Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним п. 5.3 договору поруки № 014/3531/74/05617/3 від 17.10.2007 року, що був укладений між Відкритим акціонерним товариством Ерсте Банк, [PERSON], Товариством з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Житлобудінвест, посилаючись на те, що згідно вказаного договору поруки позивач зобов'язаний у повному обсязі солідарно всім своїм майном відповідати перед відповідачем-ПАТ Ерсте Банкза виконання відповідачем- Харченко А.М. кредитного договору № 014/3531/74/05617 від 17.10.2007 року та всіх додаткових угод, що були укладені до нього, в тому числі зобовязань щодо повернення у встановлений кредитним договором строк суми кредиту, сплати в порядку та строки, визначені кредитним договором процентів за користування кредитом та/або комісій, можливої неустойки. Пунктом 5.3 договору поруки № 014/3531/74/05617/3 від 17.10.2007 року передбачено, що усі спори, розбіжності і вимоги, які виникають при виконанні даного договору чи у зв'язку з ним або випливають із нього, підлягають на вибір позивача, розгляду у Постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків, відповідно до регламенту даного третейського суду, або суді, відповідно до підвідомчості та підсудності, встановлених чинним в Україні законодавством. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що п.5.3 вищевказаного договору поруки не відповідає законодавству України, порушує принципи цивільного законодавства, а саме добросовісності та справедливості, порушує права позивача на судовий захист, гарантований Конституцією та законами України, ставить позивача в нерівні умови порівняно з відповідачами. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Пояснив, що третейське застереження, викладене в п.5.3 вищевказаного договору поруки було фактично навязане позивачу; вказаний третейський суд функціонує при Асоціації українських банків, що обєднує банки України, а відповідач ПАТ Ерсте Банкє саме банківською установою; в укладенні Договору поруки були зацікавлені в першу чергу відповідачі, позивач ніякої користі не міг отримати від того, що він безоплатно виступив поручителем відповідача [PERSON], і при цьому всі умови договору, в тому числі третейське застереження, були безальтернативно запропоновані відповідачами, тому позивач вважає, що він перебуває в нерівних умовах порівняно з відповідачами та не може розраховувати на обєктивний та безсторонній розгляд спорів. Тому на підставі наведених в позовній заяві обставин та посилань на норми чинного законодавства України, позивач просить суд визнати недійсним пункт 5.3 договору поруки № 014/3531/74/05617/3 від 17.10.2007 року. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала в повному обсязі, та не заперечувала проти задоволення позову, пояснивши суду, що вважає третейське застереження в п. 5.3 договору поруки № 014/3531/74/05617/3 від 17.10.2007 року незаконним і таким, що суперечить вимогам чинного законодавства України. Вважає, що п. 5.3 договору поруки № 014/3531/74/05617/3 від 17.10.2007 року має бути визнаний судом недійсним. Представник відповідача- ПАТ Ерсте Банк позовні вимоги не визнала, вважаючи їх необґрунтованими. На думку представника відповідача ПАТ Ерсте Банк оспорюване третейське застереження є цілком законним, порушень при укладанні договору поруки не відбувалося, права позивача на судовий захист дотримано в повному обсязі, відсутні підстави для визнання п. 5.3 договору поруки № 014/3531/74/05617/3 від 17.10.2007 року недійсним. В судовому засіданні представник відповідача ПАТ Ерсте Банкне погоджуючись з позовною заявою, посилалась на обставини, викладені в письмовому запереченні проти позову. Серед іншого, представник ПАТ Ерсте Банк вважає вимоги позивача, такими, що не ґрунтуються на нормах Закону України Про третейські суди, основаними на припущеннях, безпідставними. Тому представник ПАТ Ерсте Банкпросив суд відмовити повністю в задоволенні позовних вимог позивача. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 17.10.2007 року між Відкритим акціонерним товариством Ерсте Банкта [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/3531/74/05617. 