overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-11 00:00:00

В серпні 2011 року позивач звернувся до суду з позовом, вказавши в обґрунтування своїх вимог, що 25 березня 2005 року померла його дружина [PERSON]. Після її смерті залишився житловий будинок, що зареєстрований за адресою : [INFO], ( який належить на праві спільної сумісної власності, на підставі договору купівлі-продажу домоволодіння від 01.11.1967 року). Постановою державного нотаріуса Першої Криворізької державної нотаріальної контори від 19.07.2011 року позивачу було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті 25.03.2005 року його жінки [PERSON], оскільки не визначений обсяг спадкового майна. Просить виділити частки у спільній сумісній власності. Позивач надав до суду заяву, в якій просить слухати справу за його відсутністю, позов підтримав повністю. Представник відповідача у судове засідання не зявився, був належно повідомлений, надав до суду заяву з клопотанням про розгляд справи без його участі, у звязку з відсутністю претензій щодо позову. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає позовні вимоги обґрунтованими та доведеними. В судовому засіданні встановлено, що 25 березня 2005 року померла дружина позивача по справі - [PERSON]. Після її смерті залишився житловий будинок, що зареєстрований за адресою : [INFO], ( який належить на праві спільної сумісної власності, на підставі договору купівлі-продажу домоволодіння від 01.11.1967 року). Постановою державного нотаріуса Першої Криворізької державної нотаріальної контори від 19.07.2011 року позивачу було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті 25.03.2005 року його жінки [PERSON], оскільки не визначений обсяг спадкового майна. Згідно ч.3 ст.1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку він не заявив про відмову від неї. Згідно ст.370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч.2 ст.372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Враховуючи вищенаведене є законні підстави для задоволення позовних вимог.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 13.11.1997 року він зареєстрував з відповідачкою шлюб та проживав з нею однією сім'єю до травня 2010 року, після чого шлюбні відносини були припинені, вони разом не проживають, не ведуть спільного господарства. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], які проживають з відповідачкою. Подальше спільне життя й збереження родини він вважає неможливими та просить шлюб між ним та відповідачкою розірвати. Позивач надав до суду заяву, в якій просить слухати справу за його відсутністю, позовні вимоги підтримав повністю. Відповідач надала до суду заяву, в якій просить слухати справу за його відсутністю, позовні вимоги визнав повністю, згоден на розірвання шлюбу. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 13.11.1997 року та проживали однією сім'єю до травня 2010 року, після чого шлюбні відносини були припинені, вони разом не проживають, не ведуть спільного господарства. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], які проживають з відповідачкою. Спільне життя між сторонами на склалось. Їхня родина розпалася остаточно. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-11 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 26 грудня 2005 року між нею та відповідачем укладено шлюб, який зареєстровано Путильським райвідділом ЗАГС, актовий запис № 34. Причина звернення до суду - у відповідача значно погіршився характер, внаслідок чого постійно виникають скандали та сварки, у зв»язку з чим спільне сімейне життя стало неможливим, і позивачка наполягає на розірванні шлюбу. В судовому засіданні позивачка на позовних вимогах наполягає і пояснила, що чоловік має намір виїхати за кордон, а тому наполягає на розірванні шлюбу. Просить після розлучення залишити їй шлюбне прізвище. Відповідач, допитаний у судовому засіданні, позов визнав і також просить шлюб розірвати. Перебуваючи за кордоном, зобов»язується надсилати кошти на утримання дітей. Дослідивши матеріали справи , суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно положень ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім»ї суперечило б інтересам одного з них. Встановлено, що позивачка не бажає продовжувати шлюбні стосунки, а відповідач погоджується, а тому суд вважає, що подальше збереження сім»ї неможливе. Згідно ч.3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні стосунки, а ч.4 цієї статті передбачено, що примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Виходячи з цього, суд знаходить, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню, оскільки сторони обоє прийшли до спільного рішення про неможливість збереження сім»ї. На думку суду, дана сім»я в результаті неналежного морально-психологічного клімату в ній розпалася і зберегти її при таких обставинах неможливо, а подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам кожного з подружжя.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-11 00:00:00

