Jurisdiction: civil
Date: 2011-08-07 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» (надалі Банк) 10 жовтня 2007 року уклав з [PERSON] кредитний договір № CSS0GА00000272, за яким надав останній кредит в сумі 219240 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15 % та кінцевим строком повернення кредиту 9 жовтня 2027 року. В забезпечення виконання вказаного договору між позивачем та [PERSON] 10 жовтня 2007 року було укладено також договір іпотеки № CSS0GА00000272 предметом якого є будинковолодіння № 21 по вул. Незалежності (Терешкової) в с. Балаклея, Смілянського району, належне відповідачу на підставі договору купівлі-продажу від 6 листопада 2006 року. Так як відповідачка станом на 5 січня 2011 року мала заборгованість за договором в сумі 235683,18 грн., в тому числі: по кредиту 177922,81 грн., заборгованість по відсотках 39584,99 грн., заборгованість по комісії 4303,810 грн., пеня за несвоєчасне виконання зобовязання за договором 14051,57 грн., позивач в позові просив в рахунок погашення боргу звернути стягнення на предмет іпотеки, яким є вказане будинковолодіння, шляхом продажу його будь-яким способом Банком від імені відповідачки. Також позивач просив виселити відповідачку з вказаного жилого приміщення та стягнути з неї витрати по справі. Відповідачка позов визнала частково, посилаючись на те, що вона не відмовляється проводити виплати за договором, але має скрутне матеріальне становище, так як являється підприємцем і був відсутній дохід, на який вона розраховувала. Відповідач [PERSON] позов визнав частково, пояснивши, що для отримання матірю іпотеки дійсно передав своє майно в іпотеку, але відповідачка намагається погасити борг та проводити щомісячні платежі з метою уникнення реалізації спірного будинку. Заслухавши сторони та дослідивши докази по справі, суд приходить до наступного. Відповідачі в добровільному порядку підписали обидва договори, визнавши таким чином всі їх умови та взявши на себе визначені ними зобовязання, в тому числі і передбачені ст. ст. 526, 527, 530, 629 ЦК України щодо обовязковості виконання договору сторонами, а також належним чином та у строки, які ним визначені. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати належних йому процентів. В судовому засіданні встановлено, що станом на 5 січня 2011 року відповідачка вже мала заборгованість по виплатах та на момент звернення до суду з даним позовом вона фактично не погашалась та не проводились нові виплати, внаслідок чого фактично протягом тривалого часу відповідачка в односторонньому порядку не виконує умов договору чим порушує права позивача. Крім того вказана норма закону чітко визначає, що в разі прострочення „чергової частини і не вимагає для звернення до суду невиплати щомісячних платежів протягом якогось строку, а також надає право достроково вимагати повернення частини позики, що залишилась невиплаченою. Оскільки в судовому засіданні сама відповідачка визнає, що не може на даний час повністю погасити заборгованість та відповідно до графіку проводити виплати за договором, позивач вправі вимагати звернення стягнення на предмет іпотеки, яким забезпечений кредитний договір. Крім того ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання, а в кредитному договорі та договорі іпотеки чітко визначені всі умови угод та наслідки їх невиконання, в тому числі щодо обовязкових щомісячних платежів згідно графіку погашення кредиту. Оскільки відповідачка не заперечує розмір боргу перед позивачем, він визначається судом в розмірі 235683,18 грн. Згідно ст. 7 ЗУ „Про іпотеку за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням у повному обсязі, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору. Цим вимогам закону відповідають п.п.1, 2, 4, 10, 18.8.1, 18.9, 21, 35.3 договору іпотеки, згідно з яким предметом іпотеки визначено будинковолодіння № 21 по вул. Незалежності в с. Балаклея, Смілянського району, що належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу, визначена вартість іпотечного майна, що становить на момент укладання договору 252000 грн., та перелік вимог кредитодавця, що забезпечуються цією іпотекою. За статтею 33 ЗУ „Про іпотеку у разі неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, яке здійснюється за рішенням суду, виконавчим написом нотаріуса або згідно договору про задоволення вимог іпотекодержателя. В п.п. 24, 29 договору про іпотеку від 10 серпня 2005 року зазначено, що звернення стягнення та реалізація предмета іпотеки здійснюється відповідно до ЗУ „Про іпотеку, тобто за вибором іпотекодержателя та згідно ст. ст. 37-39 цього закону, за якими іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом переходу права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя, про що він повинен письмово повідомити іпотекодавця чи шляхом продажу предмета іпотеки будь-яким способом на підставі договору купівлі-продажу для чого іпотекодавець надає іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд, і здійснити всі необхідні дії від імені іпотекодавця. В позові, що передбачено також умовами договору іпотеки, позивач просив в рахунок погашення боргу за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу його Банком будь-яким способом та будь-якій особі. Оскільки такий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки передбачений діючим законодавством та умовами договору, ці позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. ст. 39, 40 ЗУ „Про іпотеку одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя може винести рішення про виселення мешканців, оскільки саме звернення стягнення на будинок і є підставою для цього. Крім того п. 37 договору іпотеки, з яким погодився відповідач при його підписанні, передбачено, що іпотекодавцем при укладенні цього договору враховані інтереси дітей та інших членів сімї і осіб, які мають право користування даним предметом іпотеки, особи які мешкають або зареєстровані у предметі іпотеки, дали згоду на їх виселення у разі звернення стягнення на предмет іпотеки. При таких обставинах суд вважає, що вимоги щодо виселення відповідачки з будинку, який є предметом іпотеки також підлягають задоволенню. Крім того ч. 4 ст. 109 ЖК України передбачено, що відсутність жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання або відмова у їх наданні з підстав, передбачених ст. 1322 ЖК України, не тягне припинення виселення громадянина з жилого приміщення, яке є предметом іпотеки. В судовому засідання також встановлено, що Банк належним чином рекомендованим листом у 4 квітня 2011 року повідомив відповідачів про необхідність погашення боргу та виселення в разі невиконання цієї вимоги. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідачки підлягають стягненню на користь Банку понесені ним витрати по оплаті судового збору та на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, оскільки вимоги до іншого відповідача стосуються лише звернення стягнення на його майно внаслідок невиконання умов кредитного договору іншим відповідачем. На підставі наведеного та ст.ст. 526, 527, 530, 625, 629, 1050 ЦК України, ст. ст. 7, 33, 35, 37-40 ЗУ „Про іпотеку,

Outcome: approved