Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-11 00:00:00

В лютому 2011 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ "Агро Лада" про витребування та повернення від відповідача належної йому земельної ділянки площею 4,23 га, які знаходиться на території Голінської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області. Свої вимоги мотивував тим, що зазначена земельна ділянка належать йому на праві приватної власності відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 303834 від 30.08. 2005 року 25 січня 2006 року між сторонами укладений договір оренди земельної ділянки, який зареєстрований у Бахмацькому райвідділі Чернігівської регіональної філії Центру ДЗК 14.03.2006 року за номером № 040683200159. Оскільки договір оренди не містить необхідної інформації про обєкт оренди відповідно до ст.15 Закону України "Про оренду землі", то його не можна вважати укладеними. Посилаючись на зазначене, просив прийняти рішення про витребування (повернення) земельної ділянки. Заочним рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 14 березня 2010 року позовні вимоги задоволено; витребувана від ТОВ "Агро - Лада" належна [PERSON] земельна ділянка площею 4,23га, яка знаходиться на території Голінської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області та повернута позивачу. Не погоджуючись з заочним рішенням Бахмацького районного суду від 14 березня 2010 р. ТОВ «Агро-Лада» подало апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі ТОВ «Агро-Лада» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Доводи апеляційної скарги ТОВ «Агро-Лада»зводяться до того, що рішення суду є необґрунтованим та таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Як вважає відповідач, суд першої інстанції дійшов до висновку, що договір не є укладеним. На думку апелянта, такий висновок суду суперечить нормам права щодо укладення договору оренди землі. Відповідно до ЦК договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ЗУ «Про оренду землі» істотними умовами оренди є строк дії договору оренди, умови використання та цільове призначення земельної ділянки, умови і строки передачі земельної ділянки орендарю, умови збереження стану земельної ділянки. Вказаний договір був зареєстрований в Бахмацькому районному відділі ЧРФ Центру ДЗК у відповідності до вимог законодавства України, державна реєстрація якого на даний час не скасована і є чинною. Апелянт зазначає, що державна реєстрація договору оренди є офіційним визнанням і підтвердженням державою факту виникнення або припинення права оренди земельної ділянки. Апелянт також зазначає, що державна реєстрація договору оренди землі не могла бути проведена без долучення всіх документів, які є невідємною частиною таких договорів. Крім того, апелянт вказує, що договір містить всі істотні умови, які передбачені ч.1 ст.15 Закону України "Про оренду землі", що вбачається з матеріалів справи, а факт укладення договору підтверджується його фактичним виконанням обома сторонами без будь-яких суперечок. В договорі зазначено, що право власності підтверджується Державним актом на земельну ділянку. В даному державному акті зазначено кадастровий номер земельної ділянки, номер паю, та прописано межі із зазначенням сусідніх ділянок. На думку апелянта висновок суду про неможливість ідентифікувати обєкт оренди не відповідає обставинам справи, тому не відповідає обставинам справи і висновок суду про те, що сторони не досягли згоди щодо обєкту оренди. Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, виходячи з наступного. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що, оскільки, підписаний сторонами договір не містить необхідної інформації про об'єкт оренди, як однієї із істотних його умов, то вказаний договір укладений між сторонами не був. Таким чином, суд прийшов до висновку, що земельна ділянка набута відповідачем без достатньої правової підстави, а тому він зобов'язаний її повернути позивачу в натурі. Однак погодитись з таким висновком суду не може апеляційний суд виходячи із наступного. Як вбачається з матеріалів справи, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку, позивач є власником земельної ділянки площею 4, 23 га, розташованої на території Голінської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області. Між позивачем та відповідачем 25 січня 2006 року укладений договір оренди вказаної земельної ділянки на 40 років. Договір зареєстрований у Бахмацькому районному відділі ЧРФ Центру ДЗК про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 14.03.2006 року. Згідно ст. 19 Закону України "Про оренду землі" дана земельна ділянка є землею сільськогосподарського призначення, про що вказано в Договорі оренди. Відповідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Ст. 18, ч. 1 ст. 20 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що договір оренди землі підлягає державній реєстрації і на підставі ч. 1 ст. 210, ч. 3 ст. 640 ЦК України, ст. 125 Земельного кодексу України, такий правочин є укладеним з моменту його державної реєстрації. Порядок державної реєстрації договорів оренди землі затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1998 року № 2073, а відповідно до Указу Президента України від 17 лютого 2003 року "Про заходи щодо створення єдиної системи державної реєстрації земельних ділянок, нерухомого майна та прав на них у складі державного земельного кадастру", на Державний комітет України по земельних ресурсах покладено обов'язок щодо здійснення у складі державного земельного кадастру реєстрації земельних ділянок, нерухомого майна та прав на них, договорів оренди земельних ділянок. Державна реєстрація договорів оренди землі є офіційним визнанням і підтвердженням державою факту виникнення права оренди земельних ділянок . Отже, державна реєстрація правочину є юридичним посвідченням його укладення та підтвердженням дійсності такого правочину. Доводи позивача стосовно того, що до договорів оренди землі не долучені: кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень у її використанні та встановлених земельних сервітутів, акту приймання - передачі обєкта оренди; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи. Так, відповідно до прикінцевих положень вказаного договору оренди невід'ємними його частинами є: кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень у її використанні та встановлених земельних сервітутів, акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), акт приймання - передачі об'єкта оренди, що відповідає ч.4 ст.15 Закону України "Про оренду землі". Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Також, в судовому засіданні встановлено, що позивач отримував орендну плату згідно укладеного договору, що свідчить про виконання сторонами на протязі тривалого часу умов договору. Таким чином, між сторонами склались цивільно-правові відносини, пов'язані з платним користуванням земельною ділянкою, і обома сторонами виконувались прийняті на себе договірні зобов'язання на протязі більше 5-ти років. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позивачем не доведено підстав для повернення земельної ділянки на підставі ст.1212 ЦК України. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Враховуючи викладене, апеляційний суд прийшов до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню згідно ст.309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: dismissed