Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-21 00:00:00

Тернопільський національний економічний університет, надалі позивач, звернувся в Тернопільський міськрайонний суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в якості законних представників [PERSON], , треті особи Служба у справах дітей Тернопільської міської ради, Відділ Державної служби охорони при УМВС України в Тернопільської області, про виселення з гуртожитку №3 з кімнати №142 по вул. Львівській,3, в м. Тернополі без надання іншого житлового приміщення. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримує, в їх обґрунтування посилається на те, що між Університетом ті сімєю Фарини будь-яких трудових відносин не має, вони не є працівниками Університету, з ними не було укладено трудового договору, посилилися самостійно без достатніх на те підстав, а тому в силу ч. 1 ст. 132 ЖК Української РСР підлягають виселенню без надання іншого житлового приміщення. Відповідачі в судовому засіданні позовні вимоги не визнають, мотивуючи тим, що вони були поселенні в кімнату гуртожитку на підставі ордеру, проживають більше восьми років, своєчасно сплачують всі комунальні платежі, підстави, на які посилається позивач щодо їх виселення в нормах законодавства відсутні. Крім цього, просять застосувати наслідки пропуску строку позовної давності щодо звернення позивача до суду. Представник третьої особи Служби у справах дітей Тернопільської міської ради в судовому засіданні просить при вирішенні даного спору врахувати інтереси неповнолітнього [PERSON] Представник Відділу Державної служби охорони при УМВС України в Тернопільської області в судовому засіданні зазначає, що організація не має ніякого відношення до поселення та проживання [PERSON] та [PERSON] в гуртожитку по вул. Львівській,3/142. Суд, розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін встановив наступне. Із наданого листа Управління державної політики у сфері матеріально-технічного розвитку вбачається, що студентський гуртожиток №3 по вул. Львівській,3, в м. Тернополі, знаходиться на балансі університету і закріплений за Тернопільським національним економічними університетом на праві оперативного управління. Тернопільською академією народного господарства 30.08.2002р. [PERSON] та [PERSON] виданий ордер на вселення в гуртожиток №3 в кімнату №140 по вул. Львівській в м. Тернополі. Як свідчить довідка Тернопільського національного економічного університету від 10.12.2010р. №55 по вул. Львівській,7, в кімнаті №142 зареєстровані [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Згідно копій паспортів [PERSON] та [PERSON] місце реєстрації зазначене м. Тернопіль, вул. Львівська,7, гуртожиток. Відповідно до представленого Акту від 10.03.2011р. про проживання в гуртожитку Тернопільського національного економічного університету [PERSON] та його дружина [PERSON] поселені в гуртожиток №3 в кімнату №140. Після народження сина [PERSON] були переселенні в кімнату №142. Даний факт проживання саме по даній адресі відповідачами не заперечується. Під час розгляду справи було встановлено, що [PERSON] станом на дату видачі ордеру на вселення працював охоронцем в Державній службі охорони, яка надавала послуги по здійснення охорони Тернопільської академії народного господарства. В звязку із відсутністю житла [PERSON] самостійно, без укладення будь-яких угод з Тернопільською академією, без відношення керівництва ДСО щодо надання житлової площі в гуртожитку, добився видачі йому та дружині ордеру на вселення в кімнату в гуртожитку. Згідно наданої інформації Відділу ДСО при УМВС України в Тернопільській області від 22.07.2011р. №17/1-2-834 свідчить, що жодних дій з приводу поселення та проживання відповідачів у справі в гуртожитку №3 в кімнаті №142 ТНЕУ Відділ ДСО не здійснював. Всі дії з приводу поселення та проживання в гуртожитку №3, кімната №142 по вул. Львівській вчинялися [PERSON] і [PERSON] самостійно. У відповідності до ч. 1 ст. 132 ЖК Української РСР, на яку посилається позивач в обгрунтування заявлених позовних вимог та наявність підстав для виселення осіб без надання іншого житлового приміщення, сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строком трудовим договором, які припинили роботу, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у звязку з роботою чи навчанням. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ні [PERSON], ні [PERSON] в трудових відносинах із ТЕНУ не перебувають і не перебували під час видачі їм ордерів на поселення в гуртожиток, з ними не укладався строковий договір, а також вони не відносяться до сезонних чи тимчасових осіб, що працювали за строковим трудовим договором, а тому застосування частини 1 статті 132 Житлового кодексу Української РСР як на підставу та обгрунтування наявності підстав для виселення без надання іншого жилого приміщення в даному випадку є неправомірним і таким, що на думку суду не регулює в даному випадку відносини щодо виселення або звільнення житлового приміщення відповідачами. Іншого сторонами не подано та судом не здобуто. Відтак, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог із викладеними позивачем обгрунтуваннями слід відмовити. Крім цього, відповідачі у поданих запереченнях просять застосувати правовідносин наслідки пропуску позивачем строку позовної давності для звернення до суду та згідно вимог ст. 267 ЦК України відмовити у позову. Суд, оцінивши норми чинного законодавства вважає за неможливе застосування норм Цивільного кодексу України до цих правовідносин та позовних вимог, які заявлені на підставі Житлового кодексу Української РСР. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір та витрати на інформаційно-технічне забезпечення не відшкодовуються.

Outcome: dismissed