Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-25 00:00:00

В квітні 2011 року позивачка звернулася до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] закладу Міської клінічної стоматологічної поліклініки № 4, третя особа [PERSON] про поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. В ході розгляду справи позовні вимоги позивачкою були неодноразово доповнені, в обґрунтування своїх позовних вимог позивачка в позовній заяві ( а.с.2-4) та уточненій позовній заяві ( а.с.99-100) і в судовому засіданні позивачка та її представник посилалася на те, що 05 серпня 1991 року позивачка була прийнята на роботу до Міської клінічної стоматологічної поліклініки № 4 на посаду лікаря-стоматолога-терапевта. Наказом № 61-к від 30 березня 2011 року її було звільнено з займаної посади згідно п. 3 ч.1 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. З наказом ознайомлена 31.03.2011 року. Просили суд: поновити [PERSON] в Дніпропетровській міській клінічній стоматологічній лікарні №4 на посаді лікаря-стоматолога терапевта з 30.03.2011 року; зобовязати Дніпропетровську міську клінічну стоматологічну лікарню №4 винести наказ про поновлення на роботі [PERSON] на займаній посаді; зобовязати Дніпропетровську міську клінічну стоматологічну лікарню №4 внести запис в трудову книжку [PERSON] про визнання недійсним запису про звільнення з посади лікаря-стоматолога терапевта з 30.03.2011 року; стягнути з Дніпропетровської міської клінічної стоматологічної лікарні №4 на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі за час вимушеного прогулу в розмірі 14742 грн. 62 коп.; стягнути із Дніпропетровської міської клінічної стоматологічної лікарні №4 на користь на користь [PERSON] суму моральної шкоди в розмірі 10000 грн. В судовому засіданні позивачка та представник позивача вказали, що єдиною підставою для поновлення на роботі позивачки це порушення з боку відповідача процедури її звільнення з посади лікаря-стоматолога-терапевта, а саме порушення ст.252 КЗпП України, згідно з якою звільнення з ініціативи власника або уповноваженого ним органу працівників, які обиралися до складу профспілкових органів підприємства, установи, організації, не допускається протягом року після закінчення строку, на який обирається цей склад, оскільки позивачка була головою профспілкової організації, а річний строк після її обрання не скінчився. Звернули увагу на те, що накази про притягнення до дисциплінарної відповідальності позивачкою не оскаржуються. Представники відповідача, діючі на підставі доручення позовні вимоги не визнали, просив в задоволенні уточнених позовних вимог відмовити. Суду пояснив, що позовні вимоги [PERSON] є безпідставними і не відповідають фактичним обставинам по справі. Вказали, що на позивачку не розповсюджується дія ч. 4 ст.252 КЗпП України щодо неможливості її звільнення як члена виборного профспілкового органу протягом року після закінчення строків її повноважень. Так позивачкою не враховано, що така гарантія не надається працівникам у разі дострокового припинення повноважень у цих органах у звязку з неналежним виконанням своїх обовязків або за власним бажанням за винятком випадків, якщо це не повязано зі станом здоровя. Постановою Президії Дніпропетровської обласної організації профспілки працівників охорони здоровя України від 17.11.2010 року №П-6-1 у звязку з відсутністю документів, які б засвідчили факт обрання профкому та його голови [PERSON] визнано цей профспілковий комітет нелегітимним. Згода профспілкового комітету на її звільнення адміністрацією була отримана. Звільнення здійснене законно згідно до вимог КЗпП України. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявився. Про час і місце слухання справи повідомлявся належним чином. Суд вислухавши позивачку, представника позивачки, представників відповідача, дослідивши матеріали справи вважає що уточнені позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 05 серпня 1991 року [PERSON] була прийнята на роботу до Міської клінічної стоматологічної поліклініки № 4 на підставі наказу № 203 від 05.08.1991 року на посаду лікаря стоматолога ( а.с.7). Відповідно до наказу № 62 від 06.05.2007 року Міська клінічна стоматологічна поліклініка № 4 перейменована в комунальний заклад Міська клінічна стоматологічна поліклініка № 4, про що в трудовій книжці [PERSON] було зроблено відповідний запис № 11 від 06.05.2007 року ( а.с.7 зв). Як вбачається із матеріалів справи за період з 28.09.2010 року по 23.03.2011 року [PERSON] було винесено шість доган ( а.с. 40-64). Розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу допускається лише за попередньою згодою профспілкового органу. Звільнення погоджується з органом профспілки, яка утворилася і діє на підприємстві і членом якої є працівник. Адміністрація Міської клінічної стоматологічної поліклініки № 4 29.03.2011 року звернулася до профспілкового комітету поліклініки з поданням №95 щодо дачі згоди на звільнення з займаної посади лікаря-стоматолога терапевта ( [PERSON]І.) ( а.с.78). 30.03.2011 рішенням профспілкового комітету, на засіданні якого була присутня і [PERSON], було надано згоду на звільнення [PERSON] з займаної посади за п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України за систематичне невиконання працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку( а.с.79). Наказом № 61-к від 30 березня 2011 року [PERSON] було звільнено з займаної посади згідно п. 3 ч.1 ст. 40 КзпП України за систематичне невиконання працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. З наказом [PERSON] була ознайомлена 31.03.2011 року ( а.с.5). Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Відповідно до ч.4 ст.252 КЗпП України звільнення по ініціативі власника або уповноваженого ним органу працівників, які обиралися до складу профспілкових органів, не допускається протягом року після закінчення виборних повноважень ( крім випадків невідповідності робітника зайнятій посаді чи виконуваній роботі . Як вбачається із позовної заяви та уточнених позовних вимог, та наполягали позивачка і її представник єдиної підставою звернення до суду з даним позовом є те, адміністрацією лікарні було порушено ст.252 КЗпП України і [PERSON] була звільнена протягом року після закінчення нею виборних повноважень, а саме голови профкому. На неодноразові вимоги суду щодо уточнення позовних вимог представником позивачки наголошувалось на тому, що позивачкою не оспорюються накази про притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності і не ставиться питання щодо визнання наказу про звільнення незаконним, а саме ставиться питання про поновлення на роботі в звязку з порушення вимог ст.252 КЗпП України при звільненні. Як вбачається із матеріалів справи первинна профспілкова організація легалізована в районному управлінні юстиції у 2000 році. Відповідно до скарги голови профспілкового комітету [PERSON] закладу Міська клінічна стоматологічна поліклініка №4 [PERSON] до Дніпропетровської обласної організації працівників охорони здоровя ( а.с.136) щодо порушення вимог Статуту Профспілки працівників охорони здоровя України під час проведення звітно-виборних зборів 12 жовтня 2010 року була створена комісія, на підставі розпорядження голови Дніпропетровської обласної організації профспілки працівників охорони здоровя від 08.11. 2010 року № 46-вд ( а.с.137). За результатами перевірки ( а.с.126) Постановою Президії Дніпропетровської обласної організації працівників охорони здоровя України від 17.11.2010 року № П-6-1 у звязку з відсутністю документів, які б засвідчували факт обрання профкому та його голови [PERSON] визнано профспілковий комітет нелегітимним ( а.с.127). Крім того, Ухвалою колегії суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2011 року було визнано нововиявленою обставиною у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] закладу Міська клінічна стоматологічна поліклініка №4про поновлені на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, визнання нелегітимним профспілкового комітету на чолі з [PERSON], який надавав згоду на звільнення [PERSON] При цьому судом встановлено факт, що профспілковий комітет на чолі з [PERSON] визнаний нелегітимним з дня його обрання, тобто з 2000 року ( а.с.129-130). Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, оцінюючи всі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, суд приходить до висновку, що при звільненні [PERSON] адміністрацією КЗ МКСП №4 вимоги трудового законодавства України витримані, тому вимоги позивачки в частині поновлення її на роботі, зобовязання винести наказ про поновлення на роботі на займаній посаді та зобовязання внести запис в трудову книжку [PERSON] про визнання недійсним запису про звільнення з посади лікаря-стоматолога-терапевта з 30.03.2011 року задоволенню не підлягають. Позивачкою заявлені вимоги щодо виплати середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу в розмірі 14742 грн. 62 коп. Відповідно до ст. 235 КЗпП України, постановляючи рішення про поновлення на роботі, суд одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Оскільки позивачці відмовлено в задоволені її позову щодо поновлення на робу, звільнення [PERSON] проведено у відповідності з чинним законодавством України, то суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в цій частині позову. Позивачкою заявлені позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000 грн. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України , відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Оскільки суд прийшов до висновку про правомірність звільнення позивачки з роботи, то суд не вбачає законних підстав для задоволення позову і в частині стягнення моральної шкоди. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.88 ЦПК України, оскільки позивачка при подачі позовної заяви була звільнена від сплати судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення, в задоволені позову їй відмовлено, то із відповідачки підлягають стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 155 грн. 93 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення в розмірі 120 грн.

Outcome: approved