Jurisdiction: civil
Date: 2012-02-01 00:00:00

19 жовтня 2011 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], Сільськогосподарський багатофункціональний кооператив «Дружба»про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок ДТП. Крім цього, 19 жовтня 2011 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], Сільськогосподарський багатофункціональний кооператив «Дружба»про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок ДТП. 31 жовтня 2011 року вищевказані позови були об'єднані в одне провадження. В позовних заявах вказано, що 11 липня 2011 року о 04 годині 10 хвилин, водій автомобіля [NUMBER] відповідач по справі - [PERSON], рухаючись по проїзній частині вул. Продольної в с. Зарічне Мелітопольського району Запорізької області, в порушення правил дорожнього руху та маючи змогу уникнути ДТП, здійснив зіткнення з мотоблоком «Зірка», що рухався в попутному напрямку під керуванням позивача [PERSON], в результаті даного ДТП водій мотоблоку «Зірка»позивач [PERSON] та пасажир мотоблоку «Зірка»[PERSON] отримали тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості. За даним фактом 24 серпня 2011 року відносно [PERSON] порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України. Згідно висновків судово-медичного обстеження в результаті зазначеного вище ДТП [PERSON] та [PERSON] отримали середньої тяжкості тілесні ушкодження та визнані потерпілими. 24 серпня 2011 року відповідачу предявлено обвинувачення за ч.1 ст. 286 КК України. 26 вересня 2011 року за результатами розгляду кримінальної справи Мелітопольським міськрайонним судом винесено постанову про закриття кримінальної справи за обвинуваченням [PERSON] згідно п.п. «в», «є»ст. 1 Закону України «Про амністію»від 08.07.2011 року. Вказаним злочином [PERSON] спричинена матеріальна шкода на загальну суму 1150 грн. через отримання внаслідок ДТП травм,. окрім того внаслідок ДТП позивачам була заподіяна моральна шкода, яку позивач [PERSON] оцінює в 10 000 грн., а позивач [PERSON] в 30 000 грн., також при провадження зазначеної вище кримінальної справи через свою юридичну необізнаність позивачі вимушені були користуватися послугами адвоката, на які кожний з них витратив 2000 грн.. На підставі викладеного, [PERSON] просить стягнути з відповідача [PERSON] суму моральної шкоди в розмірі 10 000 грн., та через те, що автомобіль ВАЗ 21074, номерний знак [NUMBER], яким керував відповідач [PERSON] є джерелом підвищеної небезпеки й належить СБК «Дружба», просить стягнути з них матеріальну шкоду в розмірі 2 000 грн. [PERSON] просить стягнути з відповідача [PERSON] суму моральної шкоди в розмірі 30 000 грн., та з СБК «Дружба»матеріальну шкоду в розмірі 3 150 грн.. Позивачі та їх представник у судовому засіданні свої позови підтримали в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовну заяву визнав частково, та пояснив, що дійсно 11 липня 2011 року о 04 годині 10 хвилин, він, керуючи автомобілем [NUMBER] по проїзній частині вул. Продольної в с. Зарічне Мелітопольського району Запорізької області, здійснив зіткнення з мотоблоком «Зірка», що рухався в попутному напрямку під керуванням позивача [PERSON]. в результаті даного ДТП водій позивач [PERSON] та пасажир мотоблоку «Зірка»позивач [PERSON] отримали тілесні ушкодження. 26 вересня 2011 року за результатами розгляду кримінальної справи Мелітопольським міськрайонним судом винесено постанову про закриття кримінальної справи за його обвинуваченням згідно п.п. «в», «є»ст. 1 Закону України «Про амністію»від 08.07.2011 року. Крім того, пояснив, що ним вже сплачено на лікування [PERSON] Ю,О. 2000 грн., які отримала дружина позивача, що підтверджується відповідною розпискою. Також додатково повідомив, що зобовязується відшкодувати матеріальну шкоду завдану [PERSON], яка буде витрачена ним в майбутньому на лікування, за умови, якщо вона буде підтверджена відповідними чеками та квитанціями. