Jurisdiction: civil
Date: 2011-08-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що відповідач 28.12.2005 року позичив у нього 5000 євро. На даний час ним не повернуто 2000 євро, про що позивач зізнався як свідок по справі №2-136/11. Просить стягнути з відповідача борг в сумі 22000грн., відсотки в сумі 8000грн., обчислені на рівні облікової ставки НБУ та три відсотки річних в розмірі 2000грн. за період останніх трьох років. Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали з підстав, викладених у позовній заяві. Просять задовольнити позов. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив та вказав, що коштів позивачу не позичав. Просить відмовити у задоволенні позову за недоведеністю. Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов до задоволення не підлягає виходячи з наступних міркувань. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч.1 ст.1046, ст. 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст.218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків. Позивачем на підтвердження своїх доводів не було представлено суду жодних доказів, які б свідчили про укладення із відповідачем договору позики. Щодо клопотань позивача про огляд матеріалів справи №2-136/11, де позивач, був допитаний як свідок, та виклик відповідача у судове засідання для надання особистих пояснень, в задоволенні яких було відмовлено, то суд відзначає наступне. Згідно п.4 ч.1 ст.169 ЦПК України викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники. Відповідно до ч.1 ст.38 ЦПК України сторона, третя особа, особа, яка відповідно до закону захищає права, свободи чи інтереси інших осіб, а також заявники та інші заінтересовані особи в справах окремого провадження (крім справ про усиновлення) можуть брати участь у цивільній справі особисто або через представника. За наведених обставин, при відсутності доказів вчинення правочину, який згідно цивільного законодавства, має бути вчинений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Крім цього, як зазначено позивачем у позовній заяві, [PERSON] раніше був допитаний як свідок по іншій справі та з іншим предметом позову. Представник відповідача у судовому засіданні заперечив факт укладення між сторонами договору позики. Таким чином, враховуючи, що позивачем на підтвердження своїх вимог доказів суду не представлено, судом не встановлено порушення прав позивача відповідачем, тому у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed