Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-17 00:00:00

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2011 року позов [PERSON] задоволено частково: стягнуто на його користь із приватного підприємця [PERSON] 26\~209гр. 51коп. на відшкодування матеріальної шкоди, 650гр. витрати на проведення авто товарознавчого дослідження, 100гр. за участь спеціаліста у судовому засіданні, повернення судового збору 270гр., повернення витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 30гр., а також 5\~000гр. на відшкодування моральної шкоди (а.с.158-159, 189). В апеляційній скарзі фізична особа-підприємець [PERSON] посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову (а.с.160-163) . Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено, що 12 травня 2006 року ПП [PERSON] прийняв на роботу по трудовому договору на посаду водія безстроково [PERSON], [INFO] Згідно договору робочий день водія триває з 8-00 до 17-00 години, вихідні дні: субота та неділя (а.с.130). 14 листопада 2007 року біля 14-30 годин [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], який належить на праві власності [PERSON], здійснив зіткнення з автомобілем Рено Кенгуд.н. АЕ 04-08 АО під керуванням водія [PERSON], в результаті чого автомобіль позивача одержав технічні пошкодження. Вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля згідно висновку спеціаліста складає 26 209 гривень 51 коп. (а.с.9-13) Відповідно до постанови Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2007 року [PERSON] порушив п.10.1 Правил дорожнього руху і визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с.8). Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що позивачу спричинена матеріальна і моральна шкода з вини водія [PERSON], який скоїв дорожньо-транспортну пригоду під час виконання своїх трудових обов'язків, тому згідно із ч.1 ст. 1172 ЦК України шкоду повинен відшкодувати роботодавець, яким є відповідач. Вказані висновки зроблені судом без порушення норм матеріального та процесуального права, а посилання на те, що спричинену шкоду повинен відшкодувати [PERSON] не основані на законі. Посилання відповідача на те, що до для уточнення суми спричиненої шкоди судом 29 вересня 2009 року була призначена товарознавча експертиза, яка не проведена, - не являється підставою для скасування рішення суду, оскільки позивач не заперечував, що відремонтував автомобіль та продав його, і надав суду рахунки № 286, 287 від 10 січня 2008 року, із яких вбачається, що вартість витратних матеріалів складає 2003гр., вартість ремонтних робіт 10100гр., вартість запасних частин 17\~168гр., а всього 29\~271гр., що на 3\~061гр. 49коп. більше, ніж стягнута судом сума. Відсутність бухгалтерських документів на підтвердження оплати позивачем вартості ремонту не може бути взято до уваги, оскільки вказана вартість, як уже зазначалось, судом не стягувалась. Рішення суду у частині стягнення судових витрат фактично не оскаржується, а доводи апеляційної скарги у частині задоволення позову про стягнення матеріальної шкоди не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, суд 1 інстанції в достатньо повному обємі зясував права та обовязки сторін, обставини справи, тому апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу на рішення суду у частині задоволення позову про стягнення матеріальної шкоди та судових витрат слід відхилити, а рішення суду залишити без змін. У той же час рішення суду у частині стягнення моральної шкоди підлягає зміні: суму моральної шкоди слід зменшити до 1000гр., оскільки позивач дійсно переніс душевні страждання, нервовий стрес, порушення звичного способу життя внаслідок неможливості користуватись автомобілем на протязі тривалого часу; він вимушений був докладати додаткових зусиль для організації свого життя у звязку із пошкодженням автомобіля. В той же час посилання позивача на те, що він не міг використовувати свій автомобіль для роботи як приватний підприємець, вимушений був звертатись в міліцію, до адвоката, витрачати свій час для звернення до вказаних органів, а також до суду не являються підставою для стягнення моральної шкоди. Виходячи із принципів розумності та справедливості, апеляційний суд вважає, що сума у 1000гр. буде достатньою для відшкодування моральної шкоди, яку отримав позивач.

Outcome: partial