Jurisdiction: civil
Date: 2012-01-30 00:00:00

Відкрите акціонерне товариство Інвестиційно-фінансовій консалтинг (далі по тексту ВАТ Інвестиційно-фінансовий консалтинг), звертаючись з позовом до суду, просить стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та Закритого Акціонерного товариства Страхова Компанія Українська страхова група суму завданої матеріальної шкоди в порядку регресу в розмірі 29455,00 грн., яке було виплачене страхувальнику за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, що відбулась за участю відповідача, а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 294,55 грн., та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи 120,00 грн., що є предметом позовних вимог. Уповноважений представник позивача [PERSON] акціонерного товариства Інвестиційно-фінансовій консалтинг в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи позивач повідомлений належним чином, представники позивача [PERSON] та [PERSON] подали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судових повісток на адресу вказаній в позовній заяви, про причини неявки суд не повідомив. Представник відповідача ПАТ СК Українська страхова група [PERSON] в судове засідання не зявився, відповідач скористався процесуальним правом подав заперечення на позов, які приєднано до матеріалів справи (а.с.149-151), відповідно до змісту заперечень на позов, відповідач повідомляє, що 10 січня 2008 року між ЗАТ Страхова компанія Українська страхова група та [PERSON] був укладений Договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ВВ/5645406, предметом якого є страхування цивільно-правової відповідальності власника забезпеченого транспортного засобу БМВ - 316, державний реєстраційний № [NUMBER]. 14 січня 2008 року о 14 годині 30 хвилин в м. Києві трапилась дорожньо-транспортна пригода між забезпеченим транспортним засобом БМВ державний реєстраційний № [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], та транспортного засобу „Деу", державний реєстраційний № [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] Згідно постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 05 березня 2008 року [PERSON] визнано винним в скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 122-2, 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Однак, у ПАТ Страхова компанія Українська страхова група відсутні будь-які підстави для виплати страхового відшкодування по даній дорожньо-транспортній пригоді, у звязку з тим, що поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів укладений між ЗАТ СК Українська страхова група та [PERSON] почав свою дію після внесення страхувальником страхового платежу, який сплачено [PERSON] у розмірі 411,00 грн. тільки 29 лютого 2008 року, крім того, [PERSON] не повідомив страхову компанію про настання страхового випадку, чим створив страховику перешкоди у визначенні обставин, характеру та розміру збитків, які спричинені внаслідок настання страхового випадку. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що 14 січня 2008 року о 14 годині 30 хвилин в м. Києві сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу БМВ - 316, державний реєстраційний № [NUMBER], яким керував водій [PERSON], та транспортного засобу „Деу", державний реєстраційний № [NUMBER], яким керував водій [PERSON] На підставі постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 05 березня 2008 року [PERSON] визнано винним в скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 122-2, 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді десяти неоподаткованих мінімумів громадян, що становить 170 (сто сімдесят) гривень. (а.с.9) Відповідно до частини третьої ст.61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. 21 грудня 2007 року між Закритим акціонерним товариством Страхова компанія Вусо та [PERSON] укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №73736-70-02. Предметом договору страхування є страхування майнових інтересів Страхувальника у відповідності з діючим законодавством, ліцензією №158874 від 18 жовтня 2006 року та Правилами №03-02 Добровільного страхування наземного транспорту, зареєстрованим в Державній комісії по регулюванню ринків фінансових послуг України 03.02.05 р. за №0650074, обєктом страхування є легковий автомобіль „Деу Нексія", державний реєстраційний № [NUMBER]. (а.с.10-11) Згідно до ст.25 Закону України Про страхування здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування або законодавством на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акту (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. 15 січня 2008 року [PERSON] звернувся до ЗАО СК ВУСО з заявою про виплату страхового відшкодування по страховому випадку, який мав місце 14 січня 2008 року внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. (а.с.12) Згідно страхового акту №1329-02 від 25 березня 2008 року вбачається, що відповідно до договору страхування №73736-70-02 від 21 грудня 2007 року ЗАО СК ВУСО визначено сума страхового відшкодування, яка підлягає виплаті страхувальнику [PERSON], та складає 29455,00 грн., розмір завданого збитку визначено на підставі Звіту з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу №142-70 від 04.03.2008 року. (а.с.14-15, 16) Як підтверджується платіжним дорученням №3778 від 25 березня 2008 року, страхове відшкодування згідно страхового акту №1329-02 від 25 березня 2008 року в розмірі 29455,00 грн. виплачено шляхом перерахування грошових коштів на рахунок КРД ОАО [PERSON] [PERSON]. (а.с.28) Відповідно до ст.979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобовязується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. 10 січня 2008 року між ПАТ Страхова компанія Українська страхова група та [PERSON] був укладений Договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ВВ/5645406 (тип Договору ІІІ типу), предметом якого є страхування цивільно-правової відповідальності власника забезпеченого транспортного засобу БМВ - 316, державний реєстраційний № [NUMBER], строк дії договору з 10 січня 2008 року по 09 січня 2009 року, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну (на одного потерпілого) складає 25500,00 грн. (а.