Jurisdiction: civil
Date: 2011-08-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Марїнського районного суду Донецької області з позовною заявою, в якій просить стягнути з Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Марїнському районі Донецької області на його користь суму моральної шкоди у розмірі 76\~000 гривень, спричиненої в результаті ушкодження здоровя на виробництві. [PERSON], позивач по даній цивільній справі, перебував у трудових відносинах з підприємствами вугільної промисловості, зокрема, з шахтою ТрудівськаДонецької вугільної енергетичної компанії, працював на посадах крепільника, гірничим очисного забою, що підтверджується копією його трудової книжки. Робота за цими професіями є небезпечною та шкідливою для здоровя, оскільки це постійний контакт із шкідливими хімічними речовинами, пилом від сировини для виготовлення цеглини, токсичним пилом та іншими шкідливими факторами. Здійснення такої трудової діяльності створює підвищену вірогідність спричинення шкоди здоров'ю працівника із-за неможливості підвищеного контролю людини за вказаними умовами і чинниками. При виконанні своїх трудових обовязків 11 січня 1993 року з [PERSON] стався нещасний випадок, що підтверджується актом про нещасний випадок на виробництві форми Н-1 № 6 від 12 січня 1993 року. За результатами медичного освідчення в Міжрайонній медико-соціальній експертній комісії, з 2 вересня 2005 року позивачу [PERSON] було встановлено 25 % втрати професійної працездатності, що підтверджується випискою з акту огляду у МСЕК серії ДОН-04 № 056001. Внаслідок зазначеного пошкодження здоров'я, унаслідок фізичної дії небезпечних і шкідливих умов праці, позивачу [PERSON] заподіяно моральну шкоду. Ця шкода полягає в тому, що позивач втратив професійну працездатність на 25 %, має порушення здоров'я із стійкими розладами функцій колінного суглобу, обумовленими наслідками трудової травми, все це призвело до порушення звичного способу його життя і потребує від позивача додаткових зусиль для організації, неможливості продовження активного особистого життя, порушення його нормальних життєвих звязків; позивач вимушений тривалий час витрачати на відвідування лікувальних установ, проходячи курси лікування (амбулаторно і стаціонарно), неодноразові обстеження, консультації у фахівців охорони здоров'я. Моральну шкоду [PERSON] оцінює у розмірі 76\~000,00 гривень. Позивач [PERSON] у судове засідання зявився, надав суду пояснення аналогічні своєму позову, просив суд задовольнити заявлені ним вимоги, зокрема зауважив сутність моральних страждань. Так, наявне трудова травма та його наслідки приводять [PERSON] до тяжких фізичних і моральних страждань, порушили нормальні життєві звязки, його життєдіяльність обмежена; змінився звичайний спосіб життя, позивача постійно переслідує біль в коленому суглобі. Крім того, із-за травми [PERSON] змушений проходити періодичне медичне лікування, що обмежує його спілкування зі своїми знайомими та друзями. Представник позивача [PERSON] (на підставі угоди від 18 квітня 2011 року) у судовому засіданні підтримав позицію свого довірителя [PERSON] щодо обґрунтованості заявлених ним позовних вимог, додатково зазначила. Закон України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатностівідповідно до Конституції України визначає правову основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообовязкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві. Нормативними положеннями вказаного закону [PERSON] надано право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної умовами виробництва саме фондом соціального страхування від нещасних випадків за заявою потерпілого з викладом характеру заподіяної шкоди та за поданням відповідного висновку медичних органів. Представник відповідача [PERSON] (на підставі обіймаємої посади начальника відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Марїнському районі Донецької області посвідчення № 935) у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, пояснивши, що заявлені вимоги суперечать законодавству. 1 січня 2006 року набрав чинності Закон України Про державний бюджет України на 2006 рікп. 27 ст. 77 якого зупинив норму Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатностіпро відшкодування моральної шкоди, а тому Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань не має правових підстав та фінансових можливостей для відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві. У наданих суду запереченнях відповідач зазначив, що винним у нещасному випадку з позивачем є підприємство, яке у відповідності до Закону України Про охорону праціне забезпечило безпечні умови праці позивачу, а тому в даному випадку необхідно застосувати норми закону України Про охорону праці, ст. 237-1 КЗпП України. Провина відділення Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у спричинені позивачу шкоди відсутня. Окрім того, представник відповідача зазначив, що відділення Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Марїнському районі Донецької області нарахувало і виплатило позивачу одноразову допомогу, яка компенсує і моральні страждання позивача у розмірі 76\~000,00 гривень. Без обмеження відділення Фонду відшкодовує витрати на лікування і втрачений позивачем заробіток, позивач отримує щомісячні страхові виплати, отримує санітарно-курортне лікування, витрати на яку компенсуються Фондом. