Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-21 00:00:00

[PERSON] звернувся із вказаним позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання недійсною розписки [PERSON] від 02 серпня 2007 року з приводу позики в [PERSON] коштів в сумі 21830 доларів США та стягнути із відповідачів судові витрати по справі. Позивач посилається на те, що ним кошти [PERSON] не надавалися, він не отримував жодної розписки від [PERSON]. Оспрювана розписка зявилася як документ виключно формально із причин поділу майна між позивачем та [PERSON] для збільшення останньою своєї частки у спільному майні. Написаний спірний правочин [PERSON] не відповідає часу його написання, він створений у 2011 році, а не 02 серпня 2007 року. Крім того, у відповідності до вимог ст..ст. 61, 65 СК України такий правочин у разі його укладення виходить за межі дрібного побутового правочину і письмової потребує згоди [PERSON] на укладення такого правочину, яка є відсутньою, що підтверджується спірною розпискою. В судовому засіданні позивач повністю підтримав обґрунтування та позовні вимоги викладені у позовній заяві. В судовому засіданні додатково вказав, що він факт передачі коштів та написання розписки про отримання коштів заперечує повністю. Він жодних коштів [PERSON] не надавав, останнього близько не знає, він йому знайомий через колишню дружину [PERSON] На запитання представника відповідача [PERSON] та головуючого вказав, що за допомогою до адвокатів щодо стягнення коштів не звертався, надані представником відповідача копії документів, що підтверджують факт звернення до адвоката [PERSON] не визнає, так як даних дій не вчиняв. Просив суд не брати до уваги копію розписки, так як відсутній її оригінал, який на його думку може знаходитися у відповідачів, що є підставною для визнання правочину недійсним; подану заяву [PERSON] про підтвердження факту написання розписки вважає такою, що не може бути визнана доказом, так як не встановлено особи, яка написала дану заяву. Просив покази свідка до уваги не брати, так як вони не підтверджені жодними письмовими доказами. Просив суд позов задовольнити у повному обсязі. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні 12 жовтня 2011 року суду пояснив, що вони заперечують факт написання розписки і передачі коштів [PERSON] Від [PERSON] дізналися про наявність розписки. Крім того, 02 серпня 2007 року позивач не був на території України, перебував разом із [PERSON] за кордоном. Копію розписки отримав із матеріалів іншої цивільної справи, що слухається у Рівненському міському суді. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 17 листопада 2011 року вказала, що вона не знає громадянина [PERSON], бачила його лише кілька разів, їй відомо, що він є родичем позивача [PERSON] Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував повністю. Суду вказав, що розписка не є договором позики, не встановлено законодавством форми розписки. Щодо оригіналу розписки вказав, що даний оригінал має знаходитися або у позивача, або у відповідача [PERSON] [PERSON] наданих запитів та відповіді на запит адвокату [PERSON] вбачається, що позивач [PERSON] звертався до останньої за допомогою про розшукування майна відповідача [PERSON] у 2008 році. Позову про стягнення коштів за договором позики у суді не має, так як у [PERSON] відсутнє майно. Просив суд взяти до уваги показання свідка, яка вказала, що їй відомо, що [PERSON] і [PERSON] надали значну суму коштів для якоїсь особи і гроші боржник не віддає, що [PERSON] розшукував особу, якій він надав кошти і запитував у свідка про її сусідів, які є родичами позичальника. Звернув увагу суду на те, що підписи на розписці, заяві про підтвердження отримання коштів та розписці про виклик до суду [PERSON] вчинені однією особою. Позивачем не визначено чітко підставу визнання недійсності правочину. Даний правочин був вчинений без згоди [PERSON] Позивач не надав оригінал розписки, оспорюваного правочину. На підставі вищезазначеного просив відмовити у задоволенні позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений заздалегідь та належним чином, про причини неявки суду не повідомляв. Надіслав до суду заяву про підтвердження факту отримання ним коштів у позику від [PERSON] Суд заслухавши думку учасників процесу, вважає за можливе слухати справу у відсутність відповідача [PERSON], так як його неявки у судове засідання є його правом і суд не може у разі відсутності заяви про розгляд справи за його відсутності зобовязати сторону зявитися у судове засідання для дачі пояснень. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона знайома із [PERSON] та [PERSON] близько пяти років. Вона є директором туристичної фірми в надавала даній сімї туристичні послуги. Вони до неї прийшли з питань надання туристичних послуг і в розмові повідомили, що ними було позичено значну суму коштів для певної особи і дана особа ці кошти не повертає. Кошти були надані [PERSON], коли [PERSON] була відсутня в Україні. Діти чоловіка, якому [PERSON] позичав гроші живуть з нею в одному підїзді, він цікавився ними, а саме матеріальним станом, і вона неодноразово бачила його у них у дворі. Суд, заслухавши пояснення позивача, його представника, відповідача [PERSON], її представника, свідка [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, дійшов до висновку, що позов безпідставний та необґрунтований і до задоволення не підлягає. Судом на підставі копії розписки встановлено, що [PERSON] 02 серпня 2007 року надано розписку на імя [PERSON] про те, що ним взято у борг суму коштів еквівалентну 21830,00 доларів США і зобовязується повернути дану суму до 05 серпня 2007 року. Дана розписка написана ним добровільно і в присутності свідків, які власноруч підписалися нижче. Дана розписка засвідчена підписом [PERSON] (а.