Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-25 00:00:00

Позивач у червні 2011 року звернувся в суд з вказаним позовом, який обґрунтовував тим, що у грудні 2006 року між ним та банком був укладений договір про іпотечний кредит на придбання квартири та договір іпотеки квартири. Відповідно до вказаних договорів банк надав кредитні кошти у сумі - 45000,00 доларів США на купівлю квартир), а він передав придбану квартиру в іпотеку . До вказаної квартири позивач зареєстрував дружину та малолітнього сина. 11 травня 2011 року до позивача зявився державний виконавець, який повідомив, що поквартирі, в якій він проживає було вчинено виконавчий напис та звернуто стягнення на предмет іпотеки, в зв'язку з чим розпочато виконавче провадження, тому він і члени його родини мають звільнити квартиру. Позивач вважає, що вказаними діями порушуються його права та права неповнолітньої дитини, визначеніКонвенцією про права дитини, оскільки внаслідок дії відповідачів дитинапозбавляється житла Посилаючись на порушення відповідачами прав неповнолітньої дитини позивач на підставі ст. 16 Конвенції про права дитини, ст. ст. 15,16,27-1 ЦК України просив визнати виконавчий напис нотаріуса, вчинений приватним нотаріусом [PERSON] таким, що не підлягає виконанню. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги і просив х задовольнити. Представник ПАТ «Платинум Банк» позовних вимог не визнав, оскільки вважає позов необгрунтованим та не підтвердженим нормами матеріального права, виконавчий напис було вчинено у зв'язку з виникненням у позивача простроченої заборгованості за кредитним договором у .відповідності до ст. 87 Закону України «Про нотаріат». Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання повторно не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений. Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, суд вважає, що позовзадоволенню непідлягає з таких міркувань. У судовому засіданні встановлено, що 15 грудня 2006 року між ЗАТ «Міжнародний [PERSON]» однієї сторони та [PERSON] з другої сторони було укладено договір про іпотечний кредит, згідно умов якого [PERSON] надав позивачу грошеві кошти в сумі 45000,00 доларів США строком на 300 місяців для придбання у власність нерухомості, а саме: квартири [ADDRESS]. Позивач на підставі п.п. 1.1 Договору зобовязався повернути суму кредиту, сплатити проценти за його користування в розмірі 14% річних виходячи з 360 календарних днів у році та 30 днів у місяці,здійснитивсі інші платежі за кредитом у встановлених даним договором розмірах і строках і виконати свої зобов'язання за в повному обсязі. Крім цього, 15 грудня 2006 року між позивачем та ЗАТ «Міжнародний [PERSON] банк» було укладено іпотечний договір №1.06120946, за яким позивач (Іпотекодавець) передав, а [PERSON]) прийняв в іпотеку квартиру [ADDRESS] з метою забезпечення повного виконання зобовязань за договором про іпотечний кредит. Відповідно до п.п. 2.1.7 [PERSON] договору у разі набуття [PERSON] права звернути стягнення на Предмет іпотеки Іпотекодавець зобовязаний виселитися та виселити всіх мешканців з квартири. Також п.п. 2.5.2. укладеного між позивачем та Банком [PERSON] договору визначено, що разі невиконання або неналежного виконання Позичальником обовязків, що передбачені Кредитним та цим договором, звернути стягнення на предмет іпотеки. Право [PERSON] на звернення стягнення на предмет іпотеки може виникати також в інших випадках,передбачених чинним законодавством України. З пояснень представника ПАТ «Платінум Банк» та матеріалів справи вбачається, що позивач не виконав належним чином взятих на себе зобовязань за кредитним договором від 15.12.2006р. внаслідок чого виникла заборгованість. Зазначених обставин позивач в судвому засіданні не спростував. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадяться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Пунктом 1 постанови КМ України №1172 від 29.06.1999р. визначено, що стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Відповідно до ч. 1 ст. З, ч.1 ст.60 ЦІІК України кожна особа має право в порядку, встановленому названим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. При цьому кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Заявляючи вимоги про грубе порушення своїх прав та прав неповнолітньої дитини позивач зобовязаний був довести наявність таких порушень з боку відповідачів. Разом з тим,позивач в судому засіданні не довів під ставності позовних вимог, посилання позивача на норми Конвенції про права дитини, на думку суду є некоректними і не заслуговують на увагу, оскільки позивач укладаючи кредитний договір та договір іпотеки мав усвідомлювати наслідки вчинення шейх дій. Захисту підлягає лише порушене право. Оскільки позивач не довів, а суд не встановив, що його право та право його неповнолітньої дитини було порушеним і підлягало захисту, суд вважає доцільним відмовити у позові через відсутність правових підстав для його задоволення.

Outcome: dismissed