Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, і в судовому засіданні він та його представник підтримали письмовий текст позовної заяви з письмовими та усними доповненнями, про те, що позивач з 12.11.2001р. працював на посаді директора Бориспільської загальноосвітньої шкоди І-ІІІ ступенів № 3. Наказом від 12.10.2011р. його було звільнено із займаної ним посади на підставі п.1 ст.41 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обовязків. Вважає дане звільнення незаконним з тих підстав, що вказані у наказі факти, ніби-то допущеного позивачем порушення його трудових обовязків, що стали підставою його звільнення, мають триваючий характер, і можуть вказувати, зокрема, на неналежне керівництво роботою установи, ослаблення контролю за роботою підлеглих працівників тощо, і ніяк не підпадають під поняття одноразового грубого порушення трудових обовязків керівника. До того ж, в наказі про звільнення відсутнє посилання на пункт Державних санітарних правил влаштування, утримання загальноосвітніх навчальних закладів, який би позивач порушив, не зазначено, які саме трудові обовязки, визначені посадовою інструкцією, порушено позивачем, не вказано факту одноразового грубого порушення та не зазначено, які шкідливі наслідки настали чи могли б настали в разі одноразового грубого порушення позивачем трудових обовязків. Тому просить поновити його на раніше займаній ним посаді, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 12.10.2011 року та зобовязати відповідача відшкодувати позивачу суму моральної шкоди, яка була йому заподіяна незаконним звільненням, вслід чого позивач зазнав моральних страждань, і яку він оцінює в 5000 грн. Представники відповідача в судовому засіданні позов не визнали в повному обсязі, посилаючись на те, що саме управління освіти на науки, як орган, на який законом покладено повноваження призначення на посаду та звільнення з посади керівника комунального загальноосвітнього навчального закладу, може визначити ступінь тяжкості (грубості) допущення керівником порушення своїх трудових обовязків. Крім того, законодавством не визначено, яке порушення слід вважати грубим, а тому це право залишається за судами. В наказі ж чітко зазначено, що порушення позивачем, як керівником навчального закладу, на якого покладений обовязок щодо щоденного контролю за виконанням чинних санітарних норм та правил, трудових обовязків полягає у невиконанні ним Державних санітарних правил і норм влаштування, утримання загальноосвітніх навчальних закладів, що і визначено управлінням як грубе одноразове порушення трудових обовязків, в результаті чого склалися небезпечні умови для дітей, що несуть загрозу їх життю та здоровю. Тому вважають, що позивача було звільнено законно, вини в діях управління не має, а тому і моральна шкода діями управління останньому не заподіяна, враховуючи також, що листки непрацездатності, що надані позивачем на підтвердження його хвороби, яка ніби-то була викликана моральними та душевними хвилюваннями останнього внаслідок його незаконного звільнення, не відповідає дійсності, оскільки на лікарняному позивач перебував раніше його звільнення з посади. Також відсутні підстави і для стягнення з відповідача заробітної плати за час вимушеного прогулу, оскільки такого прогулу не було. Суд, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши в сукупності, докази по справі, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Встановлено, що наказом Управління освіти і науки Бориспільської міської ради № 488-к від 12.11.2001 року, позивач, з 12.11.2001 року, призначений на посаду директора Бориспільської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 3. Позивач, перебуваючи на посаді директора вказаного загальноосвітнього закладу, на якого відповідно до Статуту Бориспільської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 3, що затверджений рішенням міської ради Київської області № 3083-28-У від 07.02.2008р. покладено, в т.ч. обовязок забезпечувати дотримання вимог охорони дитинства, санітарно-гігієнічних та протипожежних вимог, вимог техніки безпеки, допустив ряд недоліків в своїй роботі, що він і сам визнає, зокрема: на території школи знаходиться розрита тепломережа для проведення ремонтних робіт, яка неогороджена захисними барєрами, режим роботи школи (розклад уроків) не погоджений з Державним підприємством Бориспільською районною санітарно-епідеміологічною станцією; майстерня з обробки деревини та металу не відремонтована, захаращена поломаними меблями і використовується не за призначенням, а як підсобне приміщення; кабінет біля майстерні також не використовується за призначенням: там зберігаються вогнегасники та фарба, стоять 2 столи, застелені клейонками, на яких розміщувались пляшка з лімонаду, пачка солі та 2 чарки; кабінет логопеда не відремонтований і не підготовлений для проведення занять, захаращений; кабінет медичної сестри не відповідає вимогам; інформаційні стенди не впорядковані; зберігання медичних препаратів не систематизоване; медикаменти зберігаються в коробках та на шафах. Разом з тим, дані порушення не є одноразовими, можуть тривати далі, виникати і в подальшому та бути виявленими під час повторних перевірок діяльності школи, і за своїми ознаками носять триваючий характер. Одноразового грубого порушення своїх трудових обовязків позивач, як директор загальноосвітнього навчального закладу, не допускав. Наказом Управління освіти і науки Бориспільської міської ради № 542-к від 12.10.2011 року позивач, з 12.10.2011 року, незаконно, був звільнений із займаної ним посади за одноразове грубе порушення ним своїх трудових обовязків відповідно до пункту 1 статті 41 КЗпП України. Вищенаведене підтверджується даними копії вищевказаного наказу про звільнення позивача (а.с.6-7), копій актів від 21.09.2011р.(а.с.8-11), копії наказу № 72-о від 25.08.2011р. про розподіл обовязків між адміністрацією школи (а.с.12-14), копії кошторису на 2011р. управління освіти та науки м.Бориспіль (а.с.15), копій письмових пропозицій позивача до управління освіти та науки про потребу коштів для школи для забезпечення матеріально-технічної бази навчального закладу (а.с.16-23), копії трудової книжки позивача(а.с.24-25), копії довідки про розмір заробітної плати позивача (а.с.28), даними фотоілюстрацій території та приміщень школи, де допущені вищевказані недоліки (а.с.48-63), копії Статуту Бориспільської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 3 (а.с.64-87). Надані відповідачем в якості доказів копії матеріалів перевірки фінансово-господарської діяльності управління освіти та науки, ніяким чином не стосуються предмету доказування, мають відношення до діяльності саме управління освіти та науки, а також надані копії наказів про оголошення догани позивача та копії заяви про злочин, не є тими належними та допустимими доказами, які можуть підтверджувати наявність чи відсутність допущення позивачем грубого одноразового порушення трудових обовязків, що і стало підставою звільнення позивача з посади. Твердження представника відповідача про те, що допущення позивачем зазначених у позові порушень потягло за собою небезпечні умови для дітей, що несуть загрозу їх життю та здоровю, є голослівними, такими, що не підтверджуються жодним з доказів по справі. Відповідно до п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України, крім підстав, передбачених ст.40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваним також у випадку одноразового грубого порушення трудових обовязків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності. Таким чином, з вищенаведеного вбачається, що звільнення позивача на підставі п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України, може відбутися виключно за умови допущення керівником одноразового грубого порушення трудових обовязків, а як вбачається з наказу про звільнення позивача, одноразове грубе порушення позивачем трудових обовязків полягає у невиконанні ним Державних санітарних правил влаштування, утримання загальноосвітніх навчальних закладів та організацій навчально-виховного процесу. При цьому, в наказі відсутнє жодне посилання на відповідний пункт санітарних норм та правил, положення якого, за наявності проведення на території школи ремонтних робіт, зокрема по тепломережі, фінансування яких здійснюється засновником навчального закладу, який, відповідно до державних санітарних норм і правил також несе відповідальність за їх виконання, не дотримано позивачем, і який би визначав, які саме дії повинен здійснити позивач у даному випадку та чи належить до його трудових обовязків забезпечення огородження небезпечної території захисними барєрами. Виявлені недоліки в роботі позивача, які стали підставою його звільнення, не належать до одноразового грубого порушення, а можуть свідчити лише про триваючий неналежний контроль або його послаблення, з боку позивача, за санітарним станом території школи та її окремих приміщень, що за відсутності необхідного фінансування, можуть тривати далі, виникати в подальшому та бути виявленими під час повторних перевірок діяльності школи, що вказує на їх триваючий характер, а не одноразовість. Вслід чого, має місце явна триваюча бездіяльність позивача, яка не може бути розцінена, як саме одноразове грубе порушення, а може бути підставою для застосування інших заходів впливу. Крім того, сам факт не погодження позивачем розкладу уроків не може свідчити про одноразове грубе порушення позивачем своїх трудових обовязків. До того ж позивач, як керівник загальноосвітнього закладу, на якого згідно чинного законодавства покладається щоденний контроль за виконанням чинних санітарних правил і норм, вживав заходів щодо належного забезпечення школи матеріально-технічною базою, за наявності якої, вказані недоліки можливо було усунути. Тому, суд дійшов до висновку, що при звільненні позивача було безпідставно застосовано положення п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України, вслід чого позивача слід поновити на посаді директора Бориспільської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 3, як звільненого незаконно. Згідно ч. 2 ст.235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі одночасно приймається рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Тому, враховуючи, що прийнято рішення про поновлення позивача на роботі, слід стягнути з відповідача на користь позивача, середній заробіток за час вимушеного прогулу до дня винесення рішення. При цьому, за розрахунковий період для обчислення середнього заробітку суд бере серпень-вересень 2011р., (згідно п.2 Постанови КМ України №100 від 08.02.1995р,). За вказані місяці позивач отримав, з врахуванням всіх відрахувань, 9338грн. 09 коп.(4610 грн. 89 коп. за серпень + 4727грн.20 коп. за вересень). В серпні-вересні 2011р. кількість робочих днів складала 44 дні. Отже середньоденний заробіток за даний період, складає 212 грн. 22 коп.( 9338грн. 09 коп. : 44дні). Починаючи з 12.10.2011р. по 17.11.2011р. включно, кількість робочих днів складає 26 днів. Тому, позивачу повинно бути виплачений середній заробіток, за вказаний період в сумі 5 517 грн. 72 коп( 26 днів х 212 грн. 22коп.) Суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача суми моральної шкоди, оскільки належні докази, які б підтверджували факт її заподіяння, а також її розмір, позивачем суду не надані, а сам факт незаконного звільнення, за відсутності понесених позивачем реальних збитків, не може бути підставою для стягнення моральної шкоди. Оскільки рішення прийнято не на користь відповідача, з останнього слід стягнути судові витрати в вигляді державного мита в розмірі 1% від суми стягнутого заробітку та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. На підставі викладеного,

Outcome: partial