overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-13 00:00:00

03.10.2011 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором в розмірі 12790 грн 19 коп., а також 247 грн 90 коп. у відшкодування понесених судових витрат. Сторони у судове засідання не з'явилися, при цьому представник позивача надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності, якою також повідомила про згоду на заочний розгляд справи у разі відсутності відповідача. Відповідач про причини своєї неявки суд не повідомив. У звязку з цим, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до положень частини 2 статті 197 ЦПК України справу розглянуто без фіксації судового засідання технічним засобом. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. 13.11.2006 року сторони уклали кредитний договір (б/н) відповідно до якого позивач надав відповідачу в тимчасове користування грошові кошти сумі 5000 із щомісячною сплатою за користування кредитними коштами 30% річних від суми залишку (далі по тексту Договір). Відповідно до статей 526, 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений ним строк. Відповідач умови Договору не виконує внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 31.08.2011 року складає 12790 грн 19 коп., зокрема: - заборгованість за кредитом 3749 грн 75 коп.; - заборгованості по сплаті відсотків 6705 грн 19 коп.; - заборгованість по комісії 1250 грн; - штраф 1085 грн 25 коп. Розмір заборгованості підтверджується розрахунком позивача (а.с. 6), правильність якого відповідачем не спростована, що є підставою для її стягнення. Таким чином даний позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-13 00:00:00

У липні 2011 року ПАТ АБ «Укргазбанк» в особі Полтавської філії АБ «Укргазбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON], де просить стягнути з відповідача заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 98 К-Ф від 11.09. 2009 року, який був укладений з [PERSON] в сумі 114\~316,11 грн. та судові витрати в сумі 1263,16 грн. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав. Відповідач в судове засідання не з»явився, будучи повідомленим про день і час розгляду справи, надав суду заяву, про те, що не може з»явитися в судове засідання через хворобу, але доказів не надав. Суд вважає можливим розглянути справу на підставі наданих доказів без його участі. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що 11.09.2009 року між [PERSON] та ПАТ АБ «Укргазбанк» в особі Полтавської філії АБ «Укргазбанк» укладено кредитний договір за № 98 К-Ф про надання споживчого кредиту в сумі 300\~000,00 грн. на строк до 17 травня 2012 року. Додатковими угодами сума кредиту була збільшена до 538\~220,00 грн., що підтверджується випискою з позичкового рахунку № 2203860148052. Відповідач взятих на себе зобов»язань не виконує, а тому станом на 09.03.2011 року борг складає 114\~316,11 гривень, з них: 109\~752,59 грн. заборгованість за процентами, 4563,52 грн. пеня за порушення строків сплати процентів за користування кредитом. Відповідно до Кредитного договору, за порушення строків повернення кредиту та відсотків за кредит Боржник взяв на себе зобов»язання сплатити пеню від суми простроченого платежу. Пунктом Кредитного договору передбачено, що Банк має право достроково стягнути заборгованість за кредитом, нараховані проценти за користування кредитом, комісії та штрафні санкції, у випадках невиконання позичальником умов Договору. Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У відповідності до вимог ст. 611 ч. 1 п. 1, З ЦК України у разі порушення зобов»язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов»язання внаслідок односторонньої відмови від зобов»язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки. Відповідно до вимог ст. 1054 ч. 1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов»язання , забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Аналізуючи встановлені фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-13 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів з відповідача. В обґрунтування позовних вимог в позовній заяві і в ході судового засідання посилалась на те, що з відповідачем перебуває в шлюбі. Від шлюбу мають сина [PERSON] [INFO], який проживає з позивачкою і знаходяться на її утриманні. Відповідач на утримання сина матеріальну допомогу не надає, тому вона вимушена звернутися до суду. Просила стягнути з відповідача на її користь на утримання малолітньої дитини аліменти в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку ( доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач в судове засідання зявився. Позовні вимоги визнав в повному обсязі. Суд вислухавши пояснення сторін вивчивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Із пояснень позивачки, матеріалів справи вбачається, що [PERSON] перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], відповідно до свідоцтва про шлюб від 19.06.2009 року (а.с. 10). Від шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.11). Згідно із пояснень позивачки, малолітній син проживає разом з позивачкою за адресою: вул. Березинська б. № 10 кв. 14 у м. Дніпропетровську і знаходиться на її утриманні. Згідно до ст. ст.180,181,182 Сімейного Кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення ним повноліття, таким чином суд вважає, що з [PERSON] необхідно стягнути на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 31 серпня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття. Таку допомогу він може надавати, оскільки працездатний, інших утримань не має. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 188 грн. 20 коп. Відповідно до ст. 367 ЦПК України рішення суду підлягає обовязковому негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. Згідно зі ст.ст. 180,181,182, 183 Сімейного Кодексу України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-13 00:00:00

У жовтні 2011 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог посилалась на те, що вони з відповідачем з 09 листопада 1996 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому виконкомом Полезненської сільської ради Великомихайлівського району Одеської області, актовий запис №8. Від вказаного шлюбу мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. Причиною розпаду сім'ї послужила різність поглядів подружжя на життя. Шлюбні відносини фактично припинились з серпня 2011 року. Позивачка в судовому засіданні підтримала свої позовні вимоги. Просила її шлюб з відповідачем розірвати, так як відновлювати подружні відносини не має наміру, у наданні строку для примирення з метою збереження родини не має потреби, оскільки вважає, що їхня сім'я розпалася остаточно. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, на розірвання шлюбу з [PERSON] згоден, також пояснив суду, що відновлювати подружні відносини не має наміру, у наданні строку для примирення з метою збереження родини не має потреби, оскільки вважає, що їхня сім'я розпалась остаточно. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 09 листопада 1996 року виконкомом Полезненської сільської ради Великомихайлівського району Одеської області, актовий запис №8. Від спільного життя мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. На підставі ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони припинили подружні відносини і однією сім'єю не проживають з серпня 2011 року, відновлювати подружні відносини не мають наміру, у наданні строку для примирення з метою збереження родини не мають потреби, оскільки вважають, що їхня сім'я розпалася остаточно. При таких обставинах суд вважає, що сформовані в родині відносини виключають спільне проживання чоловіка й жінки й роблять їхнє спільне життя надалі неможливим, тому що, збереження родини суперечило б інтересам сторін. Згідно ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу позивачка бажає відновити своє дошюбне прізвище Павлішак, що підтверджується її письмовою заявою. Спору по розділу майна немає. Частина 3 ст.115 Сімейного кодексу України регламентує, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. В порядку ст. 88 Сімейного кодексу України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] судовий збір в сумі 8,50грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільних справ в сумі 30,00грн. на користь позивачки [PERSON] На підставі ст. 105 ч.3,110,112,113,115,160 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів, мотивуючи тим, що вони з відповідачем мають малолітню дитину сина [PERSON], [INFO]. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, допомагати утримувати сина відмовляється, дитина перебуває на повному утриманні позивача. Домовленості між сторонами про утримання дитини не досягнуто. Позивач просить суд винести рішення про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання малолітньої дитини у розмірі 1/3 частини всіх видів його доходів до виповнення дитиною повноліття, але не менше встановленого законом мінімумі для дитини відповідного віку, мотивуючи тим, що відповідач працює офіційно у Холодногірській виправній колонії № 18 Харківської області, заступником ЧПНУ, має стабільний, регулярний дохід, матеріально забезпечений. Просила допустити негайне виконання рішення суду. Позивач у судове засідання не зявилася, надала заяву з проханням розгляду справи за її відсутності, на позовних вимогах наполягала, просила позов задовольнити у попередньому судовому засіданні. Відповідач в судове засідання не зявився, надав заяву з проханням слухати справу за його відсутності, не заперечував проти позовних вимог та задоволення позову в попередньому судовому засіданні. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню із слідуючих підстав: Згідно копії свідоцтва про народження, сторони по справі є батьками [PERSON], [INFO] . Відповідно до змісту довідки про склад сім"ї № 4742 від 14 жовтня 2011 року виданої виконавчим комітетом Богодухівської міської ради Харківської області, [PERSON], [INFO], проживає [INFO] разом з сином [PERSON], [INFO] Відповідно до Довідки про доходи [PERSON], останній працює в Холодногірській виправній колонії № 18 на посаді заступника ЧПНУ, загальна сума доходу за період квітень вересень 2011 року становить 16039 грн. 69 коп. Згідно із ст.180 Сімейного Кодексу України "батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття". Факт подання позову свідчить про недосягнення домовленості між батьками про утримання неповнолітньої дитини. Згідно із змістом ст.183 Сімейного Кодексу України частка визначається судом, тому з урахуванням приведеного вище суд вважає за можливе визначити частку, яка підлягає стягненню з відповідача, у розмірі 1/3 частини усіх видів його доходів щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу . Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до вимог ст.81, ст. 84, ст.88 ЦПК України судові витрати мають бути стягнуті з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 05.09.2008 року був укладений Кредитний договір №230/П/18/2008-980 з відповідачем. Відповідач зобов»язання за Кредитним договором не виконує, до цього часу кошти не повернула, крім того, у зв'язку з невиконанням умов договору, боржник зобов»язаний сплатити суму боргу, процент за користування кредитом, а також пеню та штрафні санкції, в зв'язку з чим має заборгованість у сумі 44060,65грн., тому позивач просить суд стягнути суму боргу та сплачені судові витрати з відповідача. Представник позивача у суді позов підтримав, просить позов задовольнити, та, з урахуванням судових витрат, стягнути з відповідача 44621,26 грн. Відповідач в судове засідання не з»явилася, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомила. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо відомостей про права та відносини сторін, а відповідач належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи відповідно до положень ст.74 ЦПК України, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та постановити заочне рішення відповідно до положень ст.ст.224-227 ЦПК України. Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням зібрані по справі докази, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 05.09.2008 року сторони уклали кредитний договір №230/П/18/2008-980, предметом даного договору є надання кредиту на споживчі цілі в сумі 25000 грн. з терміном погашення кредиту до 05.09.2011 р. з оплатою по процентній ставці 3.00%. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати кредит позичальнику в розмірі й на умовах передбачених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити відсотки. Відповідач свої зобов'язання за Кредитним договором не виконує, в зв'язку з чим має заборгованість по наданому кредиту станом на 23.11.2010 р. у сумі 44060,65грн. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Відповідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в стягненні коштів на його користь з відповідача засновані на законі та підлягають задоволенню. Згідно із ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 440,61 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Враховуючи викладене і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-13 00:00:00

