Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на частку в праві спільної власності на обєкт нерухомості в порядку спадкування за законом. В судовому засіданні в обгрунтування позовних вимог представник позивачки пояснив, що право власності на 1/5 частину будинку № 17 по вул. Тернопільській в м. Запоріжжі належало матері позивачки [PERSON], яка померла 05.08. 1999 року. Після смерті спадкодавці вона як спадкоємець першої черги за законом вчинила дії щодо прийняття спадщини, оскільки на момент смерті постійно мешкала в спірному житлі. Інших спадкоємців у померлої немає. Зазначену частку в праві власності її мати набула на підставі договору купівлі-продажу від 22.02.1992 року, проте право власності всупереч вимог закону не зареєструвала, що стало відомо позивачці лише після смерті спадкодавці, а це перешкоджає захисту її права у позасудовому порядку. В 1995 році було проведено перерозподіл ідеальних часток співвласників будинку, і 1/5 частина, яку набула [PERSON], перерахована в 13/50 частин і зареєстрована за продавцем Крижко ([PERSON]І.). На підставі викладеного представник позивача просить про визнання за його довірителькою права власності на 13/50 частин будинку № 17 по вул. Тернопільській в м. Запоріжжі в порядку спадкування за законом. Представник відповідача, належним чином повідомленого про час та місце розгляду справи, до суду не зявився. Запорізька міська рада надала письмове звернення, яке містить визнання позову та прохання про розгляд справи у відсутність її представника. За згаданих обставин у відповідності до ст. ст. 158, 169 ЦПК України суд вважає за можливе вирішення спору без участі представника відповідача, на підставі наявних у справі доказів про права та взаємовідносини сторін. Вислухавши пояснення представника позивача, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступних міркувань. За змістом ст. 529 ЦК України (в редакції 1963 року), який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти, подружжя та батьки померлого Згідно зі ст. 549 ЦК України (в редакції1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або, якщо він подав нотаріальному органу за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що позивач є донькою [PERSON], яка померла 05.08. 1999 року. За життя [PERSON] набула право власності на 1/5 частину будинку № 17 по вул. Тернопільській в м. Запоріжжя на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу (а. с. 14-15). Продавцем за зазначеним договором є [PERSON] Позивач постійно проживала разом із матірю і продовжує мешкати за зазначеною адресою, про що свідчить відмітка про реєстрацію, а також відомості в домовій книзі, довідка з місця помешкання (а. с. 12). Після смерті [PERSON] спадкоємці за місцем відкриття спадщини, тобто до пятої Запорізької державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини не звертались, як випливає з інформації нотаріальної контори (а. с. 26). В 1995 році проведено перерозподіл ідеальних часток співвласників будинку, і 1/5 частина, яку набула [PERSON], перерахована в 13/50 частин і зареєстрована за продавцем Крижко ([PERSON]І.). Таким чином, суд вважає, що позивач, яка постійно мешкала із спадкодавцею на момент відкриття спадщини, а після її смерті стала до фактичного управління та володіння спадковим майном, вчинила дії щодо прийняття спадщини, а захистити своє право у позасудовому порядку не має можливості, що дає суду підстави для задоволення її вимог про визнання права власності у порядку спадкування на частку в праві спільної власності на обєкт нерухомості.

Outcome: approved