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, належно зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, оцінки їх доводів і наданих ними доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Здоровю позивача в наслідок нещасного випадку на виробництві завдано шкоду - Пошкодження внутрішнього меніску з розривом внутрішньої бокової звязки. Лотеральна нестабільність правового коленого суглобу, болевий синдром с порушенням функцій опори та ходьби. Відповідно до ст. 14 Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатностідо професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, повязаних з роботою. Право позивача на відшкодування моральної шкоди і обовязок відповідача цю шкоду відшкодовувати позивачу виплаває із ст. 34 Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатностіі Рішення Конституційного Суду України у справі про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатностівід 27 січня 2004 року № 1-рп/2004. Відповідно до розяснень Верховного суду України моментом виникнення права на відшкодування моральної шкоди є висновок МСЕК, коли позивачу вперше встановлена стійка втрата працездатності. Незалежно від моменту звернення до суду, потерпілий має право на відшкодування моральної шкоди з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, якщо право у нього виникло з 1 квітня 2001 року до 1 січня 2006 року. Як вбачається з довідки медико-соціальної експертної комісії № 056001 позивачу [PERSON] вперше була встановлена 25 відсотків втрати працездатності з 2 вересня 2005 року. Суд не приймає посилання відповідача на те, що для визначення факту завдання позивачу моральної шкоди необхідно висновок МСЕК про наявність заподіяння такої шкоди позивачу, оскільки такий висновок МСЕК необхідний у разі відсутності стійкої втрати працездатності, а позивачу встановлено 25 % втрати працездатності безстроково. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами в цивільній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному порядку суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів. Сукупність наданих позивачем [PERSON] доказів: трудова книжка позивача, акт про нещасний випадок на виробництві № 6 від 12 січня 1993 року, медичний висновок, виписки з історії хвороби, медичні довідки, пояснення представника відповідача, який не оспорює ні один із вказаних письмових доказів, пояснення позивача, пояснення представника позивача, підтверджують факт завдання позивачу моральної шкоди трудовою травмою. Суд не враховує заперечення відповідача про те, що підприємство, на якому працював позивач, повинно було забезпечити безпечні умови праці і у відповідності до Закону України Про охорону праці є винним у спричиненні шкоди позивачу, оскільки спірні правовідносини між позивачем і відповідачем врегульовані Законом України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, і саме на відповідача покладений обовязок відшкодувати позивачу моральну шкоду, спричинену при виконанні трудових обовязків. Посилання відповідача на ст. ст. 237-1, 233 КЗпП України не заслуговує на увагу, оскільки КЗпП України регулює трудові відносини всіх працівників, а позивач не перебував і не перебуває у трудових відносинах з відповідачем. Відносини між позивачем і відповідачем в частині відшкодування моральної шкоди, спричиненою ушкодженням здоровя при виконанні трудових обовязків, з 1 квітня 2001 року регулюються спеціальним Законом України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатностіі згідно діючому законодавству позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди завданої ушкодженням здоровя (ст. 268 ч. 1 п. 3 ЦК України). Факти виплати відповідачем позивачу одноразової допомоги, призначення і виплата втраченого заробітку та витрат на лікування не є підставою для відмови у задоволенні вказаного позову, оскільки виплати вказаних сум, а також суми у відшкодуванні моральної шкоди передбачена Законом України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатностіу якості самостійних виплат. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4, питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, тому суду необхідно в кожній справі зясувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках. Суд не приймає посилання відповідача, що п. 27 ч. 1 ст. 77 Закону України Про Державний бюджет Українина 2006 рік зупинив на 2006 рік дію Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатностів частині відшкодування моральної шкоди, оскільки вказаний Закон України Про Державний бюджет на 2006 рікнабрав чинності з 1 січня 2006 року, а право позивача на відшкодування моральної шкоди виникло 2 вересня 2005 року. Приймаючи до уваги вищезазначене, а також враховуючи глибину моральних та фізичних страждань позивача з приводу пошкодження здоровя, ступінь втрати ним професійної працездатності, суд вважає, що позовні вимоги позивача безпідставно завищені. Відповідно до розяснень, викладений у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 Про судову практику в справах по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних та фізичних страждань та з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача і інших обставин. Зокрема, враховуються характер та тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням: стану здоровя [PERSON], тяжкість отриманої травми, наслідки травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Так з наданих суду епікризів, медичних довідок, встановлено, що позивач [PERSON] періодично знаходиться на стаціонарному лікуванні з причини отриманої трудової травми; на теперішній час відчуває гостру біль в правому коленому суглобі при русі, права нога коротше лівої, вільно рухатись не може, потребує сторонньої допомоги. Окрім стаціонарного лікування позивач потребує тривалого обстеження в медичних закладах, періодичних консультацій лікарів. Відповідно до глибини фізичних і душевних страждань (ступень втрати професійної працездатності позивача, обмеження його можливостей вести активний спосіб життя, необхідність прикладання додаткових зусиль для організації свого життя), враховуючи принципи виваженості, розумності і справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 10\~000,00 гривень в порядку відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ч. 5 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі викладеного, ст. ст. 21, 28, 34 Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності(в редакції Закону від 23 вересня 1999 року), 23 ЦК України,

Outcome: partial