позики термін відповідач гроші в добровільному порядку не повернула. Внаслідок чого станом на 10.10.2011 року заборгованість відповідача перед ним (позивачем) за договором позики від 26.03.2011 року становить 3300 грн. А тому на підставі вищевикладеного просив винести рішення, яким стягнути з відповідача на його користь вказану суму заборгованості, а також витрати понесені по справі (судовий збір та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи). В судовому засіданні представники відповідача заперечували проти задоволення позову, посилаючись на те, що угоди стосовно позики взагалі не мало місця, а сума коштів, на яку вказує позивач (3300 грн.) є залишком неповерненого відповідачем завдатку, отриманого від позивача згідно домовленості, щодо продажу йому житлового будинку. Заслухавши пояснення сторін, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які пояснили, що між сторонами були договірні відносини по питанню купівлі-продажу будинку, а коли вони не дійшли згоди то провівши взаєморозрахунки відповідач повинна була виплатити позивачу 3300 гривень, дослідивши письмові докази в матеріалах справи (розписку від 26.03.2011 року; копію розписки від 25.03.2011 року; матеріал №219 про відмову в порушенні кримінальної справи за фактом шахрайських дій у відношенні [PERSON]М.), суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, так як в судовому засіданні встановлено, що між позивачем та відповідачем було укладено договір позики і кожна із сторін взяла на себе певні зобов'язання, позивач виконав свої зобов'язання і видав грошову суму в борг відповідачу, а відповідач порушила взяті на себе зобов'язання, тобто не повернула позику у такій самій сумі та у встановлений договором строк. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за договором позики відповідач станом на 10.10.2011 року має заборгованість в сумі 3300 гривень. Обставини, щодо укладення даного правочину між сторонами підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою від 26.03.2011 року. Відповідно до вимог ст.ст. 526, 610,615 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє вину сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Із змісту ч. 1 ст. 1049 ЦК України слідує, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (гроші кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За таких обставин позов підлягає задоволенню. Стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 3300 гривень - заборгованість за договором позики. Заперечення сторони відповідача стосовно того, що договору позики взагалі не мало місця, а сума коштів, на яку вказує позивач (3300 грн.) є частиною завдатку за іншою угодою, суд не бере до уваги так як вони є не доведеними, виходячи з положень ст.ст. 58, 59 ЦПК України /належність, допустимість доказів/. Виходячи з вимог статті 1051 ЦК України - позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. В силу ст. 1047 вказаного Кодексу, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Виходячи з вищенаведених правових норм суд не брав до уваги пояснення свідків. В силу статті 88 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати, понесені ним по справі - сплата судового збору на користь держави в розмірі 51 гривня та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 гривень, а всього 171 гривня, що підтверджено квитанціями. На підставі викладеного та

Outcome: approved