17.10.2007 року між Відкритим акціонерним товариством Ерсте Банк, [PERSON], Товариством з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Житлобудінвестз метою забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором було укладено договір поруки № 014/3531/74/05617/3 від 17.10.2007 року. Пунктом 5.3 цього договору поруки встановлено: 5.3. Всі спори, розбіжності і вимоги, які виникають при виконанні даного договору чи у зв'язку з ним або випливають із нього, підлягають, за вибором позивача, розгляду у: п.5.3.1. Постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків, відповідно до регламенту даного третейського суду. Третейський розгляд справ, учасниками якого є сторони даного Договору, здійснюється третейським судом у складі трьох суддів. Формування складу третейського суду в постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків здійснюється в порядку, встановленому регламентом даного третейського суду , або- п.5.3.2. суді, відповідно до підвідомчості та підсудності, встановлених чинним в Україні законодавством. Суд дійшов висновку про те, що в пункті 5.3 договору поруки № 014/3531/74/05617/3 від 17.10.2007 року міститься третейське застереження у розумінні статті 12 Закону України Про третейські суди, тобто третейська угода про передачу спорів на вирішення постійно діючим третейським судом. Позивач просить визнати недійсним вищевказане третейське застереження з посиланням в тому числі на ст. ст. 203, 215 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України Про третейські суди, третейська угода - угода сторін про передачу спору на вирішення третейським судом. За своєю природою, третейська угода є правочином, а отже може бути визнана недійсною на загальних підставах встановлених Цивільним кодексом України. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним. Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України недодержання при вчиненні правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України є підставою недійсності правочину. Згідно ч.3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Як на одну з підстав своїх вимог, позивач посилається на те, що третейське застереження обмежує його права на вирішення спорів в державному суді як єдиному органу правосуддя в Україні. Відповідно до Закону України Про третейські суди, третейський суд це недержавний незалежний орган, що утворюється за угодою або відповідним рішенням заінтересованих фізичних та/або юридичних осіб у порядку, встановленому цим Законом, для вирішення спорів, що виникають із цивільних та господарських правовідносин. Відповідно до рішення Конституційного суду України № 1-рп/2008 у справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців сьомого, одинадцятого статті 2, статті 3, пункту 9 статті 4 та розділу 8 Третейське самоврядуванняЗакону України Про третейські судивід 10 січня 2008 року, третейський розгляд спорів сторін у сфері цивільних і господарських правовідносин - це вид недержавної юрисдикційної діяльності, яку третейські суди здійснюють на підставі законів України шляхом застосування, зокрема методів арбітрування. Здійснення третейськими судами функції захисту, передбачених в абзаці сьомому статті 2, статті 3 Закону, є здійснення ними не правосуддя, а третейського розгляду спорів сторін у цивільних і господарських правовідносинах. Таким чином, третейська угода не може регулювати відносини з приводу доступу до правосуддя, обмежувати право сторони саме на правосуддя. Право на судовий захист є особистим немайновим правом, і не може бути обмежене правочином. Оспорюване третейське застереження в пункті 5.3 договору поруки № 014/3531/74/05617/3 від 17.10.2007 року не передбачає необхідність отримання згоди кожного з учасників спірних правовідносин на розгляд конкретного спору у третейському суді у випадку звернення заінтересованої сторони з позовною заявою до третейського суду. Тобто оспорюваним третейським застереження встановлено безальтернативну відмову від можливості отримання правосуддя для сторони, до якої інша сторонаініціатор третейського розгляду зверне свої вимоги. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність, що виражається у встановленні рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах та закріпленні можливості захисту порушеного цивільного права або інтересу в тому числі судом як єдиним органом правосуддя в Україні. Дослідивши матеріали справи, пояснення сторін по справі, суд дійшов до висновку, що третейське застереження у договорі поруки, умови якого були встановлені відповідачем- ПАТ Ерсте Банк у стандартній типовій формі, позивач та відповідач [PERSON] підписали шляхом приєднання до запропонованої банком типової форми третейського застереження у договорі поруки в цілому, у зв'язку з чим позивач не міг запропонувати свої умови розгляду спорів у судах. При укладанні договору поруки були порушені права та законні інтереси позивача, що виражено у суттєвому обмеженні його права на розгляд можливих спірних питань державним судом як єдиним органом правосуддя в України, адже виходячи з положень п.5.3 договору поруки тільки сторона, що заявляє вимоги може за власною ініціативою отримати доступ до правосуддя, тоді як сторона, до якої ці вимоги будуть звернені, буде позбавлена такого права. Це визнав представник ПАТ Ерсте Банк, вказавши в запереченні проти позову та в своїх поясненнях, що право вибору залишається за позивачем. Це дискримінаційне положення обмежує право сторони на отримання правосуддя. З урахуванням того, що Закон України Про третейські судине передбачає можливості оскарження рішення третейського суду навіть у разі, якщо воно є явно незаконним, а перелік підстав, з яких можна оскаржити рішення третейського суду, носить суто процесуальний характер, та обмежує право на захист в державних судових органах у разі необхідності оскарження рішення третейського суду, то вбачається особливо важливим забезпечення повної добровільності та волевиявлення всіх сторін на передачу конкретного спору на третейський розгляд. За цих обставин, укладення з таким змістом третейської угоди про передачу на вирішення третейському суду невизначеної або необмеженої кількості спорів, які можуть виникнути з різних підстав між сторонами договору у майбутньому, не може вважатися справедливим та таким, що відповідає цивільному законодавству України. Окрім цього, зміст третейської угоди про те, що всі спори, розбіжності або вимоги, які виникають з договору поруки підлягають за бажанням заінтересованої сторони вирішенню в Постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків, і при цьому волевиявлення іншої сторони не матиме значення, порушують права позивача та ставить його в нерівні умови порівняно з відповідачем-2. Як вбачається з положення про постійно діючий Третейський суд при Асоціації українських банків, вказаний суд створений на підставі рішення Ради Асоціації українських банків від 22.04.2005 р., і сама Асоціація українських банків є засновником цього Третейського суду, а відповідно до Регламенту постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків гонорари суддям виплачуються Асоціацією українських банків після розгляду справи по суті та винесення процесуального рішення. Таким чином, вбачається, що постійно діючий Третейський суд при Асоціації українських банків є залежним від Асоціації українських банків. При цьому відповідно до установчих документів, ПАТ Ерсте Банк є банківською установою. З урахуванням вищевикладеного, суд доходить висновку, що оспорювані положення, закріплені у п. 5.3 Договору поруки, ставлять позивача в нерівні умови порівняно з відповідачем- ПАТ Ерсте Банк створюють дисбаланс прав та обов'язків відповідачів та позивача, позбавляючи останнього його конституційного права на судовий захист своїх прав та інтересів в судах загальної юрисдикції, суперечать нормам статтей 55 та 124 Конституції України. Відповідно до положень ст. 5 Закону України Про третейські судиспір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам Закону. Оскільки третейська угода є різновидом цивільно-правового правочину, вона має відповідати також вимогам, встановленим цивільним законодавством. Невідповідність третейської угоди вимогам цивільного законодавства дає підстави вважати таку третейську угоду недійсною. Рішенням Конституційного Суду України № 15-рп/2002 у справі за конституційним зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий Дім Кампус Коттон клаб щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 124 Конституції України від 9 липня 2002 року, обумовлено, що можливість судового захисту не може бути поставлена законом та іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Відповідно до п. 8 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійснимивід 9 листопада 2009 року, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Дослідивши письмові докази у справі та пояснення сторін, суд дійшов висновку, що сторони на момент вчинення правочину порушили норми чинного законодавства, оскільки оскаржуваний пункт Договору поруки не передбачає можливості сторони, що не є ініціатором третейського розгляду, реалізувати своє право на розгляд справи єдиним органом правосуддя в Україні державним судом. Таким чином, пункт 5.3 Договору поруки за своїм змістом суперечить чинному законодавству. Доводи представника ПАТ Ерсте Банк про те, що договір поруки був укладений відповідно до норм чинного законодавства і порушень закону немає, спростовуються матеріалами справи, положеннями чинного законодавства, тому не приймаються судом як достовірні. У відповідності до ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності його інших частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, наявні необхідні підстави щодо визнання п. 5.3 Договору поруки № 014/3531/74/05617/3 від 17.10.2007 року недійсним. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача-1 та відповідача-2 на користь позивача понесені судові витрати.

Outcome: approved