Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-19 00:00:00

На адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], [PERSON] [PERSON], Відкритого акціонерного товариства Українська страхова компанія «Дженералі гарант» про відшкодування шкоди, завданої злочином, в якій позивачка просила суд винести рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 200000 ( двісті тисяч) грн.. в рахунок відшкодуванням завдання моральної шкоди в результаті нанесених їй тілесних ушкоджень та вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала наступним. В провадженні Кагарлицького районного суду знаходилася кримінальна справа по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні злочину, який передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України. Вищезазначена кримінальна справа була порушена Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області по факту ДТП, що сталось 26.09.2008 р. м. Ржищів, винуватцем якого є відповідач. Підставою звернення позивачки [PERSON] з позовною заявою стало те, що в результаті ДТП 15.09.2008 р, [PERSON] отримала тяжкі тілесні ушкодження. Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області в ході розслідування кримінальної справи є вина Відповідача у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, вина відповідача в даному злочині доведена повністю. В результаті заподіяних тілесних ушкоджень позивачка [PERSON] зазнала значної моральної шкоди. Через отримання тілесних ушкоджень Позивач зазнала сильних моральних переживань та фізичних страждань в результаті того, що відчувала сильний біль під час заподіяння тілесних ушкоджень та протягом усього часу лікування. Моральні та фізичні страждання спричинили погіршення емоційного та психологічного стану [PERSON], оскільки лікування завданих ушкоджень проходило досить тривало та болюче. У зв'язку з нанесенням тілесних ушкоджень та їх лікуванням були порушені нормальні життєві зв'язки [PERSON] та її рідних, оскільки вона не могла вести нормальне життя. Також позивачка у зв'язку із злочинними діями Відповідача змушена звертатись з даним позовом про відшкодування шкоди, оскільки Відповідач в добровільному порядку відшкодовувати шкоду відмовляється. Отже, злочинними діями Відповідача [PERSON] була заподіяна моральна шкода, яку вона виходячи з обсягу та характеру моральних, психологічних та фізичних страждань оцінює в розмірі 200 000 гривень. Згідно ч. 1 ст. 28 Кримінально-процесуального кодексу України, особа, яка зазнала матеріальної шкоди від злочину, вправі при провадженні в кримінальній справі прод»явивти до обвинуваченого або до осіб, що несуть матеріальну відповідальність за дії обвинуваченого цивільний позов, який розглядається судом разом з кримінальною справою. Згідно ч. 1 ст. 49 КПК України потерпілим визнається особа, якій злочином заподіяно моральну, фізичну або майнову шкоду. Згідно ст.. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала в зв»язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім»ї чи близьких родичів. В судове засідання позивачка [PERSON] не з»явилася в зв»язку з станом здоров»я. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні позов уточнив та просив суд винести рішення, яким: Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Дженералі Гарант» на користь [PERSON] 15733,79 гривень (п'ятнадцять тисяч сімсот тридцять три гривень 79 копійок) в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди в результаті ДТП, що сталась 27.09.2008р., стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Дженералі Гарант» на користь [PERSON] 51 000 (п'ятдесят одну тисячу) гривень в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди в результаті ДТП, що сталась 27.09.2008р. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] Григорівни-99 000 (дев'яносто дев'ять тисяч) гривень в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди в результаті ДТП, що сталась 27.09.2008р. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 5244,60 гривень (п'ять тисяч двісті сорок чотири гривень 60 копійок) в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди в результаті ДТП, що сталась 27.09.2008р. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] Григорівни-50000 (п'ятдесят тисяч) гривень в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди в результаті ДТП, що сталась 27.09.2008р. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені нею витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень. Позовні вимоги позивачки її представник обґрунтовував наступними обставинами. [PERSON] звернулась до суду з цивільним позовом до [PERSON] про стягнення моральної та матеріальної шкоди. Підставою звернення [PERSON] з позовною заявою стало те, що в результаті ДТП 27.09.2008 р., винуватцем якою є [PERSON], [PERSON] отримала тяжкі тілесні ушкодження, в результаті чого зазначала значної моральної шкоди. Крім того, в результаті отриманих тілесних ушкоджень Позивач зазнала матеріальної шкоди, у вигляді витрат на лікування. При цьому, [PERSON] керував автомобілем Шері Амулет, д.н.з. [NUMBER] без будь-яких документів та без права керування. Власником вказаного автомобіля є [PERSON]. В судовому засіданні 03.11.2010 р. ухвалою винесеною суддею Кагарлицького районного суду Закаблуком О.В. ВАТ «Українська страхова компанія «Дженералі Гарант» було залучено в якості співвідповідача по цивільному позову, оскільки згідно полісу №ВВ/4371250 від 06.09.2008 р. [PERSON], як власник автомобіля, яким було завдано шкоди, застрахував свою цивільно-правову відповідальність як власник наземного транспортного засоби. Згідно ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ч. 4 ст. 1187 Цивільного кодексу України якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Враховуючи те, що [PERSON] неправомірно заволодів автомобілем та такому неправомірному заволодінню сприяла недбалість власника, тобто [PERSON], відповідно до ч. 4 ст. 1187 Цивільного кодексу України заподіяна [PERSON] відшкодовується спільно [PERSON] та [PERSON] Виходячи ступеня вини кожного та враховуючи обставини справи [PERSON] вважає, що заподіяна їй шкода має бути відшкодована в таких частках:- [PERSON] зобов'язаний відшкодувати 1/4 частину заподіяної шкоди, а [PERSON] - 1/4 заподіяної шкоди. У зв'язку з вищезазначеним виникла необхідність у зміні позовних вимог. Згідно ст. 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до полісу №ВВ/4371250 від 06.09.2008 р. [PERSON] застрахував свою цивільно-правову відповідальність перед третіми особами. Ліміт відповідальності встановлений полісом становить за шкоду заподіяну життю та здоров'ю 51000 гривень, майну - 25000 гривень. Розмір франшизи становить 510 гривень. Як було зазначено в позовній заяві [PERSON] було заподіяно матеріальну шкоду в розмірі 20978,38 гривень, за вирахування франшизи розмір шкоди складає 10085 гривень, а моральну - в розмірі 200 000 гривень. Отже, на думку позивачки [PERSON] зобов'язаний відкшодувати 1/4 частину матеріальної шкоди, що становить 5244,60 гривень (20978,38/4=5244,595) та 1/4 частину моральної шкоди, що становить 50 000 гривень (200 000/4=50 000). [PERSON] зобов'язаний відкодувати 1/4 частину матеріальної шкоди, що становить 15733,79 гривень (20978,38/4*3=15733,785) та 1/4 частину моральної шкоди, що становить 150 000 гривень (200 000/4*3=150 000). Враховуючи, що розмір матеріальної шкоди завданий [PERSON] не перевищує ліміту встановленого страховим полісом, відповідно до ст. 1194 Цивільного кодексу України матеріальна шкода завдана [PERSON] підлягає стягненню з співвідповідача ВАТ «Українська страхова компанія «Дженералі Гарант». При цьому, суму яка не підлягає відшкодуванню страховою компанією (франшиза) в розмірі 510 гривень повинна бути стягнута з [PERSON] Що стосується моральної шкоди, з [PERSON] підлягає стягненню розмір шкоди, що перевищує встановлений страховим полісом ліміт, а саме з [PERSON] підлягає стягненню моральна шкода в сумі 99 000 гривень, а з ВАТ «Українська страхова компанія «Дженералі Гарант» моральна шкода в сумі 51 000 гривень. В судове засідання відповідач [PERSON] не з»явився, так як відбував покарання у виді позбавлення волі, з»явився його представник, - [PERSON]. В судове засідання відповідач [PERSON] не з»явився, з»явився його представник, - [PERSON] В судовому засіданні представник відповідачів, [PERSON] та [PERSON], - [PERSON] проти позову заперечував частково, - просив зменшити розмір відшкодування збитків, завданих внаслідок злочину, який скоїв [PERSON] як в частині відшкодування матеріальної так і в частині відшкодування моральної шкоди. Представник відповідача, - відкритого акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Дженералі Гарант» не з»явився, хоча був повідомлений судом належним чином про день, час та місце слухання справи, про що є відповідні відмітки в матеріалах справи. Суд, вислухавши представника позивачки, - [PERSON], представника відповідачів [PERSON], дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо часткового задоволення позову до [PERSON] та [PERSON], що ж стосується позову до відкритого акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Дженералі Гарант», то в даному позові необхідно відмовити повністю. Своє рішення суд обгрунтовуює наступним. Що стосується встановлених фактичних обставин справи, то судом в судовому засіданні встановлено наступні факти. В провадженні Кагарлицького районного суду знаходилася кримінальна справа по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні злочину, який передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України. Вищезазначена кримінальна справа була порушена Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області по факту ДТП, що сталось 26.09.2008 р. м. Ржищів, винуватцем якого є відповідач. Підставою звернення позивачки [PERSON] з позовною заявою стало те, що в результаті ДТП 15.09.2008 р, [PERSON] отримала тяжкі тілесні ушкодження. При цьому, відповідач [PERSON] керував автомобілем Шері Амулет, д.н.з. [NUMBER] без будь-яких документів та без права керування. Власником вказаного автомобіля є відповідач, - [PERSON]. По результатам розгляду вищевказаної кримінальної справи 01 лютого 2010 року Кагарлицьким районним судом Київської області було винесено вирок, яким [PERSON] було визнано винним у вчиненні злочину, який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на три роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки. Цивільний позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної злочином, було задоволено частково та прийнято рішення щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 17371 грн. 86 коп. у відшкодування понесених матеріальних витрат та 75\~000 грн. у відшкодування моральної шкоди, а всього 92371 ( дев»яносто дві тисячі триста вісімдесят одну) грн.. 68 коп. На