Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь суму боргу за договором позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення в розмірі 15550 гривень, 3% річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення в розмірі 618 гривень та судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 171 гривні 68 копійок та оплаті витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 гривень, зазначивши, що 19 січня 2009 року між ним та відповідачем була укладена боргова розписка, за якою він передав відповідачу [PERSON] грошову суму в розмірі 15000 гривень, а відповідач прийняла на себе зобов'язання повернути вказану суму за першою вимогою. Позивачем було направлено відповідачу письмову вимогу про повернення суми боргу, яку вона особисто отримала 03 квітня 2010 року. Однак до цього часу відповідач грошей не повернула, на неодноразові вимоги позивача повернути борг ніяк не відреагувала. До теперішнього часу відповідач борг не повернула. Також позивач зазначає, що в зв'язку з такими діями відповідача йому було заподіяно суттєву моральну шкоду, яку оцінює в 1000 гривень. Позивач в судове засідання не з'явився, від представника позивача [PERSON] надійшла заява з проханням розглянути справу за їх відсутності. Позовні вимоги, викладені в позовній заяві підтримує у повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явилася, не повідомила суд про причини неявки, про час і дату судового засідання була повідомлена належним чином, заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за її відсутності від неї не надходило, тому суд визнає її неявку неповажною та вважає можливим розглянути справу за її відсутності, ухваливши заочне рішення у справі на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. При цьому згідно листа Верховного Суду України від 27.09.2010 року, направленого на ім'я голів Апеляційного суду АРК, областей міст Києва та Севастополя, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату судового засідання не з'явився до суду та від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або повідомлені ним причини визнані неповажними, незалежно від того це його перша чи повторна неявка, суд має право на ухвалення заочного рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяви представника позивача про слухання справи за його відсутності та в зв'язку з неявкою відповідача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступними підставами. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно копії розписки від 19 січня 2009 року, відповідач [PERSON] взяла в борг у [PERSON] 15000 гривень та зобов'язалася повернути вказану суму за першою вимогою. Згідно копій вимоги про повернення боргу та повідомлення про вручення поштового відправлення, зазначену вимогу відповідач [PERSON] отримала особисто 03 квітня 2010 року, про що свідчить її підпис в повідомленні про вручення поштового відправлення. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, не його банківський рахунок. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичайного ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Як встановлено під час розгляду справи до теперішнього часу відповідач суму боргу позивачу не повернула. Таким чином, суд вважає, що відповідач [PERSON] в односторонньому порядку відмовилася від виконання зобов'язання, а тому з неї на користь позивача [PERSON] слід стягнути суму боргу в розмірі 15000 гривень. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так, 3% річних від простроченої суми за час користування грошима, тобто за 502 дні складає 618 гривень (15000 : 365 : 100% х 3% х 502 = 618 гривень). Сума боргу з урахуванням індексу інфляції за період з квітня 2010 року по серпень 2011 року складає 15550 гривень. Розрахунок суми боргу з урахування індексу інфляції, наданий позивачем, суд приймає як вірний. Так, сума боргу з урахуванням індексу інфляції за період з квітня 2010 року по серпень 2011 року становить: 15000 гривень х 0,99 (квітень 2010 року) х 0,99 (травень 2010 року) х 0,99 (червень 2010 року) х 0,99 (липень 2010 року) х 1,01 (серпень 2010 року) х 1,02 (вересень 2010 року) х 1,005 (жовтень 2010 року) х 1,003 (листопад 2010 року) х 1,008 (грудень 2010 року) х 1,01 (січень 2011 року) х 1,009 (лютий 2011 року) х 1,01 (березень 2011 року) х 1,01 (квітень 2011 року) х 1,008 (травень 2010 року) х 1,004 (червень 2011 року) х 0,98 (липень 2010 року)= 15550 гривень. Вказані суми також підлягають стягненню з відповідача, оскільки ним було прострочено виконання грошового зобов'язання перед позивачем. Крім того, суд вважає що позивач не надав жодного доказу на підтвердження позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди. Тому задовольняючи позов в частині стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, 3% річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення та понесених судових витрат, суд вважає це достатньою компенсацією позивачу його моральних страждань, тому дана вимога не підлягає задоволенню. На підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення в розмірі 15550 гривень, 3% річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення в розмірі 618 гривень, а в іншій частині позову - відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволення позовних вимог, а тому підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені останнім витрати на по оплаті судового збору в розмірі 161 гривня 68 копійок та витрати на інформаційне-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 гривень.

Outcome: partial