позивач просить суд розірвати шлюбу, укладений між нею та відповідачем [PERSON], який зареєстрований 28 квітня 2001 року відділом РАЦС Кагарлицького РУЮ Київської області, актовий запис № 26, неповнолітнього сина [PERSON] залишити їй на вихованні, після розірвання шлюбу залиши їй прізвище [PERSON], посилаючись на те, що 28 квітня 2001 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Шлюб зареєстровано відділом РАЦС Кагарлицького РУЮ Київської області, актовий запис № 26. Від спільного подружнього життя мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Їхнє сімейне життя з відповідачем не склалося через небажання відповідача вести нормальний сімейний спосіб життя, часті сварки в сім'ї. В процесі спільного проживання він став байдужим до неї, втратив почуття любові та взаємоповаги, що є обтяжливим для них обох. Їхній шлюб з відповідачем носить формальний характер, при його фактичному розпаді. Проти примирення вона категорично заперечує. Близько чотирьох місяців вона з відповідачем подружніх стосунків не підтримує, спільного господарства та сімейного бюджету з ним не веде. Відповідач позовні вимоги позивача визнає та просить суд їх задовольнити. Вислухавши сторони та вивчивши матеріали справи, суд вважає за необхідне заявлений позов задовольнити. В судовому засіданні суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторонами був укладений шлюб, який був зареєстрований 28.04.2001 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Кагарлицького районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 26. Шлюбно сімейні стосунки між сторонами припинені близько чотирьох місяців. Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину, сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачем і перебуває на її з відповідачем утриманні. Спільне життя у них не склалося, оскільки як виявилося згодом, їхні характери є зовсім різними, погляди на подружнє життя не співпадають. Примирення між сторонами є неможливим, оскільки попередні намагання примиритись не дали позитивного результату, а тому сторони як подружжя проживати у спільному шлюбі безперспективним з точки зору подальших шлюбних стосунків між ними, оскільки їхнє спільне проживання завдають моральних та психологічних страждань. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Виходячи з вищенаведених норми СК України позивач має право з власної ініціативи звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу, а тому суд задовольняє вимоги позивача та розриває шлюб між сторонами. Після розірвання шлюбу позивач залишається на прізвищі [PERSON]. Суд звільняє відповідача від сплати державного мита в дохід держави. Неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] залишити проживати з позивачем. На підставі ст.. ст. 110, 112 СК України, Законом України «Про Державну реєстрацію актів цивільного стану»,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-11 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом посилаючись на те, що від спільного подружнього життя з відповідачем вони мають неповнолітнію дитину - сина [PERSON] [INFO] . Так як з відповідачем склалися неприязні відносини, матеріальної допомоги на утримання дитини він не дає то вона просить стягнути з нього аліменти на утримання дитини у розмірі 1\\3 частини всіх видів доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку і до повноліття сина [PERSON] [INFO]. В судовому засіданні позивачка свій позов підтримала. Відповідач позов визнав. . Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухваляється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що сторони 14 червня 2008 року уклали шлюб . Від спільного подружнього життя вони мають неповнолітнію дитину - сина [PERSON] [INFO] в свідоцтві про народження якого батьками зазначено: [PERSON] та [PERSON] . Згідно довідок Кагарлицької ЦРЛ дитина має хворобливий стан здоровя. Відповідач не обтяжений аліментними зобовязаннями, утриманням непрацездатних членів сімї, має задовільний стан здоровя, а тому він спроможний сплачувати аліменти , які слід стягувати з нього на користь позивачки на утримання неповнолітної дитини в розмірі 1\\3 частини заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, так як батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги, що відповідає вимогам ст.180-182 СК України. Оскільки позов задоволено то з відповідача відповідно до ст. 88 КПК України в доход держави слід стягнути 51 грн. судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-11 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом посилаючись на те, що від спільного подружнього життя з відповідачем вони мають неповнолітніх дітей - сина [PERSON] [INFO] та дочку [PERSON] [INFO]. Так як з відповідачем склалися неприязні відносини, матеріальної допомоги на утримання дітей він не дає то вона просить стягнути з нього аліменти на утримання дітей у розмірі 1\\2 частини всіх видів доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку і до повноліття сина [PERSON] [INFO] та дочки [PERSON] [INFO]. В судовому засіданні позивачка свій позов підтримала. Відповідач позов визнав. . Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухваляється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що сторони 29 липня 1995 року уклали шлюб . Від спільного подружнього життя вони мають неповнолітніх дітей - сина [PERSON] [INFO] та дочку [PERSON] [INFO] в свідоцтві про народження якого батьками зазначено: [PERSON] та [PERSON]. Відповідач не обтяжений аліментними зобовязаннями, утриманням непрацездатних членів сімї, має задовільний стан здоровя, а тому він спроможний сплачувати аліменти , які слід стягувати з нього на користь позивачки на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1\\2 частини заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, так як батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги, що відповідає вимогам ст.180-182 СК України. Оскільки позов задоволено то з відповідача відповідно до ст. 88 ЦПК України в доход держави слід стягнути 51 грн. судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно, мотивуючі свої вимоги тим, що 25.05.2010 року помер її батько [PERSON], який постійно проживав та був зареєстрований в [INFO] . Після його смерті залишилося спадкове майно, яке складається з садибного (індивідуального) житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за вказаною вище адресою. Спадщину після смерті батька вона прийняла фактично, оскільки на день його смерті проживала разом з ним . Через те, що будинок за вказаною вище адресою був реконструйований. а ряд будівель та споруд збудовані самочинно, вона не може оформити належним чином спадщину. Просить суд визнати право власності на спадкове майно. У судове засідання позивач не зявилася, надала до суду заяву з проханням розглянути справу за її відсутністю. На задоволенні позовних вимог наполягає (а.с.13 ). Представник відповідача до суду не зявився, надав до суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутністю. Позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення (а.с.14 ). Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про смерть, [PERSON] помер 25 травня 2010 року (а.с. 5). Згідно заповіту від 13.09.2004 року, [PERSON] на випадок своєї смерті зробив розпорядження, що все його майно , де б воно не знаходилося, в чому б воно не заключалося і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на що по Закону буде мати право заповів [PERSON] (а.с. 7) Відповідно до Технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 2 по вул. Будівельників в с. Семенівка Каховського району Херсонської області , власником рахується [PERSON], але право власності на будинок не оформлено (а.с. 9). При вказаному будинку є самовільно збудовані будівлі та споруди: житловий будинок "А" , площею забудови 72.2 кв.м., загальною площею 63.8 кв.м., житловою- 36.6 кв. м., веранда "а" , площею забудови 16.4 кв.м., ганок "а 1" , площею забудови 2.0 кв.м., сарай "Б", площею забудови 9.9 кв.м., сарай "В", площею забудови 15.1 кв.м., сарай "Г", площею забудови 7.5 кв.м., сарай "Є",площею забудови 13.5 кв.м., навіс "Ж", площею забудови 11.4 кв.м., вбиральня "Д" площею забудови 1.5 кв.м., які згідно висновку за № 11/9.18 від 14.03.2011 року , зробленого Відділом регіонального розвитку , містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства відповідають Державним будівельним нормам ДБН 360-92 ** "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень" (а.с. 11а). Згідно ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про встановлення порядку користування житлом та земельною ділянкою, мотивуючі свої вимоги тим, що згідно свідоцтва на спадщину за заповітом, виданого 16.11.2007 року вона являється власником Ѕ частини будинку з господарчими та побутовими спорудами, що знаходиться в м. Каховка Херсонської області по вул. Блюхера, 62, а відповідач фактично являється власником Ѕ частини зазначеного будинку. На теперішній час [PERSON] створює їй перешкоди у користуванні належним їй майном. Просить суд встановити порядок користування житловим приміщенням та господарськими і побутовими спорудами, земельною ділянкою, на якій розташований будинок № 62 по вул.. Блюхера в м. Каховка Херсонської області. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, надали пояснення згідно заявлених позовних вимог. Просили встановити порядок користування земельною ділянкою та будинок по першому варіанту проведеної будівельно-технічної експертизи, а судові витрати поділити порівну між сторонами. Відповідач у судове засідання не зявилася повторно, належним чином сповіщена про день та час слухання справи у встановленому законом порядку. Вислухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи , оцінивши докази у сукупності суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, [PERSON] являється власником Ѕ частки майна , яке складається з житлового будинку з господарчими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться в місті Каховка Херсонської області по вул.. Блюхера, 62 (а.с. 6). Відповідно до висновку № 46 від 01.08.2011 року, сторонам запропоновано два варіанти поділу будинку та побутових споруд і господарських будівель , а також надані можливі варіанти розподілу та користування присадибною ділянкою (а.с. 24-49). Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ч.2 ст. 355 ЦК України майно може належати особам на праві спільної часткової або спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю ( ч.1 ст. 356 ЦК України). Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою ( ст. 358 ч.1 ЦК України).