с. 10). В п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним. Частинами 2 та 3 статті 215 Цивільного кодексу України унормовано, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 204 Цивільного кодексу України закріплено презумпцію правомірності правочину, тобто правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Суд, з огляду на діюче законодавство, повинен установити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угоди вимогам закону; дотримання установленої форми угоди; правоздатність сторін по угодах; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 Цивільного кодексу України такими загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, є: - зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; - особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; -\~волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; -\~правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. \~Відповідно до ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У даному випадку належним доказом передачі коштів позивачем [PERSON] для відповідача [PERSON] є документ, який посвідчує передачу коштів. Із установленої практики слідує, що оригінал розписки про підтвердження отримання факту коштів має перебувати у позикодавця до моменту повернення коштів. Позивач заперечує сам факт надання коштів [PERSON], а тому вказує, що оригіналу розписки у нього бути не може. Однак, далі позивач вказує, що у разі наявності факту написання розписки про передання коштів у позику [PERSON] така розписка має бути визнана недійсною у звязку із відсутності згоди його колишньої дружини [PERSON], таким чином відразу ж вказуючи на наявність вчинення такого правочину. Проте, згідно пояснень позивача останній не має жодних оригіналів документів, що стосуються спірного правочину: ані екземпляру договору позики, ані розписки, та ніколи їх не мав, а тому вважає, що вказане свідчить про не укладеність ним договору позики. Однак, позивач не скористався своїм правом на забезпечення доказів шляхом витребуванням у відповідача [PERSON] оригіналу розписки, а у суду відсутнє право із власної ініціативи забезпечити докази по справі. Згідно статей 60, 57 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Докази встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту не надання коштів позивачем [PERSON] для відповідача [PERSON] [PERSON] самі пояснення надані позивачем не є доказом по справі, так як він не був допитаний судом у якості свідка, щоб його пояснення визнати доказом по справі. З іншого боку, наведені обставини позивачем спростовуються надісланою на адресу, суду цінним листом, заявою [PERSON] на імя судді Харечка С.П. (про що зазначено на конверті) в якій він вказав, що він дійсно брав гроші у [PERSON] 22000,00 доларів США, про що надав йому розписку в 2007 році липні місяці, дані кошти повернути не має можливості (а.с. 37-39). Крім того, в матеріалах справи наявна довідка видана [PERSON], адвокатом [PERSON] від 19 вересня 2011 року № 95 про те, що в неї на консультації в 2008 році перебував її колишній чоловік [PERSON] (а.с. 28). 10 квітня 2008 року адвокатом [PERSON] було надано запит до Рівненського МРЕВ щодо наявності зареєстрованих на імя [PERSON], який проживає в [INFO], транспортні засоби; довідку просить направити на адресу адвоката чи видати на руки клієнту [PERSON]В (а.с. 29). Також, нею ж було надано запит від 15 липня 2011 року № 56 Начальнику КП Рівненське МБТІщодо витребування інформації: Хто є власником [ADDRESS]; чи зареєстровано за [PERSON] нерухоме майно. Дані документи просить направити на її адресу чи надати на руки клієнту [PERSON] Вказано, що дані документи необхідні для вирішення спору про відшкодування завданої шкоди (а.с. 30). На даний запит 28 липня 2008 року за вихідним № 1683 адвокату [PERSON] було надано відповідь про те, що квартира № 84 на вул.. Гагаріна, 3 в м. рівне зареєстрована за гр.. [PERSON] Обєкти нерухомого майна на даний час за гр.. [PERSON] в КП РМБТІ не зареєстровані (а.с. 31).. Дані обставини та факти позивачем не спростовані жодним належним та допустимим доказом. Дані досліджені докази підтверджують факт наявності правочину позики грошових коштів, який був укладений між [PERSON] та [PERSON] Показання свідка [PERSON] суд до уваги не приймає, так як нею не вказано ні особа, якій було надано [PERSON] кошти, ні момент передачі коштів, ні їх кількість. Посилання позивача на недотримання форми правочину при його вчиненні не є підставою для визнання такого правочину недійсним у розумінні ст. 125 ЦК України, інших підстав його недійсності визначених даною статтею позивачем не вказано, а тому обґрунтування позовних вимог в цій частині є безпідставними. Відповідно до ч.2 ст.65 СК України, при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Як слідує із вимог даної статті право звернення до суду із позовом про визнання договору недійсним виникає у того із подружжя хто не надав згоди на укладення правочину, що виходить за межі дрібного побутового, а не у того хто такий правочин вчинив, тому дана стаття до спірних правовідносин застосуванню не підлягає. З огляду на викладене, позов із заявлених підстав, задоволенню не підлягає, що не перешкоджає позивачу предявити позов до відповідачів з інших підстав та надавши відповідні докази на підтвердження своїх вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed