Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-27 00:00:00

[PERSON] (надалі Позивач) звернулася до суду із позовом до [PERSON] (надалі Відповідач) про захист честі, гідності та ділової репутації та стягнення моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що 08 серпня 2011 року [PERSON] отримавши копію наказу про його звільнення з роботи, вів себе агресивно, відмовлявся покинути її кабінет, лаявся, він в грубій формі образив перед її підлеглими, кричав, що вона є «дармоєдом», виражався на її адресу нецензурною лайкою, чим спричинив душевні страждання, що в свою чергу негативно вплинуло на стан її здоровя. Того вечора у неї був серцевий напад, однак за медичною допомогою вона не зверталася, так як самостійно допомогла собі прийнявши ліки. Вважає, що [PERSON] умисно, з метою спричинити їй страждання публічно образив її, розповсюдивши не обєктивну і не достовірну інформацію, чим принизив її честь, гідність та ділову репутацію. Моральну шкоду оцінює в 2 000 грн. В судовому засіданні позивач на позовних вимогах наполягає, посилаючись на викладені обставини та просить суд прийняти до уваги, що відповідач ухиляється від явки до суду без поважних причин, просить суд стягнути з нього саме суму 2000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Відповідач в судове засідання двічі не зявився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи в суді, про що свідчать поштові повідомлення. Про причини неявки до суду відповідач суд не повідомив, до суду від нього письмових заяв, чи клопотань не надійшло. Суд вважає, що відповідач був належним чином повідомленим про дату розгляду справи в суді, оскільки до суду повернулись поштові повідомлення із відміткою пошти, що адресат отримав повістку. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача та дослідивши докази у сукупності з іншими матеріалами справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Правовідносини сторін врегульовані ст.ст. 4-11, 15, 16, 19, 20, 22, 23, 277, 1167 ЦК України. За загальним правилом відповідно до вимог ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті не майнові права якої порушено внаслідок поширення про неї, або членів її сім'ї недостовірної інформації має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Вважається, що негативна інформація, поширена про особу, є недостовірною. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Судом встановлено, що з 01 серпня 2011 року [PERSON] позивач у справі - на період відпустки згідно наказу директора виконувала обовязки директора ЗНЗ №9 в м. Олександрія. 05 серпня 2011 року вона своїм наказом звільнила з роботи сторожа [PERSON] відповідача у справі за п.4.ст.40 КЗпП України. 08 серпня 2011 року [PERSON]І отримав копію наказу про звільнення, того ж дня між позивачем та відповідачем виник конфлікт з приводу звільнення [PERSON] в ході якого він в грубій формі образив [PERSON], обізвавши її «дармоєдом», в присутності підлеглих працівників, внаслідок чого було викликано міліцію. Суд приймає до уваги, що між сторонами давно склались вкрай неприязнені стосунки. Суд також приймає до уваги, що працівниками міліції було складено протокол про адміністративне правопорушення за ст..173 КУпАП, а саме, що [PERSON] 08.08.2011 року близько 13 год. 20 хв., коли він знаходячись в приміщенні ЗНЗ №9 за адресою пр.. Леніна, 82 під час сварки з гр. [PERSON] висловлювався на адресу останньої грубою нецензурною лайкою, на зауваження не реагував. За порушення ст. 173 КУпАП [PERSON] був підданий адміністративному стягненню у виді штрафу в сумі 51 грн. За квитанцією від 07.09.2011 року вказаний штраф в сумі 51 грн. [PERSON] сплатив, що підтверджується копією квитанції №32\\40 від 07.09.2011 року. Суд також приймає до уваги показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] працівників ЗНЗ №9, які будучі допитаними в судовому засіданні показали, що [PERSON] на початку серпня 2011 року дізнавшись про своє звільнення, приходив до школи, де влаштовував сварки з в.о. директора ЗНЗ №9 позивачем у справі, виражався на її адресу грубою нецензурною лайкою, вдавався до образ, вів себе неадекватно, на зауваження не реагував, чим змусив звернутися за допомогою до міліції. Суд вважає дії відповідача неправомірними, оскільки відповідно до вимог ст. 19 ЦК України особа має право на самозахист свого цивільного права та права іншої особи від порушень і протиправних посягань її, самозахистом є застосування особою засобів протидії, які не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Способи самозахисту мають відповідати змісту права, що порушено, характеру дій, якими воно порушено, а також наслідкам, що спричинені цим порушенням. Суд приймає до уваги, що відповідач, отримавши наказ про його звільнення з роботи за прогул, не звернувся до суду за захистом свого права, однак з вересня 2011 року він продовжує працювати сторожем, оскільки директором ЗНЗ №9 був повторно прийнятий на роботу після його звільнення за прогул. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. За змістом ст.ст. 23, 1167 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини Відшкодування моральної шкоди можливе лише за умови правомірних діянь позивача. Судом встановлено, що внаслідок таких неправомірних дій відповідача, що принижують честь та гідність [PERSON], позивачу було завдано моральної шкоди. Однак позовні вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди в сумі 2 000 грн. підлягають задоволенню частково, оскільки позивач не може пояснити та не надала до суду докази чому, виходячи з який критеріїв чи міркувань вона оцінює моральну шкоду в саме таких розмірах. За викладених обставин суд вважає, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню частково. Суд вважає необхідним вказані позовні вимоги задовольнити частково, із врахуванням того, що до суду не надані докази, що позивач зверталась за медичною допомогою та враховуючи характер , обсяг і тривалість душевних, моральних та психічних страждань, що позивач зазнала при конфлікті з відповідачем, доведеності нею позовних вимог та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості суд оцінює моральну шкоду, яку необхідно стягнути з відповідача на користь позивача саме 500 грн., вважаючи, що цей розмір адекватно відображає ступінь моральних та душевних страждань позивача у звязку з її вимушеними негативними змінами в звичному житті, що настали внаслідок звільнення відповідача з роботи, виходячи із характеру немайнових втрат, їх тривалості та можливості відновлення. Суд приймає до уваги, що відповідачем не було доведено відсутність своєї вини з приводу тих конфліктів, що він влаштовував в приміщенні навчального закладу. Суд дійшов висновку, що відповідачем свою думку було висловлено в брутальній, принизливій та непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача суд покладає обовязок відшкодувати моральну шкоду. Виходячи з характеру правовідносин, доведеності позовних вимог, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача суму 500 грн. на часткове відшкодування моральної шкоди. Судові витрати, що понесені позивачем підлягають стягненню з відповідача. Враховуючи викладенні обставини та

Outcome: partial