Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що [INFO] померла його баба [PERSON], яка залишила заповіт на належне їй майно на ім'я позивача, [PERSON] і [PERSON], всі вони прийняли спадщину у встановлений законом строк і отримали свідоцтва про право на спадщину за заповітом в рівних частках на 2/3 частини житлового будинку в [ADDRESS], крім них спадщину прийняли і отримали свідоцтва про право на спадщину за законом на обов'язкову частку на 1/3 частину будинку [PERSON] та [PERSON], свої частки у праві власності на будинок всі спадкоємці віддарували позивачу, а [PERSON], який залишився власником 2/9 частин даного будинку, [INFO] помер, крім будинку після смерті спадкодавця залишилось спадкове майно у вигляді земельної ділянки площею 0,482 га біля будинку, державний акт про право власності на яку було видано на ім'я спадкодавця 08.05.2001 року, тобто, після її смерті, а тому державним нотаріусом відмовлено в оформленні спадкових прав на земельну ділянку. Позивач просить суд визнати за ним право власності на спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON], у вигляді 7/9 частин земельної ділянки площею 0,482 га, що розташована в [ADDRESS]; встановити факт належності [PERSON] державного акта на право приватної власності на землю, виданого 06.05.2001 року на ім'я [PERSON]. В суді позивач, його представник уточнили позовні вимоги і просили суд визнати за позивачем право в порядку спадкування за заповітом на 7/9 частин земельної ділянки площею 0,482 га по [ADDRESS]. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, але до суду надано листа, в якому вказано на те, що Макіївська сільська рада не заперечує проти задоволення позову і просить розглядати справу без участі їхнього представника. 3-ї особи до суду не з'явилися, але надали письмові заяви, в яких просили суд позов задовольнити і провести розгляд даної справи без їхньої участі. За ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Так, по справі встановлено, що [INFO] померла [PERSON], яка залишила заповіт на все належне їй майно в рівних частинах на ім'я [PERSON], [PERSON] і [PERSON], що стверджується копією свідоцтва про смерть і копією заповіту, посвідченого секретарем виконавчого комітету Макіївської сільської ради 21.04.1987 року і зареєстрованого в реєстрі за № 05. З матеріалів справи вбачається, що після смерті спадкодавця спадщину за заповітом прийняли [PERSON], [PERSON] і [PERSON] в рівних частинах на 2/3 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд в [ADDRESS]; також спадщину за законом на 1/3 частину вказаного будинку прийняли [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах як на обов'язкову частку у спадщині. Наведені обставини підтверджуються копіями свідоцтв про право на спадщину за законом та про право на спадщину за заповітом в матеріалах спадкової справи, фотокопію якої надано суду. Відповідно до договору дарування від 16.12.2000 року [PERSON], [PERSON] і [PERSON] подарували [PERSON] 5/9 частин вказаного вище житлового будинку, який вони одержали у спадок, що слідує з копії договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Узинської державної нотаріальної контори і зареєстрованого в реєстрі за № 1-5014. Отже, у власність позивача після смерті [PERSON] перейшло 7/9 частин житлового будинку по [ADDRESS], а 2/9 частини будинку залишилися у власності [PERSON], котрий [INFO] помер, що стверджується копією свідоцтва про його смерть. Згідно зі ст.534 ЦК України /в редакції 1963 року/, оскільки спадщина відкрилася до 01.01.2004 року, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. За ст.535 ЦК України неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця /в тому числі усиновлені/, а також непрацездатні дружина, батьки /усиновителі/ і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше 2/3 частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом /обов'язкова частка/. При визначенні розміру обов'язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку. В судовому засіданні встановлено, що 08.05.2001 року на ім'я [PERSON] було оформлено державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER], на земельну ділянку площею 0,482 га для обслуговування житлових і господарських будівель, та для ведення особистого підсобного господарства, що розташована по [ADDRESS], акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 321, що слідує з копії вказаного акта. Як вбачається з відповіді державного нотаріуса Узинської міської державної нотаріальної контори Малькевич Л.