Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-13 00:00:00

18 серпня 2011 року заступник прокурора Київського району м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради звернувся з позовом до [PERSON], [PERSON] та управління Державного комітету України з земельних ресурсів в м. Одесі, та просив визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого у реєстрі за № 8853; визнати недійсним та скасувати державний акт серії ЯГ № 954829, виданий 3 вересня 2008 року [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0939 га по Фонтанській дорозі, 165 в м. Одесі; скасувати державну реєстрацію даного державного акту шляхом виключення з книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею договорів оренди землі; повернути земельну ділянку площею 0,0939 га по Фонтанській дорозі, 165 в м. Одесі територіальній громаді м. Одеси; привести земельну ділянку площею 0,0939 га по Фонтанській дорозі, 165 в м. Одесі у придатний для використання стан. Прокурор у судовому засіданні посилався на те, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 25 травня 2006 року за [PERSON] визнано право власності на земельну ділянку площею 0,0939 га по Фонтанській дорозі в м. Одесі, на підставі цього рішення [PERSON] виданий державний акт на земельну ділянку. 29 червня 2006 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] був посвідчений договір купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] земельної ділянки площею 0,0939 га по Фонтанській дорозі, 165 в м. Одесі, який став підставою для отримання 3 вересня 2008 року [PERSON] державного акту серії ЯГ № 954829 на вищевказану земельну ділянку. В подальшому рішення Малиновського районного суду м. Одеси була скасовано та справа передана на розгляд до Київського районного суду м. Одеси та ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 17 червня 2010 року позовні вимоги залишені без розгляду. Враховуючи, що відпали підстави набуття [PERSON] права власності на земельну ділянку прокурор вважав, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Представник Одеської міської ради у судове засідання не зявився, належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, направив заяву, в якій позов підтримав у повному обсязі та просив розглянути справу у його відсутності. Представник Управління Державного комітету земельних ресурсів у м. Одесі у судове засідання не зявився, належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, направив заяву, в якій розвязання спору залишив на розсуд суду та просив розглянути справу у його відсутності. [PERSON] у судове засідання не зявився, належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Представник [PERSON] позов не визнав, звернувся з зустрічною позовною заявою, в якій просив визнати відповідним закону договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0939 га по Фонтанській дорозі, 165 в м. Одесі, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] 29 червня 2006 року; та визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 0,0939 га по Фонтанській дорозі, 165 в м. Одесі, кадастровий номер 5110136900:39:007:0140. У судовому засіданні представник [PERSON] посилався на те, що [PERSON] у відповідності ст. 326 ЦК України правомірно на підставі правочину набула право власності на вищезазначену земельну ділянку. На думку представника [PERSON] скасування рішення суду, на підставі якого [PERSON] набув права власності на земельну ділянку не може бути підставою для визнання договору купівлі-продажу недійсним. Крім того, представник вважав, що оскільки [PERSON] не знала і на підставі наданих нотаріусу документів не могла знати про відсутність у [PERSON] права на відчуження земельної ділянки, вона є добросовісним покупцем і набуває право власності на цю земельну ділянку у відповідності до ст. 330 ЦК України. Прокурор зустрічний позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні. Вислухавши пояснення прокурора, представник відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов Заступника прокурора Київського району м. Одеси підлягаючим частковому задоволенню, а зустрічний позов [PERSON] не підлягаючим задоволенню. Правовідносини між сторонами по справі цивільно-правовими та врегульовані положеннями ЦК України та ЗК України. Відповідно до ст. 121 Конституції України, представництво інтересів Держави в суді покладається на органи прокуратури України. Згідно ст. 36-1 Закону України Про прокуратуру, підставою представництва у суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльність) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або державою. Статтею 1 Земельного кодексу України визначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. У судовому засіданні встановлено, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 25 травня 2006 року за [PERSON] було визнано право власності на земельну ділянку площею 0,0939 га по Фонтанській дорозі, 165 в м. Одесі. На підставі зазначеного рішення суду 23 червня 2006 року [PERSON] був виданий державний акт серії ЯГ № 194988 на вищезазначену земельну ділянку. Через шість днів після отримання державного акту [PERSON] відчужив на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], громадянці [PERSON] дану земельну ділянку, та 3 вересня 2008 року [PERSON] отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 954829. Необхідно зазначити, що земельна ділянка по Фонтанській дорозі, 165 в м. Одесі відносилася до території ДП Клінічний санаторії ім. Горького, у тому числі й земельні ділянка площею 0,0939 га, право власності на яку рішенням суду було визнано за [PERSON], у звязку з чим ухвалою апеляційного суду Одеського області рішення Малиновського районного суду було скасовано, а справа передана на розгляд за територіальною підсудністю до Київського районного суду м. Одеси. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 17 червня 2010 року позовна заява [PERSON] та інших до Одеської регіональної філії ДП Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельним ресурсам про усунення перешкод у здійсненні права власності та визнання права власності залишена без розгляду. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних або юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Так, прокурор вважав, що оскільки рішення Малиновського районного суду від 25 травня 2006 року, яке стало підставою для визнання за [PERSON] права власності на земельну ділянку площею 0,0939 га по Фонтанській дорозі, 165 в м. Одесі скасоване, [PERSON] не був належним власником даної земельної ділянки, не мав право її відчужувати, а тому й договір купівлі-продажу, укладений між [PERSON] та [PERSON] повинен бути визнаний недійсним, та відповідно визнаний недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий [PERSON] Також прокурор вважав, що на підставі ст. 388 ЦК України зазначена земельна ділянка повинна бути витребувана на користь територіальної громади м. Одеси від [PERSON] Згідно з ст. 83 ЗК України, землі, які належать на прав власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. Відповідно до п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу України до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межам населених пунктів здійснюють міські ради. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з вимогами ЦК України особа, яка вважає, що її речові права порушенні, має право звернутися до суду як з позовними вимогами про визнання відповідно угоди недійсною, так і з позовними вимогами про витребування майна. Стаття 215 ЦК України встановлює загальне правило про те, що правочин є недійсним у звязку з недодержанням в момент його вчинення стороною (сторонами) загальних вимог, які необхідні для чинності правочинів, передбачених ст. 203 ЦК України. Однак статтею 216 ЦК України визначені особливі правові наслідки недійсності правочину. Зокрема кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення відшкодувати вартість того, що одержано за цінами, які існують на момент відшкодування, якщо законом не встановленні особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Законом прямо не встановлена недійсність правочину у разі скасування судового рішення, на підставі якого особа стала власником майна, тому правочин купівлі-продажу у розумінні положень ч. 3 ст. 215 ЦК України слід вважати оспорюваним, а отже недійсність такого правочину повязується із запереченням його дійсності однією із сторін. Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна не підлягають захистові шляхом задоволення позову про визнання договору недійсним, а тому суд вважає позов прокурора в частині визнання договору купівлі-продажу недійсним не підлягаючим задоволенню. Не підлягаючим задоволенню суд вважає й зустрічні позовні вимоги [PERSON], виходячи з того, що вона набула право власності на підставі договору (правочину), укладеного з [PERSON], якому належало майна на підставі судового рішення, яке було скасовано. За таких обставин [PERSON] є незаконним володільцем земельної ділянки, а тому вимоги щодо визнання договору таким що відповідає вимогам Закону та визнання права власності на підставі ст. ст. 330, 392 ЦК України є безпідставними. Разом з тим, у судовому засіданні безперечно встановлено, порушення права Держави в особі територіальної громади м. Одеси щодо розпорядження своєї власністю. Захист порушеного права, на думку суду можливий шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави передбачені ст. 388 ЦК України, та саме на цю норму Закону посилався прокурор щодо позовних вимог в частині витребування майна. Відповідно до ч. 1 п. 3 ст. 388 ЦК України якщо майна за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майна від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, які він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Рішення суду про задоволення позову про витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації за власником, а також скасування попередньої реєстрації. З урахуванням викладеного, суд вважає підлягаючим задоволенню позов Заступника прокурора Київського району м. Одеси в частині витребування майна, визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку. Суд вважає також необхідно розяснити, що рішення суду про задоволення позову про витребування майна, надає право [PERSON] вимагати від іншої сторони за договором відшкодування збитків. Крім того суд вважає не підлягаючим задоволенню позов в частині приведення земельної ділянки площею 0,0939 га по Фонтанській дорозі, 165 в м. Одесі у придатний для використання стан, оскільки в позові та в своїх поясненнях не наведено жодного посилання, та не надано жодного доказу, до якого саме стану необхідно привести земельну ділянку, та в якому стані вона на даний час знаходиться.

Outcome: partial