Jurisdiction: civil
Date: 2011-08-01 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк»звернулося до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором посилаючись на те, що 21.01.2008 року між [PERSON] та ВАТ «Універсал Банк», правонаступником всіх прав та обовязків якого є Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк», був укладений кредитний договір № 038-2008-049, згідно якого позивач надав відповідачу кредит на споживчі потреби у розмірі 18 000 доларів США, а [PERSON] прийняв на себе зобовязання сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 13, 45 % річних та здійснювати повернення кредиту відповідними щомісячними платежами, а також інші зобовязання, передбачені самим договором. В забезпечення своєчасного виконання зобовязань за кредитним договором № 038-2008-049 від 21.01.2008 року між банком та відповідачами [PERSON] та [PERSON] також 21.01.2008 року були укладені договори поруки № 038-2008-049-Р та № 038-2008-049-Р/1, відповідно, на забезпечення виконання вищезазначеного кредитного договору. Проте відповідач [PERSON] не виконував належним чином свої зобовязання за даним кредитним договором, в звязку з чим станом на 01.12.2010 року (в звязку із збільшенням розміру позовних вимог) загальна сума заборгованості по кредитному договору № 038-2008-049 від 21.01.2008 року перед банком становить 136 954, 85 грн., яка складається із залишку заборгованості за кредитом, заборгованості по нарахованим та несплаченим відсоткам та заборгованості за відсотками, які встановлені договором за несвоєчасне повернення кредиту. В звязку з викладеними обставинами позивач звернувся до суду з позовом про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором. Відповідачі ж звернулися з зустрічним позовом до суду, посилаючись на те, що кредитний договір 038-2008-049 від 21.01.2008 року був укладений в порушення прав відповідача як споживача фінансових послуг, оскільки банк не надав [PERSON] повної інформації стосовно кредиту, оскільки в додатку №1 до памятки клієнта інформація для клієнта, та в умовах кредитування від 26 грудня 2007 року стоїть не його підпис, а також відповідачі посилаються на те, що банк надав кредит відповідачу в іноземній валюті без відповідного дозволу (індивідуальної ліцензії на здійснення його кредитування в іноземній валюті), а також банк неналежним чином зараховував кошти на відповідний рахунок відповідача, оскільки спрямував їх не на погашення основного боргу, а на погашення відсотків, та з підстав несправедливості інших умов договору. Тому відповідачі вважають, що є підстави кредитний договір та договори поруки визнати недійсними та зобовязати відповідача [PERSON] повертати отримані в банку кошти з розстрочкою до 2028 року. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав, викладених в позовній заяві. Проти задоволення зустрічного позову заперечив з підстав, вказаних в письмових запереченнях на зустрічний позов. Відповідачі та їхній представник в судовому засіданні позов не визнали, просили задовольнити зустрічний позов з підстав, вказаних в зустрічному позові, в задоволенні первісного позову відмовити. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним задовольнити первісний позов, а в задоволенні зустрічного позову відмовити з наступних підстав. Матеріалами справи доведено та сторонами не заперечується, що 21.01.2008 року між ВАТ «Універсал Банк»та [PERSON] було укладено кредитний договір № 038-2008-049, яким визначаються умови кредитування, строк дії, сума, мета та строк кредиту, розмір процентної ставки, порядок погашення та строк надання кредиту, відповідальність за порушення умов кредитування, в тому числі встановлено відсотки за користування коштами понад встановлений строк (або терміни погашення) в розмірі 40, 35 % річних. В забезпечення своєчасного виконання зобовязань за кредитним договором № 038-2008-049 від 21.01.2008 року між банком та відповідачами [PERSON] та [PERSON] також 26.01.2008 року були укладені договори поруки № 038-2008-049-Р та № 038-2008-049-Р/1, відповідно, на забезпечення виконання вищезазначеного кредитного договору. Згідно розрахунків суми боргу (а.с. 120) станом на 01.12.2010 року, з урахуванням відповідальності за несвоєчасне погашення боргу, борг за кредитним договором становить 136 954, 85 грн., з яких 127 404, 90 грн. сума неповернутого кредиту; 8 881, 26 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом; 668, 70 грн. заборгованість за відсотками за користування коштами понад встановлений строк. Даний розрахунок було надано в судовому засіданні, в звязку з тим, що в попередньому розрахунку хоч і було відображено випадки переплати відповідачем щомісячних платежів, але не враховано їх в загальній сумі боргу. Посилання відповідачів на невідповідність черговості зарахування коштів у випадку переплати в остаточному розрахунку боргу спростовуються п.п. 2.8 та 4.3. кредитного договору, за якими у випадку переплати кошти зараховуються на погашення боргу у відповідній послідовності, а саме спершу на сплату нарахованих строкових відсотків за користування кредитом, а вже надалі на сплату строкової заборгованості. Крім цього, черговість нарахування зазначених коштів не впливає на загальну суму боргу перед позивачем. Всі випадки переплати відповідачем щомісячних платежів відображені в наданому розрахунку боргу, а отже сплачені відповідачем кошти на погашення кредиту враховані належним чином. Відповідачі вказують на недійсність кредитного договору з підстав неповідомлення банком [PERSON] повної інформації стосовно кредиту, посилаючись на відповідні норми Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки судовою почеркознавчою експертизою було встановлено, що в додатку №1 до памятки клієнта інформація для клієнта, та в умовах кредитування від 26 грудня 2007 року, які були надані банком на підтвердження підстав для задоволення позову, стоїть не підпис [PERSON] Проте суд звертає увагу, що дані документи не є додатками до кредитного договору, датовані ще за місяць до самого укладення кредитного договору, сам же кредитний договір був укладений значно пізніше та на час його підписання в договорі та в усіх додатках до нього містилася повна інформація про умови кредитування, зокрема в додатку № 2 до кредитного договору (а.с. 182 184), який не ставиться відповідачами під сумнів. Також п. 8.5 кредитного договору [PERSON] письмово підтвердив, що до укладення даного договору він був ознайомлений в письмовій формі з інформацією про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, а також розумів наслідки настання валютних ризиків за кредитом. Підпис на кредитному договорі та додатках до нього відповідачами під сумнів не ставиться. Тому посилання відповідачів на нерозуміння [PERSON] наслідків укладення ним даного договору не заслуговує на увагу та розцінюється судом як спроба уникнути виконання взятих на себе договірних зобовязань. Крім цього, встановлена договором відсоткова ставка в розмірі 40, 35 % за користування коштами понад встановлений строк (або термін погашення) не є пенею, а встановлена договором за згодою сторін відповідальність за порушення грошового зобовязання, згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, а тому її розмір може встановлюватись за згодою сторін, що і було зроблено під час укладання договору. Загальний її розмір нарахований відповідачам в сумі 668, 70 грн., а тому не може розцінюватися судом як несправедлива умова, порівняно із загальним розміром боргу за договором. Також позивач обґрунтовує недійсність кредитного договору відсутністю в банку індивідуальної ліцензії на право видавати кредити в іноземній валюті. Згідно п.п. 1.3, 1.5. Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженого постановою Правління НБ України та зареєстрованого в МЮ України 21.08.2001 року, банк має право здійснювати банківську діяльність лише після отримання банківської ліцензії, Національний банк надає єдиний письмовий дозвіл на здійснення операцій, визначених пунктами 1 - 4 частини другої та пунктами 1 - 6 частини четвертої статті 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність" (при цьому п. 1 ч. 2 ст. 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність" передбачено право банку саме на здійснення операцій з валютними цінностями), на підставі якого банки мають право здійснювати одну, кілька або всі операції згідно з переліком цих операцій, зазначеним у письмовому дозволі, за умови дотримання банком вимог глави 5 цього Положення. Згідно п. 5.3. даного Положення, письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з Декретом Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19.02.93 за N 15-93. Згідно п. в ч. 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", отримання індивідуальних ліцензій необхідно для надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, а оскільки такі межі чинним законодавством не встановлені, отримання такої індивідуальної ліцензії для укладання з позивачем кредитного договору банк не потребував та правомірно уклав договір в іноземній валюті маючи відповідну банківську ліцензію № 92, дозвіл № 92-1, дозвіл № 92-2 з відповідними додатками, якими банку надано право здійснювати операції з валютними цінностями (а.с. 121 128). Враховуючи вищевикладене, укладений кредитний договір відповідає вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину, та повністю відповідає ст. 203 ЦК України, жодної підстави недійсності укладеного з банком договору в судовому засіданні не встановлено, так само й не доведено відповідачами навмисного введення в оману [PERSON] щодо обставин, які мають істотне значення, оскільки всі істотні для даного договору обставини відкрито зазначені в тексті самого договору, а отже підписуючи зазначений договір [PERSON] розумів настання для себе відповідних наслідків. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. В той же час згідно п. 5.2.5 кредитного договору між позивачем та відповідачем, банк має право вимагати дострокове виконання боргових зобовязань в цілому у випадку невиконання позичальником своїх боргових зобовязань за цим договором. Відповідні вимоги були направлені банком усім відповідачам ще 20.05.2010 року (а.с. 26 28). Таке право позивача також передбачене ст.1050 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ст. 526, 530, 623, 624, 625 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений у ньому строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредиторові завдані збитки. Згідно ст.ст. 553, 554 ЦК України, поручитель поручається перед кредитором за виконання ним свого обовязку, відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. В разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, поручитель і боржник відповідають перед кредитором як солідарні боржники та відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник. Тому вимога позивача про стягнення боргу солідарно з відповідача [PERSON] (боржника за кредитними договорами) та з відповідачів [PERSON] та [PERSON] (поручителів за кредитними договорами [PERSON]М.) підлягає задоволенню.

Outcome: approved