В. від 01.02.2011 року, спадкоємцям [PERSON] було відмовлено у оформленні спадкових прав та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку із-за відсутності у них правовстановлюючого документу на цю земельну ділянку, оскільки державний акт було видано після смерті [PERSON] При вирішенні спору суд виходить з наступного. Як роз'яснено в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування /зі збереженням її цільового призначення/ при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до ст.17 ЗК України 1990 року, /який діяв на час відкриття спадщини/, передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Громадяни, заінтересовані у передачі їм у власність земельних ділянок із земель запасу, подають заяву про це до сільської, селищної, міської, а у разі відмови - до районної, міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розмір і місце розташування ділянки, мета її використання і склад сім'ї. Відповідна Рада народних депутатів розглядає заяву і у разі згоди передати земельну ділянку у власність громадянину замовляє землевпорядній організації розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки погоджується з сільською (селищною) Радою народних депутатів, з районними (міськими) землевпорядним, природоохоронним і санітарним органами, органом архітектури і подається до районної (міської) Ради народних депутатів для прийняття рішення про передачу громадянину земельної ділянки у власність. Передача у власність земельної ділянки, що була раніше надана громадянину, провадиться сільськими, селищними, міськими Радами народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки для: ведення селянського (фермерського) господарства у розмірі згідно з статтею 52 цього Кодексу; ведення особистого підсобного господарства у розмірі згідно з статтею 56 цього Кодексу; будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва у розмірах згідно із статтями 57 і 67 цього Кодексу. Зазначені земельні ділянки передаються у власність на підставі заяви громадянина і матеріалів, що підтверджують її розмір (земельно-кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь товариств і кооперативів тощо). Згідно зі ст..23 цього ЗК, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України. Як встановлено судом, на ім'я [PERSON] було оформлено державний акт на право приватної власності на землю на вказану вище земельну ділянку, цей акт пройшов державну реєстрацію відповідно до діючого на той час земельного законодавства, але після смерті спадкодавця. З матеріалів справи також вбачається, що спірна земельна ділянка була надана в 1960 році в користування [PERSON], а за рішенням Макіївської сільської ради від 26.03.1996 року передана їй у приватну власність. Відповідно до ст.1 Декрету КМ України «Про приватизацію земельних ділянок» від 26.12.1992 року було доручено сільським, селищним, міським Радам народних депутатів забезпечити передачу громадянам України у приватну власність земельних ділянок, наданих їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, у межах норм, установлених Земельним кодексом України. Передача громадянам України безплатно у приватну власність земельних ділянок для цілей, вказаних у статті 1 цього Декрету, провадиться один раз, про що обов'язково робиться місцевими Радами народних депутатів відмітка у паспорті або документі, який його замінює. Право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених статтею 1 цього Декрету, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю. Крім того, як було роз'яснено в п.1 розділу 10 «Перехідні положення» до ЗК України /в редакції від 25.10.2001 року/, рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМ України від 26.12.1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. Як вказано вище в рішенні, спадкодавець [PERSON] набула певних майнових прав на зазначену земельну ділянку, оскільки рішення про передачу їй у приватну власність цієї земельної ділянки було прийнято за життя спадкодавця. А відповідно до вищенаведених правових норм, її спадкоємці також набувають права на цю земельну ділянку, оскільки на підставі рішення про передачу у приватну власність земельної ділянки спадкоємцям може виготовлятися державний акт на право власності на цю земельну ділянку, але в даному випадку державний акт було витовлено на ім'я спадкодавця. Нормами ст.30 ЗК України 1990 року передбачалося, що при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. Як вказано вище, до позивача перейшло право власності після смерті спадкодавця [PERSON] на 7/9 частин житлового будинку по [ADDRESS]. А оскільки нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку біля будинку, то суд вважає за можливе визнати за ним право в порядку спадкування за заповітом після померлої [PERSON] на земельну ділянку площею 0,482 га, оскільки інший порядок для набуття позивачем права на вказану земельну ділянку законодавством не визначений.

Outcome: approved