Jurisdiction: civil
Date: 2012-01-15 00:00:00

В квітні 2010 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] В позовній заяві вказувала, що є співвласницею квартири [ADDRESS]. В звязку з тим, що відповідач, створює їй істотні перешкоди в користуванні спірним житловим приміщенням, вона позивач не має обєктивної можливості користуватися та розпоряджатися належним їй на праві власності нерухомим майном. Посилаючись на наведені обставини, [PERSON] просила виділити в натурі належну їй на праві власності ? частку спірної квартири [ADDRESS], встановити порядок користування вказаною спірною квартирою між нею і відповідачем, відкрити на її імя окремий особовий рахунок. Під час судового розгляду справи [PERSON] уточнила свої позовні вимоги, предявивши їх до [PERSON] і [PERSON] Просила вселити її в спірну квартиру [ADDRESS] та встановити порядок користування зазначеною квартирою, виділивши в її користування житлову кімнату площею 11,93 кв.м, житлову кімнату площею 11,26 кв.м, нежитлову лоджію площею 2,8 кв.м, нежитловий балкон площею 0.9 кв.м; в користування відповідачів виділити житлову кімнату площею 17,22 кв.м, житлову кімнату площею 9,08 кв.м, нежитловий балкон площею 0,9 кв.м, кухню площею 7,6 кв.м, коридор площею 11,9 кв.м, санвузол, ванну кімнату. Відповідач [PERSON] в своїх письмових запереченнях щодо первісних вимог [PERSON] не визнав їх, стверджуючи, що позивач не є співвласником спірної квартири. Приймаючи участь в судових засіданнях на підготовчій стадії, в подальшому відповідачі до суду не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, письмових заперечень на уточнені позовні вимоги [PERSON] не надали. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Встановлено, що позивач [PERSON] зареєстрована та проживає в квартир №18 по вулиці Г.Карпенка 42 в м. Миколаєві, яка належить їй на праві власності. Крім того, відповідно до рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 23.12.2008 року, залишеного без змін ухвалою Верховного суду України від 02.07.2009 року, позивачем [PERSON] і відповідачем [PERSON] визнано право власності в рівних частках на спірну квартиру [ADDRESS] по ? частині за кожним. Квартири №17 і №18 є суміжними, розташовані в одному тамбурі, на одному поверсі будинку №42 по вулиці Г. Карпенка в м. Миколаєві. Спірна квартира [ADDRESS] складається з чотирьох кімнат, житловою площею 49,5 кв.м, загальною площею 79,5 кв.м. В зазначеній спірній квартирі проживають відповідачі по справі (довідка ТОВ «Николаевдосервис» за №536 від 26.09.2007 року), які перешкоджають користуватися цим житловим приміщенням позивачу [PERSON], що підтверджується як письмовими запереченнями відповідача [PERSON] так і наявними в матеріалах справи доказами (висновком Заводського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області від 18.03.2009 року, рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 20.07.2011 року). Таким чином, безспірно встановлено, що позивач [PERSON], внаслідок неприязних стосунків, що склалися між нею і відповідачами та з вини останніх позбавлена можливості, як співвласник спірної квартири, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. ст. 150, 155 ЖК України та ч. 1 ст. 383 ЦК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Власник такої квартири не може бути позбавлений права користування нею, крім випадків, установлених законодавством України. Згідно з частинами 1, 3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою і кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно з роз'ясненнями, що надані в пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 р. з наступними змінами «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Встановлені в судовому засіданні фактичні обставини справи дають підстави суду зробити висновок про те, що права позивача [PERSON], як співвласника спірної квартири, порушено відповідачами і підлягають захисту, а тому позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Враховуючи викладені обставини, а також положення Конституції України і ЦК України щодо права власності, наявність у позивача [PERSON] у власності та користуванні іншого житлового приміщення не може бути підставою для відмови у її позові стосовно спірного нерухомого майна, співвласником якого вона є на законних підставах.

Outcome: approved