вищевказаний вирок Кагарлицького районного суду Київської області було подано апеляцію, результатом розгляду якої по суті стало винесення колегією суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Київської області Ухвали від 05.05.2010 року, згідно з якою апеляцію помічника Кагарлицького міжрайонного прокурора було задоволено. Вирок Кагарлицького районного суду Київської області від 01.02.2010 року щодо [PERSON] в частині цивільного позову скасувати і справу в цій частині направити до Кагарлицького районного суду Київської області на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства. В решті вирок суду залишити без зміни. Отже, що стосується даного позову в частині стягнення шкоди, завданої внаслідок ДТП з ВАТ «УСК»Дженералі Гарант», то в даному випадку в позові слід відмовити з наступних підстав. 06.09.2008 року між ВАТ "УСК "Дженералі Гарант" та відповідачем по справі [PERSON] було укладено договір (поліс) № ВВ/4371250 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Даний договір було укладено у відповідності до Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі за текстом Закон) на умовах 1 -го типу договору, про що зазначено в полісі. Відповідно до ст. 6 Закону, страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Відповідно до ст. 15 Закону, договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності можуть укладатися на умовах: 1. страхування відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу, визначеного в договорі страхування, будь-якою особою, яка експлуатує його на законних підставах (договір І типу); 2. страхування відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації будь-якого транспортного засобу або одного з транспортних засобів, зазначених у договорі, особою, вказаною в договорі страхування (договір II типу); 3. страхування відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу, визначеного в договорі страхування, особою, вказаною в договорі страхування, або однією з осіб, зазначених у договорі (договір III типу). Як зазначено вище, договір № ВВ/4371250 укладався на умовах 1-го типу договору. Відповідно, за вказаним договором застраховано виключно відповідальність за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу, визначеного в договорі страхування, виключно особою, яка експлуатує його на законних підставах. Як вбачається з позовної заяви, шкоду здоров'ю позивачці [PERSON] було заподіяно внаслідок експлуатації транспортного засобу особою, яка не мала на це законних підстав, яким є відповідач по справі, - [PERSON] Таким чином, дія полісу № ВВ/4371250 не поширюється на подію (ДТП) від 27.09.2008 року, відповідно зазначена подія не є страховою, і виплата по ній проводитися не повинна. Окрім того, незрозумілим є підстави, з яких Позивач визначає розмір моральної шкоди, що просить стягнути з ВАТ "УСК "Дженералі Гарант". Так, відповідно до ст. 22 Закону, потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України (в тому числі і моральна шкода, пов'язана з ушкодженням здоров'я або смертю потерпілого). Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту (2550 грн.). Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. З огляду на вищевикладене, з урахуванням того, що відповідно до умов полісу страхування ВВ/4371250 шкода, завдана внаслідок експлуатації транспортного засобу без належних підстав не є страховим випадком відповідно до умов полісу та положень Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", позовні вимоги, заявлені до ВАТ "УСК "Дженералі Гарант" суд вважає безпідставними, а тому приходить до висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON] до ВАТ "УСК "Дженералі Гарант" в повному обсязі. Що ж стосується позову [PERSON] до [PERSON] та [PERSON], то в даному випадку суд приходить до висновку щодо частково задоволення даного позову, а саме, частково задоволення матеріальної та моральної шкоди, то суд приходить до висновку щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 50000 (п»ятдесят тисяч) гривень в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди в результаті ДТП, що сталась 27.09.2008р., стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 5244,60 гривень (п'ять тисяч двісті сорок чотири гривень 60 копійок) в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди в результаті ДТП, що сталась 27.09.2008р. та 30000 ( тридцять тисяч) гривень в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди в результаті ДТП, що сталась 27.09.2008р.та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] понесені нею витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень. В решті позовних вимог суд відмовляє, обґрунтовуючи своє рішення наступним. Отже, що стосується відшкодування шкоди, то в даному випадку суд буде керуватися наступними нормами матеріального права. Згідно ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Отже відповідач [PERSON] повинен відшкодувати позивачці шкоду, завдану внаслідок злочину, - вчинення ДТП [PERSON], так як на момент скоєння злочину, а, відповідно на момент спричинення шкоди правомірно володів транспортним засобом, - автомобілем Шері Амулет, д.н.з. [NUMBER], тобто був його власником, проте суд не стягує з відповідача [PERSON] матеріальної шкоди, так як такої вимоги позивачка в позові не ставить, а суд не може вийти за межі позовних вимог. Відповідач [PERSON] повинен відшкодувати позивачці матеріальну та моральну шкоду, так як саме він керував транспортним засобом, - автомобілем Шері Амулет, д.