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з тих підстав, що між ним та відповідачем 27 липня 2010 року було укладено договір позики у формі розписки на суму 8 000 грн. з терміном повернення на протязі шести місяців. У визначені домовленістю сторін терміни грошові кошти повернуті не були. Просив стягнути з відповідача суму позики. Позивач в своїй письмовій заяві позов підтримав повністю. Відповідач в судове засідання не зявився без поважних суду причин, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. В поясненнях, наданих раніше в судовому засіданні, позов визнав повністю і суду пояснив, що дійсно їх сімя для вирішення своїх потреб дружини позичила у позивача гроші, які на теперішній час повністю віддати не в змозі, а буде повертати у подальшому. Дружина вже померла, тому йому скрутно самому віддавати борг. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 27 липня 2010 року між сторонами було укладено договір позики, згідно якого позивач передав, а відповідач отримав грошові кошти в сумі 8\~000 грн., які відповідач зобовязався повернути на протязі шести місяців. Договір був укладений у простій письмовій формі шляхом написання розписки відповідачем (а.с.4). У визначений розпискою термін відповідач свої зобовязання по договору не виконав. Факт отримання позики та написання власноручної розписки боржник визнає. Виходячи з того, що відповідачем у визначений договором строк зобовязання не виконано і сума позики позичальнику повернута не була, вона підлягає стягненню за рішенням суду. Судові витрати підлягають стягненню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-11 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 25 серпня 1999 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб і від цього шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, а тому просила стягнути з нього аліменти на утримання дитини у розмірі 1042 грн. щомісячно. Позивачка у судове засідання не зявилась, але надала заяву про розгляд справи у її відсутність, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. За таких обставин, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Встановлено, що сторони з 25 серпня 1999 року по теперішній час перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який знаходиться на утриманні матері. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Згідно ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 184 СК України передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. У всіх інших випадках визначення розміру аліментів провадиться у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини (ст. 183 СК України). Позивачкою не доведено згідно зі ст. 60 ЦПК України нерегулярність та мінливість доходу відповідача, будь-які докази даної обставини в матеріалах справи відсутні, а тому суд визначає аліменти у частині від заробітку відповідача. При визначенні розміру аліментів, відповідно до ст.182 СК України, суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів та те, що розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим ніж 30% прожиткового мінімуму відповідно до віку дитини, за винятком випадків передбачених статтею 184 СК України. За таких обставин, суд визначає аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу відповідача щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до вимог ст.ст.79,88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 51 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-11 00:00:00

16.08.2011 року до Апостолівського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилається на те, що 26.02.2005 року вони з відповідачем уклали шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Апостолівського районного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 14. Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина- Шеремет [PERSON],[INFO], який проживає разом з матірю. Шлюбні відносини з відповідачем не склалися. Причиною розпаду сімї стало зловживання відповідачем спиртних напоїв, в результаті чого виникали конфлікті ситуації. Сторони остаточно втратили почуття любові та взаємної поваги одне до одного. Суперечки про розподіл спільно нажитого майна не має. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить шлюб розірвати. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечує проти розірвання шлюбу. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.110 Сімейного кодексу України Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя Відповідно до ст.105 ч.3 Сімейного кодексу України Шлюб припиняється внаслідок його розірвання, за позовом одного із подружжя, на підставі рішення суду

Outcome: approved