с.30) Як передбачено у п.7 Договору, страхова премія 411,00 грн. сплачена [PERSON] 09 січня 2008 року, що підтверджується квитанцією про їх оплату. Відповідно до п.1.7 ст.1 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (в редакції чинній станом на 24 січня 2008 року, тобто на момент настання даного страхового випадку) визначено, що забезпечений транспортний засіб - наземний транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, залежно від умов договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, будь-який наземний транспортний засіб, який експлуатується особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, на законних підставах. Відповідно до ст. 5 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів визначено, що обєктом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, повязані з відшкодуванням особою, цивільно-правова-відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоровю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Як передбачено п.22.1 ст.22 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Згідно положень ст.29 Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у звязку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, повязані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Порядок виплати страхового відшкодування визначений ст. 37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", згідно п. 37.4. якої страховик має право здійснювати виплату страхового відшкодування безпосередньо потерпілим або погодженим з ними підприємствам, установам та організаціям, що надають послуги з ремонту пошкодженого майна, лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків. Страховик здійснює компенсацію витрат страхувальника або особи, відповідальність якої застрахована, у разі, коли такі витрати здійснюються за згодою страховика. Якщо страхувальник або особа, відповідальність якої застрахована, здійснили такі витрати без попереднього погодження із страховиком, страховик має право відмовити у компенсації таких витрат або зменшити їх розмір з урахуванням вимог законодавства України про порядок відшкодування такої шкоди. Таким чином, приписами даної правової норми визначено, що страховик особи, відповідальність якої ним застрахована, може здійснити виплату страхового відшкодування безпосередньо потерпілому. Обовязковий ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 25500,00 грн. на одного потерпілого. (п.9.2 ст.9 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів) 23 грудня 2009 року між Закритим акціонерним товариством Страхова компанія Вусо та [PERSON] акціонерним товариством Інвестиційно-фінансовий консалтинг укладено Договір уступки права вимоги, за умовами якого Цедент передає Цесіонарію, а Цесіонарій придбаває належні Цеденту права вимоги, які виникли у останнього на підставі ст.27 Закону України Про страхування у звязку з виплатами страхового відшкодування по договорам добровільного страхування наземного транспорту, до осіб, відповідальним за спричинені збитки. (а.с.38, 39)) Як передбачено у Додатку №1 до Договору уступки права вимоги від 23.12.2009 року, до [PERSON] акціонерного товариства Інвестиційно-фінансовий консалтинг перейшло право вимоги до [PERSON] в розмірі 29455,00 грн.. Разом з тим, звертаючись з даним позовом до суду, Відкрите акціонерне товариство Інвестиційно-фінансовій консалтинг просить стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та Закритого Акціонерного товариства Страхова Компанія Українська страхова група суму завданої матеріальної шкоди в порядку регресу в розмірі 29455,00 грн., однак в позовній заяві відсутнє правове обґрунтування заявлених позовних вимог в частині підстав щодо солідарної відповідальності відповідачів в межах даного спору, відповідно відсутнє розмежування відповідальності відповідачів, без врахування умов Договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ВВ/5645406 від 10 січня 2008 року, який укладено між ЗАТ Страхова компанія Українська страхова група та [PERSON], на підставі положень Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. За вимог Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно частини другої ст.1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно ст.993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідної за завдані збитки. За нормою ст.1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо іншій розмір не встановлено законом. Оцінивши наявні у справі докази, суд, діючи в межах заявлених позовних вимог, що відповідає положенням ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України, приходить до висновку, що позов [PERSON] акціонерного товариства Інвестиційно-фінансовій консалтинг до [PERSON], Приватного аакціонерного товариства Страхова Компанія Українська страхова група про відшкодування шкоди в порядку регресу є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню у повному обсязі, оскільки в межах даного спору відсутні підстави для солідарного обовязку боржників, як це передбачено у ст.543 Цивільного кодексу України, оскільки відносини, які склались між сторонами у справі регулюються нормами спеціального законодавства, безпосередньо положеннями Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, однак позивач всупереч вимог цивільного законодавства та норм спеціального законодавства, яке регулює спірні правовідносини, предявив вимоги про відшкодування шкоди в порядку регресу за рахунок як страхової компанії, так і фізичної особи, винної у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, в повному обсязі, що не кореспондуються з положеннями чинного законодавства, в той же час суд не має права вийти за межі заявлених позовних та розглянути вимоги, які не заявлялись позивачем, та надати правову оцінку склавшимся правовідносинам виходячи із ступеню вини кожного з відповідачів та визначити розміру завданої шкоди, яка підлягає відшкодуванню в порядку регресу, в межах відповідальності кожного із відповідача. При цьому, позивач процесуальним правом подати заяву про зміну підстав та предмету позову, як це передбачено у ст.31 Цивільного процесуального кодексу України, не скористався, подав заяву про розгляд справи у відсутності представників позивача, що унеможливило зясувати правову позицію позивача в межах предмету спору. В порядку ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, суд не вирішує питання розподілу судових витрат, оскільки судом ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed