Jurisdiction: civil
Date: 2012-01-12 00:00:00

Позивач [PERSON] у вересні 2010 року звернулася до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу (а.с. 3). В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що з відповідачем перебуває у шлюбі з 04 серпня 2006 року. Від шлюбу має неповнолітню дитину –[PERSON], [INFO], який мешкає з нею. Внаслідок матеріального не забезпечення родини, зловживання спиртними напоями, вони втратили повагу, любов та дружбу одне до одного, а сім’я фактично розпалася. З вересня 2009 року вони мешкають окремо одне від одного, шлюбних стосунків не підтримують, спільним побутом та взаємними правами та обов’язками не пов’язані. Примирення та збереження родини неможливе, а тому шлюб необхідно розірвати. Спору про поділ подружнього майна немає. Після розірвання шлюбу дитина залишиться мешкати з нею. У судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала, прохала задовольнити позов у повному обсязі. Надала пояснення аналогічні тексту позовної заяви. Відповідач належним чином, шляхом направлення судової повістки рекомендованим поштовим повідомленням, викликався до суду, але поштовий конверт із рекомендованим поштовим повідомленням, яким йому направлено судову повістку із зобов’язанням з’явитися до суду, повернуто за закінченням терміну зберігання (а.с. 14). Неотримання при даних обставинах поштового конверту з судовою повісткою, розцінюється судом як відмова від отримання судової повістки. Згідно з вимогами ч. 8 ст. 76 ЦПК України, особа, яка відмовилася отримати судову повістку, вважається повідомленою. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, то може вирішувати справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановлювати заочне рішення). Позивач не заперечувала проти розгляду справи по суті за відсутності відповідача. З цих підстав суд, спираючись на норми ст.ст. 169, 224 ЦПК України, розглянув справу та ухвалив заочне рішення. Заслухавши пояснення позивача та перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що сторони 04 серпня 2006 року уклали шлюб у Октябрському відділі реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції, актовий запис № 135 (а.с. 5). Від шлюбу мають неповнолітню дитину –[PERSON], [INFO], який мешкає з позивачкою (а.с. 6). На даний час не підтримують сімейно-шлюбних відносин. Майнового спору не мають. Судові витрати по справі складають 47 гривень (а.с. 1-2). Згідно зі ст. 112 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Відповідно до вимог ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв’язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище. Суд, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, дійшов до висновку про те, що подальше подружнє життя та збереження сім’ї неможливе. Тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved