Jurisdiction: civil
Date: 2012-02-26 00:00:00

26.01.2012 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача. В заяві позивач на підтвердження позовних вимог вказав, що відповідно до укладеного договору №NКTOGК04040003 від 14.02.2006 року відповідач отримав кредит у розмірі 30645 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 15.02.2021 року. В забезпечення виконання умов кредитного договору між ними був укладений договір іпотеки квартири № 6, розташованої по вулиці О. Сизоненка 16, місто Баштанка Миколаївської області, згідно з умовами вказаного договору відповідач в забезпечення виконання умов кредитного договору передав позивачу в іпотеку вищевказану квартиру. В порушення умов договору відповідач зобовязання за вказаним кредитним договором належним чином не виконав. У звязку із зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 03.01.2012 року має заборгованість в сумі 32781 гривня 09 копійок, яка складається з: 22630 гривень 21 копійка - заборгованість за кредитом; 7286 гривень 62 копійки - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1974 гривні 40 копійок заборгованість по комісії, 889 гривень 86 копійок пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. А тому на підставі вищевикладеного просив винести рішення, яким в рахунок вказаної заборгованості звернути стягнення на вищевказану квартиру шляхом її продажу з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах, організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ним (позивачем) всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та проживають у вказаній квартирі зі зняттям з реєстраційного обліку, а також стягнути судові витрати. Представник позивача в судове засідання не зявився. Від нього надійшла заява про слухання справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач позовні вимоги визнав частково, пояснив, що дійсно у зв»язку з сімейними обставинами не погашав борг щомісячно в сумі передбаченій договором, але на даний час погашає заборгованість і не згоден з виселенням тому, що іншого житла не має. Заслухавши відповідача, дослідивши письмові докази в матеріалах справи (розрахунок суми заборгованості, копію кредитного договору №NКTOGК04040003 від 14.02.2006 року, копію договору іпотеки від 14.02.2006 року, копію договору купівлі-продажу), суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір і кожна із сторін взяла на себе певні зобовязання, позивач виконав свої зобовязання і видав грошову суму в кредит відповідачу, а відповідач порушив взяті на себе зобовязання, тобто не здійснював оплату по кредитному договору щомісячно. В забезпечення виконання умов кредитного договору між позивачем та відповідачем був укладений договір іпотеки квартири № 6, розташованої по вулиці О. Сизоненка 16, місто Баштанка Миколаївської області, згідно з умовами вказаного договору відповідач в забезпечення виконання умов кредитного договору передав позивачу в іпотеку вищевказану квартиру. В порушення умов договору відповідач зобовязання за вказаним кредитним договором належним чином не виконав. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 03.01.2012 року має заборгованість в сумі 32781 гривня 09 копійок. Відповідно до вимог ст. 526, 610, 615 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання. Із змісту ч.2 ст. 1050 ЦК України слідує, що якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. В силу ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Відповідно до вимог ст. 39 вказаного Закону, у разі задоволення судом позову про зверення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. За таких обставин, позов в частині звернення стягнення на вищевказаний житловий будинок підлягає задоволенню, як обґрунтований та доведений. Згідно п. 12 договору іпотеки, сторони визначили, що вартість предмета іпотеки становить 27000 грн., що на думку суду є початковою ціною предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Іншої початкової ціни сторонами не обумовлено та не погоджено. В свою чергу вимога позивача, щодо продажу предмета іпотеки, а саме з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах, організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ним (позивачем) всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, фактично вбачає видання судом доручення позивачу від імені позичальника на реалізацію майна, що не входить до повноважень суду і є необхідність залишення вимог в цій частині без задоволення. Згідно ст. 39 Закону України «Про іпотеку»одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Встановлені в ході розгляду справи обставини свідчать, що відповідач дійсно фактично проживає за адресою знаходження вищевказаної квартири, а тому суд вважає можливим вирішити питання про виселення відповідача. Натомість вимога, щодо зняття відповідача з реєстраційного обліку є необґрунтованою, так як дані СГІРФО Баштанського РВ УМВС (а.с. 35) свідчать, що він зареєстрований за іншою адресою, а ніж адресою знаходження даної квартири. Даних про реєстрацію в даній квартирі інших осіб, судом не встановлено (згідно витребуваних доказів). В силу статті 88 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати, понесені ним по справі сплата судового збору на користь держави в розмірі 327 гривень 81 копійка, що підтверджено платіжним дорученнями. На підставі ст.ст. 526,610,615, 1050 ЦК України, Закону України «Про іпотеку»та

Outcome: partial