Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна. Просить визнати за нею право власності на 1/2 частину автомобіля [NUMBER]. Мотивує свої вимоги тим, що з 07 червня 1997 року знаходилась з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу. В 2008 році, вони купили автомобіль, який і просить суд поділити, визнавши за нею право власності на 1/2 частину спірного автомобіля. В свою чергу [PERSON] звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до [PERSON] в якій зазначає, що спірний автомобіль було ним придбано в період окремого проживання, без участі позивачки. В звязку з чим просить визнати за ним право власності на весь спірний автомобіль. В судовому засіданні позивачка підтримала свої вимоги. Пояснила, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі з 07 червня 1997 року по 20 квітня 2011 року. Під час перебування в зареєстрованому шлюбі, в серпні 2008 року, купили автомобіль [NUMBER]. Для придбання автомобіля відповідач отримав кредит, а вона витупила поручителем за кредитним договором. На даний час кредит сплачено, але відповідач відмовляється визнавати за нею право власності на половину автомобіля. В звязку з чим просить про задоволення позову. Заперечує проти зустрічного позову. Пояснила, що до розірвання шлюбу проживала з відповідачем однією сімєю, приймала участь в погашенні кредиту. В судовому засіданні відповідач позовні вимоги не визнав. Пояснив, що перестав проживати з позивачкою однією родиною з кінця серпня 2008 року, одразу після придбання автомобіля. Виступити в якості поручителя за кредитним договором було особисте бажання позивачки проти якого він не заперечував. Пояснив, що дійсно позивачка надавала кошти на внесення першого внеску за автомобіль і приймала участь в погашенні кредиту. Але вважає, що автомобіль є його особистою власністю і просить про задоволення свого позову. Вислухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено в судовому засіданні, сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 07 червня 1997 року по 20 квітня 2011 року. Під час перебування в зареєстрованому шлюбі, 5 серпня 2008 року, сторонами було придбано автомобіль [NUMBER]. Для придбання автомобіля, 07 серпня 2008 року відповідач отримав кредит в Южноукраїнському відділенні «Ощадбанку», а позивачка виступила поручителем за кредитним договором. Тобто сторони зобовязались в солідарному порядку відповідати перед банком за порушення відповідачем умов кредитного договору. В судовому засіданні відповідач підтвердив, що позивачка надавала кошти на внесення першого внеску за автомобіль і приймала участь в погашенні кредиту. Шлюб між сторонами було розірвано 20 квітня 2011 року, на момент розірвання шлюбу кредитні зобовязання було виконано. В судовому засіданні відповідач пояснив, що не звертався до суду з заявою про встановлення режиму окремого проживання. Відповідно і відсутнє рішення суду про встановлення такого режиму. А за таких обставин, суд не має підстав вважати, що спірний автомобіль було придбано за особисті кошти відповідача, в період,встановленого судом, режиму окремого проживання. Стаття 60 Сімейного кодексу України містить підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.2 даної статті вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування. є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України в разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Наявність ще одного поручителя за кредитним договором і народження громадянкою [PERSON], 04.12.2009 року, дитини [PERSON], не є доказами придбання відповідачем майна в період окремого проживання і не спростовують встановлений судом факт набуття права спільної сумісної власності подружжя на спірний автомобіль. Таким чином підлягають задоволенню вимоги позивачки про визнання за нею права власності на 1/2 частку автомобіля [NUMBER]. Відповідно не підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання особистою власністю майна, набутого за час окремого проживання та фактичного припинення шлюбних відносин. На підставі ст. 88 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивачки належить також судовий збір в сумі 242 гривні 67 копійок і витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справа в сумі 120 гривень.

Outcome: approved