Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-01 00:00:00

Позивач ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, посилаючись на те, що 24.03.2010 року між [PERSON] та позивачем був укладений договір добровільного страхування наземних транспортних засобів (автокаско), згідно якого [PERSON] застрахувала транспортний засіб, марки «Lехиs ЕS 350», реєстраційний номер [NUMBER] від страхових ризиків «ДТП», «ПДТО», «ІВП», «Викрадення». 15.04.2010 р., в м. Києві на Новій дорозі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Lехиs ЕS 350», реєстраційний номер [NUMBER] , що належить [PERSON], під керуванням [PERSON] та мотоциклом [NUMBER], під керуванням відповідача. Тобто, настав страховий випадок, який обумовлений Договором страхування - страховий ризик «ДТП». Згідно Постанови Апеляційного суду м. Києва від 21.01.2011 ДТП сталася внаслідок здійснення водієм [PERSON] адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КпАП. Внаслідок ДТП власнику автомобіля «Lехиs ЕS 350», реєстраційний номер [NUMBER], була завдана матеріальна шкода, розмір якої, згідно рахунку фактури №20 від 19.04.2010 та №156 від 19.10.2010 становить - 9888, 00 грн. Позивач на підставі договору страхування наземних транспортних засобів виплатило власнику застрахованого автомобіля страхове відшкодування в розмірі фактично завданих збитків 9 888 грн. 00 коп. Тому просив стягнути з відповідача [PERSON] суми у розмірі: 9 888, 00 грн. - понесених витрат, та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Зазначив що у прохальній частині позовної заяви позивачем було допущено помилку, тому уточнив свої вимоги та просив стягнути понесені витрати з [PERSON] у розмірі 9\~888 грн. та судові витрати. Відповідач та його представник позов не визнали та зазначили що рахунки-фактури, на які посилається позивач як на доказ, насправді такими не є. Вони можуть бути доказом тільки того, що які-небудь роботи на автомобілі виконувалися (незрозуміло, чому саме цим суб'єктом підприємницької діяльності, і як це співвідноситься із прийнятими цінами на такі роботи для даного регіону). Але не можуть бути доказом того, що саме необхідність виконання таких робіт випливає з пошкодження автомобіля при конкретній ДТП. Перелік деталей, що ремонтувалися, не співпадає навіть із зазначеними у довідці ДАІ як пошкоджені при ДТП. Більше того, як видно з рахунок-фактур, наданих позивачем, такий документ за №20 видано 19.04.2010р., і за ним проведено якісь роботи, перелік яких не співпадає із переліком пошкоджених деталей при ДТП відповідно до довідки ДАІ. А через півроку, тобто 19.10.2020р., видано другий рахунок-фактуру, відповідно до якого замінено захист двигуна. Захист двигуна знаходиться на днищі автомобіля, і його ні в якому разі не могло бути пошкоджено при ДТП, яке полягало у зіткненні даного автомобіля із мотоциклом. За таких умов є підстави вважати, що позивач намагається необгрунтовано збагатитися за рахунок відповідача. З правової точки зору, розмір спричиненої при ДТП шкоди - є питанням, яке потребує спеціальних знань. Саме такий документ, виконаний у відповідності до Закону України „Про судову експертизу" та зазначеного нормативного акту, міг би бути допустимим та належним доказом по справі. Суд вислухавши осіб, які приймають участь в справі, вивчивши матеріали справи, позов задовольняє з наступних підстав: Судом встановлено, що 24.03.2010 року між [PERSON] та позивачем був укладений договір добровільного страхування наземних транспортних засобів (автокаско) №54 000/0167143 від 24.03.2010 р., згідно якого [PERSON]застрахувала транспортний засіб, марки «Lехиs ЕS 350», реєстраційний номер [NUMBER] від страхових ризиків «ДТП», «ПДТО», «ІВП», «Викрадення». Договір страхування укладений на підставі Закону України «Про страхування» від 7 березня 1996 року та Правил добровільного страхування засобів наземного транспорту АТ «УПСК» затверджених рішенням Правління АТ «УПСК» протокол № 01 від «09» січня 2004 р. та зареєстровано Держфінпослуг за № 0604239 від 04 березня 2004 15.04.2010 р., в м. Києві на Новій дорозі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Lехиs ЕS 350», реєстраційний номер [NUMBER] , що належить [PERSON], під керуванням [PERSON] та мотоциклом [NUMBER], під керуванням [PERSON]. Тобто, настав страховий випадок, який обумовлений договором страхування - страховий ризик «ДТП». Згідно Постанови Апеляційного суду м. Києва від 21.01.2011 ДТП сталася внаслідок здійснення водієм [PERSON] адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КпАП. Внаслідок ДТП власнику автомобіля «Lехиs ЕS 350», реєстраційний номер [NUMBER], була завдана матеріальна шкода, розмір якої, згідно рахунку фактури №20 від 19.04.2010 та №156 від 19.10.2010 становить - 9888, 00 грн. Позивач на підставі договору страхування наземних транспортних засобів (автокаско) № 054/000/0167143 від 24.03.2010 р та згідно з Правилами добровільного страхування засобів наземного транспорту, виплатило власнику застрахованого автомобіля страхове відшкодування в розмірі фактично завданих збитків 9 888 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням №6327 від 26.10.2010 р. та платіжним дорученням №6732 від 15.11.2010р. Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України: «До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки». Згідно ст. 27 Закону України «Про страхування» від 07.03.1996 року № 85/96-ВР: «До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або Інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток». Також, згідно ст. 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (праві власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Пунктом 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України: «Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом». Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Заперечуючи проти позову, представник відповідача наголошував, що суд повинен врахувати вину учасників ДТП ,що є необґрунтованим, та не позбавляє позивача права звернутися до відповідача з даними вимогами, а також відповідача пред»явити позов до винуватця на його погляд даної пригоди. Також слід наголосити , що відповідач вину свою визнав, про що свідчить сплата ним штрафу. Тобто відповідач та його представник не довели тих обставин на які посилалися як на підставу своїх заперечень не надали докази в обґрунтування своїх заперечень не спростували тих обставин на які посилався представник позивача в обґрунтування своїх вимог, що є їх обов»язком відповідно до засад змагальності процесу за ст.. 10 ЦПК України . При цьому суд створив всі умови для змагального процесу , роз»яснював відповідачу та його представнику їх права та обов»язки. Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивача, оскільки вони відповідають вимогам ст.57-59 ЦПК України. Згідно ст.. 88 ЦПК України судові витрати суд покладає на відповідача. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved