Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-20 00:00:00

Позивач звернувся із позовом до відповідача, про розірвання шлюбу та стягнення аліментів в якому зазначив, що 17.02.2006 року між ними укладено шлюб. Від шлюбу мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO] Сторони з грудня 2010 років спільного господарства не ведуть, стосунків не підтримують, шлюб носить лише формальний характер. Позивач вважає, що подальше спільне проживання з відповідачем та збереження шлюбу є неможливим з підстав несумісності характерів, різних звичок та систематичних непорозумінь. У звязку із вказаними вище підставами просив розірвати шлюб між нею та відповідачем. Стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їхньої спільної дитини в розмірі ј частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно. В судове засідання позивач не з'явився однак, подала письмову заяву якою позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити з підстав, які зазначені в позовній заяві та справу розглянути за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився однак, подав письмову заяву якою позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити з підстав, які в зазначені в позовній заяві та справу розглянути за його відсутності. За наявності зазначених вище заяв сторін суд вважає за можливе справу розглянути за їх, сторін, відсутності. Вивчивши надані письмові докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов є законним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Як вбачається із матеріалів справи, між сторонами 17.02.2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції м. Києва зареєстровано шлюб про що складено актовий запис №89. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження. Сторони з 2010 р. спільного господарства не ведуть, стосунків не підтримують, шлюб носить лише формальний характер. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання \~шлюбу, \~якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як вбачається з позовної заяви почуття любові та поваги між сторонами зникли, тому збереження шлюбу суперечило б їх\~інтересам. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, зважаючи на норми ст. ст. 111, 112 СК України, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені, суд вважає примирення сторін неможливим. Оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження сімї є неможливим і суперечить інтересам позивача та відповідача, \~позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, \~у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько(- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Позовну вимогу щодо стягнення з нього на користь позивача аліменти на утримання їхньої спільної дитини в розмірі ј частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку відповідач визнав. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги щодо стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання дитини в розмірі ј частини всіх видів його заробітку (доходу) відповідача щомісячно але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Крім того, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. При цьому якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, ці витрати стягуються з другої сторони. На підставі викладеного,

Outcome: approved