Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-14 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивує тим, що у червні 2006 року в відділі реєстрації актів цивільного стану Болехівського міського управління юстиції між ними укладено шлюб та у 2006 році народилася дочка [PERSON]. Посилаючись на те, що їх спільне життя не склалося, відповідач матеріально сім`ю не забезпечує, вихованням дочки не займається, вони більше чотрирьох років проживають окремо, просить суд шлюб розірвати, неповнолітню дочку залишити на проживанні з нею. В судовому засідання позивачка підтримала свої вимоги з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач позовні вимоги визнав повністю та просив шлюб розірвати. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.3 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Встановлено, що 23 червня 2006 року сторони уклали шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Болехівського міського управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис № 34, в якому народилася дочка [PERSON], [INFO] Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей, інші обставини справи. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з пояснень позивача, матеріалів справи, як підставу своїх вимог вона вказувала на те, що вони з відповідачем більше чотирьох років проживають окремо, фактично шлюб носить формальний характер, перебувати в якому не бажає. Суд визнав, що сторони тривалий час не підтримують шлюбних відносин, між ними немає взаєморозуміння, позивачка втратила почуття любові, поваги до чоловіка, тобто відсутні ті основи, на яких утримується міцна сімя. Згідно ч.1 ст. 24 СК шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 55 цього ж Кодексу дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної поваги, любові, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сімї за свою поведінку в ній. А за ч.3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушення прав дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. При таких обставинах, враховуючи категоричність дій позивачки та її заперечення можливості примирення, згоду відповідача на розірвання шлюбу, суд, враховуючи інтереси кожного з подружжя, їх дитини, приходить до висновку, що сімя розпалася остаточно, а тому шлюб слід розірвати, неповнолітню дочку залишити на проживанні з матірю. На підставі наведеного, ст.ст.110-112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved