Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з Об'єднаного автогаражного кооперативу №8 в його користь 5000грн. матеріальної та 2000грн. моральної шкоди та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог покликається на неодноразові судові процеси з відповідачем, рішення в яких приймалося на його користь. Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 12 листопада 2008 року позов відповідача до нього про відчуження гаражу залишено без розгляду. Стверджує, що цей позов заявлявся відповідачем з метою заволодіти його майном, без жодних на те підстав. Наступні судові процеси виникали з вини відповідача у зв'язку та з тих же мотивів. Зокрема, рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 17 грудня 2009 року його позов до об'єднаного автогаражного кооперативу №8 по будівництву та експлуатації колективних гаражів для автомобілів та мотоциклів, які знаходяться в особистій власності громадян, треті особи [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на гаражний бокс та зобовязання відповідача прийняти в члени кооперативу задоволено частково, визнано за ним право власності на гаражний бокс №600 Обєднаного автогаражного кооперативу №8 по будівництву та експлуатації колективних гаражів для автомобілів та мотоциклів, які знаходяться в особистій власності громадян, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Тернопільська, 17, а щодо прийняття в члени кооперативу відмовлено. Цей позов був зумовлений відмовою відповідача у добровільному порядку визнати його право на спадкування, не зважаючи на сплату пайового внеску та фактичний вступ в управління та володіння спадковим майном після смерті батька. Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 01 квітня 2011 року відмовлено з задоволенні позову Обєднаного автогаражного кооперативу №8 по будівництву та експлуатації колективних гаражів для автомобілів та мотоциклів, які знаходяться в особистій власності громадян до нього про стягнення заборгованості по сплаті пайових внесків за гаражний бокс, у звязку з тим що вказана заборгованість була нерозривно повязана з особою його батька [PERSON] і не може входити до складу спадщини, а Обєднаний автогаражний кооператив №8 не предявив вимоги до спадкоємців у строк встановлений законом. Рішенням Сихівського районного суду від 04 травня 2011 року задоволено його позов до відповідача про усунення перешкод у користуванні гаражем та зобовязано не чинити йому перешкод у користуванні гаражним боксом №600. Стверджує, що з вини відповідача він на протязі тривалого часу був змушений відвідувати судові засіданні для захисту свого порушеного права, нести витрати по оплаті послуг адвоката, витрати на проїзд до суду, витрачати свій робочий час та при цьому постійно перебувати у нервовому напруженні. У звязку з наведеним, відповідачем завдано йому матеріальної шкоди в розмірі 5000 грн. та моральну шкоду, яку оцінює у 2000 грн. та просить стягнути з відповідача в судовому порядку. У судовому засіданні позивач позов підтримав в повному обсязі, дав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні позов заперечила, вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що не підтвердженні жодними доказами. Просить в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення учасників процесу, зясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до переконання, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~У відповідності ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). З ст.23 ЦК України вбачається, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Судом встановлено, що в провадженні судів дійсно неодноразово перебували справи за участю сторін з приводу гаражного боксу №600 в обєднаному автогаражному кооперативі №8, зокрема за позовами позивача про визнання на нього права власності, усунення перешкод у його користуванні, які задоволені, та за позовом відповідача про відчуження гаражу, який за його ж клопотанням залишений без розгляду та про стягнення заборгованості по сплаті пайових внесків в задоволенні якого відмовлено. Розглядаючи дану цивільну справу, визначаючись щодо заявлених позивачем вимог суд виходив з того, що відповідно до ст.ст. 10, 59, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем жодним чином не доведено вини відповідача у заподіянні йому матеріальної та моральної шкоди. Позивач обґрунтовує завдану йому матеріальну шкоду часом протягом якого він був змушений відвідувати судові засіданні для захисту свого порушеного права, втратами свого робочого часу, витратами по оплаті послуг адвоката, витратами на проїзд до суду, а моральну постійним нервововим напруженням. З ч.3 ст.79 ЦПК України вбачається, що витрати на правову допомогу та витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду відносяться до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи та у відповідності до вимог ст.ст.88, 89 ЦПК України розподіляються між сторонами в залежності від результату розгляду справи. Як вбачається з наявних в матеріалах справи рішеннях судів на які позивач посилається як на підставу завданої йому шкоди, то вимоги щодо відшкодування витрат на правову допомогу чи витрат, що пов'язані з явкою до суду позивачем не заявлялись. Надана позивачем довідка про його середньоденну заробітну плату, жодним чином не підтверджує завдання відповідачем йому матеріальної шкоди. Витрати на проїзд до суду також жодним чином не підтвердженні. Щодо витрат на правову допомогу, то постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року N 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, повязаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави»затверджено граничні розміри компенсації витрат, повязаних з розглядом справ. Так, граничний розмір витрат, повязаних з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено судове рішення у цивільній справі у випадку, якщо компенсація сплачується іншою стороною, не повинен перевищувати суму, що обчислюється з огляду на те, що зазначеній особі виплачується 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи. З довідки від 28.11.2011р. з відтиском печатки адвоката [PERSON] вбачається, що за надання правової допомоги позивачем сплачено адвокату 300грн. у листопаді 2011р., 300грн. в червні 2009р., 300грн. в листопаді 2009р. та 300грн. у листопаді 2011р. за складання позовних заяв, заперечення та надання юридичної допомоги. Однак в матеріалах справи відсутні документи, які б свідчили про час затрачений адвокатом на надання правової допомоги, а також відповідні документи про оплату такої, зокрема такі як касовий ордер, квитанція чи платіжне доручення, суд не приймає довідку з відтиском печатки адвоката, як належний та достовірний доказ оплати правової допомоги. Згідно ст.12 ЗУ «Про адвокатуру»оплата праці адвоката здійснюється на підставі угоди між громадянином чи юридичною особою і адвокатським об'єднанням чи адвокатом. А у відповідності до вимог ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов'язковому з'ясуванню підлягає наявність такої шкоди. В ході судового розгляду не встановлено наявність такої шкоди, не заслуговують на увагу покликання позивача на те, що внаслідок дій відповідача він постійно перебуває у нервовому напруженні, оскільки таке жодними доказами не підтверджене, позивачем не підтверджений факт заподіяння моральних страждань, а також не вмотивовано визначену ним оцінку такої в розмірі 2000грн. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, позивачем не представлено, а судом не здобуто жодних переконливих доказів у їх підтвердження, а тому у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог. На підставі ст.ст.22, 23, 1166, 1167 ЦК України,

Outcome: dismissed