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні підтримав свого довірителя та додатково пояснив, що суму витрачену позивачами на правову допомогу він та його довіритель не визнають, вважають її необґрунтованою, так як позивач не надав до суду належних доказів оплати послуг адвоката, суму моральної шкоди не визнають, вважають її необґрунтованою та завищеною, також вказують на те, що позивачі також частково винні в скоєнні ДТП, оскільки ними були порушені вимоги ПДД перевезення пасажирів. Представник відповідача СБК «Дружба»в судовому засіданні позов не визнав в повному обсязі, та пояснив, що дійсно автомобіль ВАЗ 21074, номерний знак [NUMBER], на якому відповідач [PERSON] скоїв ДТП є їх власністю, але через те, що він застрахований в СК «Оранта Січ», вважають, що всі витрати повинна нести саме страхова компанія. Представник відповідача СК «Оранта Січ»в судовому засіданні пояснила, що дійсно між ними та СБК «Дружба» було укладено договір страхування автомобіля ВАЗ 21074, номерний знак [NUMBER], на якому відповідач [PERSON] скоїв ДТП і відповідно до якого вони взяли на себе зобовязання відшкодувати матеріальну та моральну шкоду за умови настання страхового випадку. На підставі чого згодні з позовом в частині стягнення матеріальної шкоди в розмірі 1150 грн., якщо вона не сплачена відповідачем [PERSON], в частині стягнення моральної шкоди згодні виплатити, але не більше встановленого ліміту встановленого Законом України «Про загальнообовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши зібрані по справі докази, вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з урахуванням встановлених обставин по справі. Так в судовому засіданні встановлено, що 11 липня 2011 року о 04 годині 10 хвилин, водій автомобіля [NUMBER] відповідач по справі - [PERSON], рухаючись по проїзній частині вул. Продольної в с. Зарічне Мелітопольського району Запорізької області, в порушення правил дорожнього руху та маючи змогу уникнути ДТП, здійснив зіткнення з мотоблоком «Зірка», що рухався в попутному напрямку. під керуванням позивача [PERSON]. в результаті даного ДТП водій мотоблоку «Зірка»позивач [PERSON] та пасажир мотоблоку «Зірка»[PERSON] отримали тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості. За даним фактом 24 серпня 2011 року відносно [PERSON] порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України. Згідно висновків судово-медичного обстеження в результаті зазначеного вище ДТП [PERSON] та [PERSON] отримали середньої тяжкості тілесні ушкодження та визнані потерпілими. 24 серпня 2011 року відповідачу предявлено обвинувачення за ч.1 ст. 286 КК України. 26 вересня 2011 року за результатами розгляду кримінальної справи Мелітопольським міськрайонним судом винесено постанову про закриття кримінальної справи за обвинуваченням [PERSON] згідно п.п. «в», «є»ст. 1 Закону України «Про амністію»від 08.07.2011 року (а.с.6-7). В мотивувальній частині постанови вказано, що [PERSON] визнає винним себе в скоєнні злочину та просив застосувати до нього Закон України «Про амністію». Згідно заключення експерта №60/11 від 05 серпня 2011 року, який знаходиться в матеріалах кримінальної справи №1-819/11, що був оголошений та досліджений в судовому засіданні, дії водія автомобіля [NUMBER] [PERSON] не відповідають вимогам п.п. 12.3, 12.4, 12.9 ПДР України. Невиконання водієм [PERSON] вимог п. 12.3 ПДР України знаходяться в причинному звязку зі подією дорожньої пригоди. Необхідною складовою цього визначення судом визнається наявність протиправної поведінки, спричиненої нею шкоди та причинного звязку між діями особи та наслідками, що настали. Крім цього, обставини ДТП повністю підтвердив відповідач [PERSON], тому питання винності [PERSON] в скоєнні ДТП, що мало місце 11 липня 2011 року, суд вважає, повністю знайшло своє підтвердження в ході судового засідання, і так як це сторонами не оспорювалася, а тому є достовірно встановленим таким, що не підлягає доказуванню. Щодо стягнення матеріальної шкоди на користь позивача [PERSON] в розмірі 1150 грн. суд виходить з наступного. У відповідності до вимог ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно висновку експерта №548 від 19 серпня 2011 року, яке знаходиться в матеріалах кримінальної справи за обвинуваченням [PERSON] за ч.1 ст. 268 КК України, що був оголошеним