н.з. [NUMBER], внаслідок чого сталося ДТП, та, відповідно, були спричинені позивачці тілесні ушкодження, що потягнуло за собою тривале лікування, на які позивачка витрачала особисті кошти, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, - квитанціями на придбання ліків, проїзд, придбання продуктів харчування, тощо. Що ж стосується диференціації відповідачів щодо відшкодування шкоди, то в даному випадку суд керувався положенням ч. 4 ст. 1187 ЦК України. Так, згідно ч. 4 ст. 1187 Цивільного кодексу України якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Враховуючи те, що [PERSON] неправомірно заволодів автомобілем та такому неправомірному заволодінню сприяла недбалість власника, тобто [PERSON], відповідно до ч. 4 ст. 1187 Цивільного кодексу України заподіяна [PERSON] відшкодовується спільно [PERSON] та [PERSON] Крім того, при прийнятті рішення щодо стягнення матеріальної шкоди з відповідачів на користь позивачки суд керувався ППВС України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди № 6 від 27.03.1992 року. Згідно п. 3 ППВС України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 року шкода, заподіяна кількома особами, відшкодовується кожною з них в частині, заподіяною нею ( в порядку часткової відповідальності). Володілець джерела підвищеної небезпеки не відповідає за шкоду, заподіяну цим джерелом, якщо доведе, що воно вибуло з його володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, а не з його вини. Особи, які вчинили ці протиправні дії, відшкодовують шкоду за правилами відповідальності володільців джерел підвищеної небезпеки, а коли цьому сприяла винна поведінка володільця (не була забезпечена належна охорона і т. п.), відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, може бути покладено на особу, що протиправно заволоділа цим джерелом, і на його володільця відповідно до ступеня вини кожного з них. Також в даному випадку, що стосується відшкодування моральної шкоди, то суд керувався положеннями ППВС України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, де, зокрема, в п. 10 вказано, що у разі заподіяння особі моральної шкоди неправомірно вчиненими діями кількох осіб, розмір відшкодування визначається з урахуванням ступеня вини кожної з них. Тобто, в даному випадку є вина відповідача [PERSON] в тому, що він не забезпечив належної охорони джерела підвищеної небезпеки, - автомобіля. Що ж стосується виду вини, то суд в даному випадку приходить до висновку щодо наявності в діях відповідача [PERSON] вини, яка передбачає відшкодування лише моральної шкоди, тому стягувати з нього матеріальну шкоду немає підстав. Вина відповідача [PERSON] полягає в скоєнні ДТП та спричиненні відповідачці тілесних ушкоджень, а, відповідно, як матеріальної та моральної шкоди. Отже, що стосується стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] матеріальної шкоди то суд приходить до висновку щодо стягнення з відповідача на користь позивачки 5244,60 гривень (п'ять тисяч двісті сорок чотири гривень 60 копійок) в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди в результаті ДТП, що сталась 27.09.2008р. Вищевказана матеріальна шкода в судовому засіданні повністю підтвердилася письмовими доказами, як то, квитанціями на придбання ліків, харчування, вартістю проїзду. Вищевказані квитанції були досліджені в судовому засіданні та знаходяться в матеріалах справи. А також необхідно стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені нею витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень. Вищевказані витрати також підтверджуються письмовим доказом, - ордером та квитанцією представника, як є в матеріалах справи. Що стосується відшкодування моральної шкоди, то в даному випадку суд приходить до висновку щодо часткового задоволення позовних вимог на підставі положень, які викладені в ППВС України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.95 р., де, зокрема, зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяль\-ністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточую\-чими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності. Відповідно до ст. 137 ЦПК у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими не\-правомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законо\-давчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодав\-ство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкоду\-вання моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподія\-но цю шкоду. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'яз\-ковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Так, як вбачається з цивільного позову [PERSON], остання в позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди зазначила, в чому полягає ця шкода, з яких міркувань вона виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Також позивачка [PERSON] в позовній заяві зазначила, в чому полягає наявність моральної шкоди, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Також в цивільному позові чітко зазначено, чим підтверджується факт заподіяння позивачці [PERSON] моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, з чого позивачка виходила при визначенні розміру моральної шкоди. Отже, що стосується розміру стягнення моральної шкоди, то суд, розглянувши всі обставини справи,

Outcome: partial