Jurisdiction: civil
Date: 2011-08-31 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу. У підтвердження своїх вимог суду пояснила, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 17 жовтня 2009 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину Ангеліну, [INFO], яка проживає з позивачкою. Спора про місце проживання дитини, а також майнових спорів сторони не мають. Сторони спільно проживали до 1 березня 2011 року, після чого шлюбні відносини припинили, причиною чого постійні конфлікти. Відповідач постійно протиправно вів себе щодо неї, її батьків та дитини, нападав на них з куланами та погрожував дитині, тому вона миритися з нам не бажає та просить розірвати шлюб, хоча дитині ще не виповнився рік. Крім того просить стягнути з відповідача судові витрати в розмірі 1538 гривень 50 копійок, 1500 гривень із яких складають її витрати за послуги адвоката. Відповідач позов визнав частково. Вважає що сімя дійсно розпалася, і відновлювити шлюбні відносини неможливо. З нього вже стягнуті аліменти, яки відраховуються із його заробітної плати за місцем роботи. Просить розірвати шлюб та стягнути з нього на користь позивачки її витрати на оплату судового збору та ІТЗ. Не визнає обовязку оплачувати розходи позивачки на послуги адвоката. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що заявлені вимоги підлягають задоволенню по наступним підставам. Як встановлено у судовому засіданні сторони знаходилися у зареєстрованому шлюбі з 17 жовтня 2009 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину Ангеліну, [INFO], яка проживає з позивачкою. Спора про місце проживання дитини, а також майнових спорів сторони не мають. Сторони спільно проживали до 1 березня 2011 року, після чого шлюбні відносини припинили, причиною чого були конфлікти. В період шлюбу позивачка зверталася до міліції із заявою про насильство, яке вчиняє відносно неї відповідач, і його було попереджено. Вказані обставини не заперечують сторони, крім того вони підтверджуються свідоцтвами про одруження та народження дитини (а.с. 7, 8), листом начальника Центрально-Міського РО КГУ УМВД Україні в Дніпропетровській області (а.с. 21). Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу не може бути предявлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив противоправну поведінку, яка містить ознаки злочину, щодо другого з подружжя або дитини. Сторони не заперечують, що відповідач вчиняв насильство відносно позивачки, яке в разі подання скарги приватного обвинувачення тягне за собою відкриття кримінальної скарги та притягнення до кримінальної відповідальності. Враховуючи, що позивачка не бажає поновлювати шлюбні відносини з відповідачем, а він з нею, суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а також дитини, а тому шлюб повинен бути розірваний. Суд вважає, що позов в частині витрат на послуги адвоката задоволенню не підлягає, оскільки звернення до суду за розірванням шлюбу є правом позивачки, вона при зверненні до суду сама вирішує яким чином та за яку ціну буди оплачувати юридичні послуги, або взагалі відмовиться від них. Перекладання обовязку відшкодовувати добровільно понесені розходи по справі на іншу сторону не відповідає принципам цивільного законодавства справедливість, добросовісність та розумність.

Outcome: approved