та дослідженим в судовому засіданні [PERSON] отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження, які виникли від дії тупих предметів або під час удару об такі предмети. Вони могли виникнути у пасажира рухаючигося мотоблока, при зіткненні транспортних засобів 11.07.2011 року. Так, позивач [PERSON] в результаті ДТП отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості, через що в період з 28 липня 2011 року по 18 серпня 2011 року знаходився на стаціонарному лікуванні у відділенні травматології КУ «Мелітопольська міська лікарня №1», що підтверджується оглянутою в судовому засіданні медичною картою №68/2 стаціонарного хворого та копією епікризу № 6812 (а.с.10 справа №4343/11). На лікування ним були витрачені кошти в розмірі 1150 грн., що підтверджені наданими позивачем копіями квитанцій(а.с.10-12 справа №4343/11). Однак, як вказує відповідач [PERSON] він вже сплатив позивачу суму матеріальної шкоди завданої ним в розмірі 2 000 грн., що підтверджується розпискою дружини позивача (а.с.27) та повним визнанням цього факту самим позивачем [PERSON]. Посилання позивача [PERSON] на те, що вказані кошти були ним вже витрачені на лікування, яке не підтверджене квитанціями, а суму в розмірі 1150 грн. він витратить на лікування в майбутній час, суд, враховуючи вимоги ст.1166 ЦК, не бере до уваги з наступних підстав. Відповідно до п.19 п.п. «д»Постанови Пленуму Верхового суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27 березня 1992 року зі змінами та доповненнями стягнення додаткових витрат потерпілого може бути проведено й на майбутній час в межах строків,зазначених у висновку судово-медичної експертизи. При стягненні сум витрат на протезування, придбання путівки на санаторне-курортне лікування суд повинен зазначити в рішенні, що присуджені суми підлягають перерахуванню відповідній організації, яка має надати ці послуги потерпілому. У даному випадку позивачем не надано висновку СМЕ щодо потреби [PERSON] у операціях, окрім того позивач просив стягнути ці кошти не на рахунок лікувального закладу, а на користь самого потерпілого, що не передбачено законом. Отже враховуючи, вищевикладене суд приходить до висновку, що в частині позовних вимог позивача [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди в розмір 1150 грн. необхідно відмовити. Вирішуючи питання щодо заявлених позивачем [PERSON] вимог про відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 000 грн. та позивачем [PERSON] в розмірі 30 000 грн. суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, якою встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Ст. 1187 ЦК України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У відповідності вимог ст. 3 Закону України «Про загальнообовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»Обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Ст. 5 вказаного Закону встановлено, що об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Згідно наданої копії полісу №ВЕ/5539285 застрахована цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу ВАЗ 21074 державний номер [NUMBER] СБК «Дружба»на період 20.09.2010 по 20.09.2011 року. Вказаний договір відноситься до договору 1 типу, згідно з умовами якого застрахована відповідальність за шкоду, заподіяну життю, здоровю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу, визначеного в договорі страхування будь-якої особи, яка експлуатує його на законних підставах (п. 15.1. ч. 1 ст. 15 Закону) Оскільки відповідач [PERSON] експлуатував автомобіль ВАЗ 21074, державний номер [NUMBER] , як особа, що має право на його керування згідно з поміткою у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу , то у відповідності до вимог Закону України «Про загальнообовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», дія страхового полісу розповсюджується на [PERSON] Згідно із ст. 22 Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Відповідно до п. 22.3 ст. 22 Закону потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 ч. 2 статті 23 ЦК України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 ЦК України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 Закону. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. 5% ліміту, визначеному у п. 9.3. ст. 9 Закону складає 2550 грн. Вирішуючи питання щодо розміру заявлених позивачем [PERSON]. вимог про відшкодування моральної шкоди у сумі 10 000 гривень, та заявлених позивачем [PERSON]О вимог про відшкодування моральної шкоди у сумі 30 000 гривень , суд виходить з наступного. Так відповідно п. 5 постанови №4 від 31.03.1995 року Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», вказує, що Оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. В судовому засіданні позивачі та їх представник вказали, що спричинена моральна шкода повязана з перенесеними ними травмами, та впливом у звязку з цим на їх психічний стан, через що відчувають сильний душевний біль. Таке визначення підстав підпадає під дію п.1 ч.2 ст. 23 ЦК України. Отже, суд виходячи із засад розумності та справедливості, приймає до уваги ступень шкоди, завданої позивачеві [PERSON] та позивачеві [PERSON], глибину їх моральних та психічних переживань з цього приводу, вважає суму в розмірі 1000 гривень на користь [PERSON] та 2 000 гривень на користь [PERSON] відповідним та достатнім відшкодуванням понесених позивачами моральних страждань. Крім того, визначаючи вищевказані суми, суд враховує також той факт, на який вказав представник відповідача [PERSON] та який підтвердили й позивачі, а саме те, що під час руху безпосередньо перед ДТП та під час зіткнення позивачами [PERSON] та [PERSON] були порушені правила перевезення пасажирів та вантажу, правила користування зовнішніми світловими приладами та інші вимоги Правил дорожнього руху, зокрема те, що обидва позивача під час руху перебували без шоломів, відповідач [PERSON] знаходився на копні сіна, яку перевозив [PERSON], що суперечить Правилам дорожнього руху та вимогам безпеки. Виходячи з вищенаведених положень Закону, та враховуючи те, що суми які суд визначив як достатні для стягнення в якості відшкодування моральної шкоди не перевищують ліміту, встановленого ст. 9 ЗУ «Про загальнообовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд вважає за необхідне стягнути їх з Відкритого акціонерного товариства Страхової компанії «Оранта Січ». Позовні вимоги в частині стягнення витрат, понесених позивачами на правову допомогу по 2000 грн. кожному, не підлягають задоволенню з наступних підстав. Так представник позивачів [PERSON] діє в інтересах позивачів на підставі угод про надання правової допомоги від 20 липня 2011 року.(а.с.4-5 та а.с. 13-14 справа 2-4343 ) згідно п. 4 даних угод гонорар сплачується в розмірі 2000 грн. На підтвердження цього пункту представник надав суду дві розписки про отриманням ним від позивачів гонорару. Відповідно до вимог ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до п. 2 Розділу ХІ прикінцевих та перехідних положень ЦПК України, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється Кабінетом міністрів. Відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року за №59, якщо компенсація у цивільних справах сплачується іншою стороною, то її граничний розмір не перевищує суму, що обчислюється виходячи з того, що зазначеній особі, виплачується 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи. Однак всупереч цим вимогам представник позивачів не надав на вимогу відповідачів та суду розрахунку кількості годин своєї роботи. Розписки представника позивача суд визнає недопустимими, так як вони не відповідають встановленим вимогам. Оскільки, представник позивачів крім участі в даній цивільній справі, представляв інтереси позивачів, як потерпілих також в досудовому та судовому розгляді кримінальної справи порушеної відносно відповідача [PERSON] по ч.1 ст. 286 КК України, також необхідно врахувати, що правова допомога могла надаватися ним і поза судовим засіданням, а саме складання позовної заяви, ознайомлення з матеріалами справами, усні консультації та ін., тому розрахувати години роботи фахівця права відповідно до вимог чинного законодавства суд не має можливості. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial