Jurisdiction: civil
Date: 2012-01-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 01.12.2007 року між ним та відповідачем по справі в особі керівника [PERSON] укладено договір оренди земельної ділянки, яка належить на праві власності позивачу строком на 20 років для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Порушуючи умови договору відповідач з 2007 року по даний час земельну ділянку за цільовим призначенням не використовував, земля заросла чагарниками, бурянами та самосівом лісових порід дерев. При укладенні договору відповідач також забрав належний позивачу державний акт про право приватної власності на землю та не повернув його. В звязку з викладеним, просив розірвати договір оренди, скасувати його державну реєстрацію та зобовязати відповідача повернути державний акт на землю. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав з наведених у ньому підстав. Представник відповідача в судове засідання не зявився, хоч був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомив. Оскільки позивач не заперечував проти цього, судом ухвалено провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили факт невиконання умов договору в частині невикористання земельної ділянки за цільовим призначенням, а також ствердили, що при укладанні договору позивач передав відповідачеві оригінал державного акту про право власності на земельну ділянку і акт відповідачем не був повернутий. Дослідивши матеріали справи, суд позов задовольняє, виходячи з наступного. У відповідності до державного акта про право власності на земельну ділянку [PERSON] є власником земельної ділянки площею 2,8797 га, розташованої на території Салівської сільської ради Черняхівського району Житомирської області (а.с.12-13). 01.12.2007 року між [PERSON] та ПП ВлаБоДев особі керівника [PERSON] укладено договір оренди вище вказаної земельної ділянки строком на 20 років. Цього ж дня земельна ділянка передана відповідачу згідно акту прийому-передачі обєкта оренди. (а.с.7-11). У відповідності до умов договору (п.п.15,16) земельна ділянка передається в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що і є цільовим призначенням даної земельної ділянки. Відповідно до п.28 Договору одним із прав орендодавця є право вимагати від орендаря використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням. (а.с.7-10). Відповідач дану умову договору не виконував, що підтверджується показами вищевказаних свідків, а також повідомленням відділу держкомзему в Черняхівському районі та повідомленням державної екологічної інспекції в Житомирській області (а.с.14-15). У відповідності до ст.13 Закону України Про оренду землівід 06.10.1998 року (далі [PERSON]), договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно із ч.1 ст.32 Закону на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обовязків, передбачених ст.ст.24, 25 цього Закону та умовами договору, у разі випадкового знищення чи пошкодження обєкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. З огляду на вище викладене, суд приходить до висновку, що невиконання відповідачем обовязку з використання орендованої земельної ділянки за цільовим призначенням після реєстрації договору може тягнути за собою припинення договору внаслідок його розірвання. Вирішуючи питання про скасування державної реєстрації такого договору, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні цієї позовної вимоги. За цивільним законодавством правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Статтею 210 Цивільного кодексу України (далі Кодекс) встановлено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом.\~Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. 26 травня 2004 року Кабінет Міністрів України постановою №671 затвердив Тимчасовий порядок державної реєстрації правочинів. За цим порядком окрім первинного правочину, державній реєстрації підлягають також зміни, що вносяться до правочину, а також відомості про припинення його дії. Реєстрація таких відомостей здійснюється шляхом внесення відповідних змін до вже існуючого запису в Реєстрі. Позиція суду з цього приводу також ґрунтується на положеннях ст.654 ЦК України, згідно якої зміна або розірвання договору вчиняється у такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. За таких обставин суд не має підстав скасовувати державну реєстрацію правочину, оскільки на підставі рішення суду має бути проведено державну реєстрацію припинення такого правочину. Задовольняючи позов в частині розірвання договору суд також зобовязує відповідача повернути оригінал державного акту про право приватної власності на землю, оскільки відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної підстави заволоділа ним. Стаття 391 ЦК України передбачає право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Наведені вище норми суд застосовує за аналогією закону відповідно до ч.8 ст.8 ЦПК України. В звязку з частковим задоволенням позову, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволених вимог, а саме: за 2 позовні вимоги немайнового характеру 17 грн., витрати на ІТЗ 37 грн, та 120 грн. витрат на правову допомогу адвокату. На підставі наведеного,

Outcome: partial