Заявник звернувся до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, посилаючись на те, що в паспорті і трудовій книжці його прізвище записане [PERSON], але в атестаті про закінчення вищого міського професійного технічного училища №9 його прізвище записано [PERSON]. Той факт, що [PERSON] та [PERSON] дійсно являється однією і тією ж особою підтверджуються довідкою Дихтинецької сільської ради. Просить суду задовільнити його вимоги. В судовому засіданні заявник заяву підтримав в повному обсязі. Заінтересована особа Управління Пенсійного фонду України у Путильському районі в судове засідання свого представника не направила, однак надіслала заяву про розгляд справи у їх відсутності, не заперечують проти задоволення заяви. Заслухавши заявника, дослідивши докази суд вважає, що заява підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] дійсно являється однією і тією ж особою, що підтверджуються довідкою Дихтинецької сільської ради.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-13 00:00:00

19.10.2011 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" про визнання недійсним договору поруки. За позовом просить визнати недійсним з моменту укладення договір поруки № SRCNL-205/005/2008 від 30 травня 2008р., згідно з яким його дружина [PERSON] виступила поручителем перед ПАТ "ОТП Банк" за виконання [PERSON] зобов"язань за кредитним договором № CNL-205/005/2008 від 30.05.2008 р., укладеною між [PERSON], як позичальником, та ПАТ "ОТП Банк", як кредитором. Підставою для визнання договору поруки недійсним позивач зазначив відсутність його згоди на укладення його дружиною [PERSON] договору поруки, що суперечить вимогам ст.60, 65 СК України. В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив його задовольнити, додатково зазначив, що він є інвалідом та потребує термінової коштовної операції. Відповідач [PERSON] в суді позов визнала. Представник ПАТ ОТП Банкпросив відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених в письмових запереченнях. Дослідивши матеріали справи, заслухавши позивача, відповідача [PERSON] та її представника, представника ПАТ ОТП Банк, суд вважає, що заявлений позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Щодо спільного сумісного майна подружжя має рівні права та обовязки й повинно здійснювати право володіння, користування та розпорядження спільним майном за взаємною згодою. Встановлено, що 30 травня 2008 року між ПАТ "ОТП Банк" та [PERSON] укладено кредитний договір № CNL-205/005/2008, згідно до п.2 якого Банк надав [PERSON] 40000 доларів США. Для забезпечення виконання позичальником [PERSON] зобов"язань за кредитним договором ПАТ "ОТП Банк" уклав з [PERSON] договір поруки № SRCNL-205/005/2008 від 30.05.2008 р., відповідно до умов якого остання зобовязалась відповідати перед банком за виконання всіх зобовязань, що виникли з вищезазначеного кредитного договору, укладеного між ПАТ "ОТП Банк" та [PERSON] у повному обсязі. За договором поруки, відповідно до ст.533 ЦК України, поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Порука є способом забезпечення виконання зобовязання (як правило, грошового), а не угодою щодо розпорядження майном, належним поручителю. Крім того, договір поруки не створює обовязків для будь-яких інших осіб, крім сторін за цим договором. За таких обставин, договір поруки не є таким, до якого застосовуються правила ст. 65 СК України щодо отримання при його укладенні одним з подружжя згоди іншого, а відтак підстав для визнання договору поруки недійсним, судом не встановлено, у звязку з чим, в задоволенні позову слід відмовити. У відповідності до ст..88 ЦПК України, стягненню з відповідачів не підлягають судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-13 00:00:00

17.10.2011 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу, вказуючи на те, що 13.05.2010 р. відповідач отримала від нього у якості позики 29400 грн., які зобовязалась повернути до 13.05.2011 р., про що склала письмову розписку. Після отримання коштів, [PERSON] свої зобовязання виконала частково, повернувши йому грошові кошти в сумі 13400 грн. З вересня 2011 р. відповідач стала уникати зустрічей з ним, суму позики не повертає. За позовом [PERSON] просить стягнути 16000 грн. та судові витрати. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку про що свідчить розписка в матеріалах справи, причини неявки суду не повідомила, заперечень не надала. У відповідності до ст.224 ЦПК України, суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, заслухавши позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Судом встановлено, що 13.05.2010 р. між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, за яким позивач передав відповідачу 29400 грн., строком до 13.05.2011 р., про що відповідач склала розписку (а.с.4). [PERSON] частково повернула суму боргу в розмірі 13400 грн. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Ст.1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Ст..526 ЦК України визначає, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. На підставі викладеного, суд дійшов висновку про законність позовних вимог та обґрунтування їх доказами. У відповідності до ст.88 ЦПК України стягненню з відповідача підлягають судовий збір у сумі 160 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді в сумі 120 грн.

Outcome: approved