Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Пологівського районного суду з вказаним позовом, в якому зазначила, що 19.02.1996 року померла її мати [PERSON], після її смерті залишилось спадкове майно у вигляді права на земельну частку (пай) в площі колективного сільськогосподарського підприємства «Росія» Пологівського району Запорізької області. Державний акт на право колективної власності на землю серії ЗП №00239 КСП «Росія» зареєстровано в Пологівській районній державній адміністрації 03.10.1995 року. Згідно довідки відділу Держкомзему Пологівського району, розмір земельної частки (паю) по КСП «Росія» становить 5,14 умовних кадастрових гектара без виділення в натурі, вартість її на 2010 рік складає 65568грн. Сертифікат на право на земельну частку (пай) мати позивача не отримала, оскільки на момент видачі сертифікату, померла. Після смерті матері позивач є єдиною спадкоємицею. Позивач стверджує, що після смерті матері спадщина нею практично була прийнята і вона розпоряджалась спадковим майном, крім земельного паю. У звязку з цим позивач просить визнати за нею право на земельний пай, розміром 5,14 умовних кадастрових гектара без виділення в натурі зі складу земель, що перебувають в користуванні КСП «Росія» Пологівського району Запорізької області, в порядку успадкування після смерті матері [PERSON], що померла 19.02.1996 року. В судовому засіданні позивач, підтримавши позов та виклавши мотиви його предявлення, просить поданий позов задовольнити. Представник відповідача позов не визнала і заперечує проти його задоволення, посилаючись на безпідставність вимог позивача, просить застосувати строк позовної давності і відмовити в задоволенні позову. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, відділу Держкомзему у Пологівському районі Запорізької області позов підтримав і не заперечує проти його задоволення. Представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Тарасівської сільської ради Пологівського району та Пологівської державної нотаріальної контори до суду не зявились, але подали до суду заяви про підтримання позову та про розгляд справи без їх участі. Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторони, їх представників, третіх осіб та давши оцінку доказам, суд знаходить позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що 19.02.1996 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії І-ЖС №308491 від 20.02.1996 року, виданим Тарасівською сільською радою Пологівського району Запорізької області. Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить право на земельну частку (пай) з земель колишнього КСП «Росія» Пологівського району Запорізької області. Згідно довідки відділу Держкомзему у Пологівському районі Запорізької області від 09.11.2010 року №4297, [PERSON] сертифікат на право на земельну частку (пай) не було виготовлено, так як на момент виготовлення і видачі сертифікатів (05.08.1996 року) вона померла. В ході судового засідання позивач [PERSON] повідомила, що їй було відомо про те, що її мати [PERSON] працювала в колгоспі «Росія» Пологівського району і з 1996 року також було відомо, що її мати [PERSON] мала право на земельну частку (пай) з земель колишнього КСП «Росія» Пологівського району. У звязку з цим суд приходить до висновку, що на час відкриття спадщини після смерті 19.02.1996 року [PERSON] і протягом встановленого строку на прийняття спадщини, позивач [PERSON] повинна була довідатись і довідалась про порушення свого права на прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] у вигляді права на земельну частку (пай) з земель колишнього КСП «Росія» Пологівського району, тому з цього починається перебіг строку позовної давності. Визнати поважними причини пропуску строку позовної давності та його поновити позивач не просить. Згідно ст.71 ЦК України (1963), загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Аналогічний строк позовної давності встановлений ст.257 ЦК України. Згідно ч.1 ст.80 ЦК України (1963), закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Згідно ч.3 та 4 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Приймаючи до уваги те, що на час звернення до суду з даним позовом позивачем [PERSON] строк позовної давності сплив, оскільки з часу коли вона повинна була довідатись і довідалась про порушення свого права і до часу коли вона звернулась до суду за його захистом пройшло близько пятнадцяти років, і представник відповідача просить застосувати строк позовної давності, то суд приходить до висновку, що в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити у звязку з пропуском строку позовної давності. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed