Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-20 00:00:00

13.01.2012р. [PERSON] звернувся до суду із позовом про визнання правочину, який виразився в укладенні 17.03.2005р. відповідачкою [PERSON] розписки, згідно якої остання прийняла на себе зобовязання по виплаті [PERSON] грошової суми та процентів за договором купівлі-продажу нежитлових приміщень від 14.12.2004р. недійсним як такого, що укладений з недодержанням в момент вчинення сторонами загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, на підставі ст. 215 ч.1 ЦК України. У заяві позивач зазначив, під час укладення договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 14.12.2004р. (далі Договір) та внесення до нього змін у вигляді вище вказаного правочину від 17.03.2005р., перебував з відповідачка [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, а тому, відповідно до умов Договору (п.15) та вимог діючого законодавства сам Договір та усі зміни до нього мали бути нотаріально посвідчені з наданням з його боку письмової згоди на їх внесення, з послідуючою державною реєстрацією. Свої вимоги [PERSON] мотивував тим, що згоди на укладення відповідачкою [PERSON] правочину від 17.03.2005р. він не надавав, про внесення таких змін до Договору дізнався лише у травні 2011р. Зазначив, що шлюб між ним та відповідачкою [PERSON] було розірвано 31.01.2008р., питання щодо поділу майна між ними вирішено, але між відповідачами ведуться судові спори з приводу невиконання [PERSON] зобовязань за вище вказаною розпискою, рішення суду про стягнення з [PERSON] грошової суми знаходиться на виконанні у державній виконавчій службі. Дії державних виконавців, по його виконанню, при безпідставному проникненні у його житло, арешті особистого майна, порушують його права, завдають шкоди здоровю. З урахуванням зазначеного просив суд стягнути з відповідачів на його користь моральну шкоду по 20000грн з кожного. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив поновити йому строк зі зверненням до суду з даним позовом, та задовольнити його у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] у судовому обсязі позовні вимоги визнала частково, в частині визнання правочину недійсним. Підтвердивши, що правочин у вигляді розписки від 17.03.2005р. був укладений нею без відома [PERSON], з яким вона на той час знаходилася у зареєстрованому шлюбі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, причин неявки суду не повідомив, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. У судовому засіданні було встановлено, що 14.12.2004р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу нежитлових приміщень закусочної з літнім майданчиком за адресою: вул.Морехідна,1/1 м.Миколаєв (далі Договір), на підставі якого [PERSON] продав, а [PERSON] придбала у власність вище вказане майно. Судом встановлено, що на момент укладення Договору [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON], у звязку з чим Договір було нотаріально завірено у присутності останнього та з його згоди. Разом з тим, 17 березня 2005 року [PERSON] та [PERSON] дійшли згоди про наявність невиконаних зобовязань за Договором в частині сплати [PERSON] вартості придбаного майна, про що остання надала [PERSON] складену нею розписку, якою зобовязалася в строк один місяць сплатити [PERSON] борг за Договором в сумі 8215дол.США, а у разі прострочення платежу сплачувати 3% від суми боргу за кожен місяць прострочки. Свої зобовязання за розпискою [PERSON] не виконала, що стало підставою для звернення [PERSON] до суду з відповідним позовом. Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 27.02.2006р. на підставі наданих доказів та вимог ст.11 ЦК України було встановлено, що складена [PERSON] розписка від 17.03.2005р. є правочином щодо зміни умов Договору, у звязку з чим позовні вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] боргу за договором купівлі-продажу нежитлового приміщення були задоволені у повному обсязі. Відповідно до вимог ст.65 СК України, при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. У судовому засіданні на підставі пояснень сторін було встановлено, що про укладення [PERSON] розписки позивач дізнався лише у квітні 2011р., у судовому засіданні відповідачка підтвердила, що правочин у вигляді розписки від 17.03.2005р. був укладений нею без відома [PERSON], з яким вона на той час перебувала у шлюбі, нотаріально розписка посвідчена не була. Відповідно до ст.203 ЦК України, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Згідно ст..654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Положеннями Договору передбачено, що усі зміни до нього мають бути нотаріально посвідчені з наданням з боку [PERSON] письмової згоди на внесення таких змін і усі зміни до Договору повинні бути зареєстровані у Державному реєстрі (пункт 15). Тобто, відповідачкою [PERSON] при складені розписки були порушені загальні вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину. Згідно ст..215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою, шостою ст..203 цього Кодексу. Згідно п.5 Постанови пленуму ВСУ №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право чинів недійсними» - відповідно до ст..ст.215-216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що відповідачами при укладені даного договору, були порушенні вищезазначені вимоги правових норм, в частині отримання згоди іншого з подружжя на внесення змін до Договору та нотаріального посвідчення таких змін, а отже позовні вимоги [PERSON] в частині визнання правочину недійсним, обґрунтовані та підлягають задоволенню. Вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди суд вважає безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому, у судовому засіданні, позивачем в порушення вимог ст..10 ч.3, 60 ЦК України не було надано суду належних та допустимих доказів, завдання йому такої шкоди, її обґрунтування та розрахунку заявленого розміру такого відшкодування. У звязку з чим у задоволені зазначеної частини позовних вимог слід відмовити. На підставі ст.88 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, сплачені останнім при подачі позову, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд вважає у відповідності до вимог ст..267 ч.5 ЦК України поновити [PERSON] строк звернення до суду з даним позовом, оскільки вважає, що його було пропущено з поважної причини, та про порушення свого права позивач дізнався 05.04.2011 року з моменту проведення опису та арешту майна. На підставі вище викладеного,

Outcome: partial