Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного підприємства Вугільна компанія Красноліманська, [PERSON] виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і профзахворювань України в м. Красноармійську про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з відповідачем ДП Вугільна компанія Красноліманська перебував у трудових відносинах з 09.08.1971 року по 24.01.2001 року та у звязку з виконанням своїх обовязків постійно під час роботи, на протязі двадцяти років, знаходився в шкідливих умовах праці. Це призвело до виникнення у нього захворювання легенів, що було визнано як професійне захворювання. Звільнився за власним бажанням. [PERSON] розслідування хронічного професійного захворювання від 28.01.2000 року, [PERSON] встановлено діагноз хронічний обструктивний бронхіт пилової етіології. В зв'язку з чим він був оглянутий Донецькою обласною профпатологічною МСЕК, де йому 21.03.2001 р. було встановлено 60 % втрати професійної працездатності та 3 група інвалідності безстроково, продовжує лікування. В зв'язку із ушкодженням здоров'я, яке він зазнав внаслідок роботи в шкідливих умовах праці, у нього періодично погіршується самопочуття та він неодноразово звертався за наданням медичної допомоги. Внаслідок довгої праці в шкідливих умовах, він отримав захворювання легенів у звязку з чим він зазнав моральної шкоди, відчував негативні почуття та переживання, також йому доводиться додавати зусиль для встановлення того стану та зв'язків життя, які існували раніше, та постійно додавати зусиль для організації свого та життя своєї родини, він відчував та продовжує відчувати моральні страждання у зв'язку з чим не може реалізувати в повній мірі своїх повсякденних занять, звичок та бажань, що у сукупності вимагає від нього додаткових зусиль для організації своєї життєдіяльності та ушкодження здоров'я призвели до моральних страждань, оскільки у нього порушився нормальний життєвий ритм, він позбавлений можливості займатися фізичною працею, допомагати родині по господарству, змушений продовжувати відповідний курс лікування у медичному закладі. Заподіяну йому моральну шкоду позивач оцінює в 60000 грн., яку просить стягнути з кожного з відповідачів по справі. Позивач в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, підтримує заявлені позовні вимоги та просить їх задовольнити в повному обсязі. Представника позивача в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, підтримує позовні вимоги, просить задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача ДП Вугільна компанія Красноліманська, надала заяву про розгляд справи у її відсутності, постановити рішення на розсуд суду. Представник відповідача [PERSON] виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і профзахворювань України в м. Красноармійську в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, винести рішення на розсуд суду. Дослідивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав: Судом встановлено, що позивач [PERSON] з відповідачем по справі ДП Вугільна компанія Красноліманська з 09.08.1971 року по 24.01.2001 року перебував в трудових відносинах (а.с. 13-14). Під час виконання трудових обов'язків, він отримав професійного захворювання хронічне, діагноз хронічний обструктивний бронхіт пилової етіології. (а.с. 7-9). В зв'язку з чим він був оглянутий Донецькою обласною профпатологічною МСЕК, де йому 21.03.2001 р. було встановлено 60 % втрати професійної працездатності та 3 група інвалідності. (а.с. 10). [PERSON] епікризу позивач періодично проходить курси лікування у медичних закладах (а.с. 11). Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Законом України Про охорону праці, а саме, ч. 1 ст. 9, було визначено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження здоровя або у випадку смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Відповідно до змін, внесених до Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності від 23.02.2007 року були виключені положення щодо відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування. Проте, право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавцем розподіл обовязків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди) спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються лише у випадках, передбачених законодавством. Судом встановлено, що в звязку з отриманим професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, був здоровою працездатною людиною, втратив 60% працездатності, визнаний інвалідом 3 групи. Після одержання інвалідності і втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму, переживання з приводу погіршення відносин з оточуючими. Спостерігається критичне відношення до себе, як до неповноцінного, в трудовому відношенні, громадянина. Суд вважає, що саме діями відповідача ДП Вугільна компанія Красноліманськапозивачеві спричинені моральні страждання, пов`язані із професійним захворюванням, які є прямим наслідком шкідливих та небезпечних умов праці на підприємстві відповідача. Відповідно до ст.1 Гірничого Закону України до особливо небезпечних підземних умов відносяться саме умови в шахтах, повязані з дією важкопрогнозованих проявів гірничогеологічних і газодинамічних факторів, що створюють небезпеку для життя та здоровя їх працівників (виділення та вибухи газу та пилу, раптові викиди тощо). Вищезазначене законодавство, а також розяснення Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року із змінами від 25.05.2001 року Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкодиповязують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих звязків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Виходячи із наведених вище обставин, довідки МСЕК, суд вважає, що позивачу [PERSON] заподіяно моральну шкоду, і згідно ст. 237-1 КЗпП України, розясненням Пленуму Верховного Суду України, позивач має право на його відшкодування. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань, а саме значне погіршення стану здоровя позивача, те, що професійна працездатність в звязку з професійним захворюванням втрачена на 60 %, позивач визнаний інвалідом 3 групи. Виходячи із викладеного, суд вважає можливим стягнути з відповідача ДП Вугільна компанія Красноліманська на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 20000 грн. Щодо позовних вимог позивача до [PERSON] виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і профзахворювань України в м. Красноармійську суд вважає що вони не підлягають задоволенню, оскільки належним відповідачем по справі є ДП Вугільна компанія Красноліманська. Суд прийшов до такого висновку з таких підстав: позивачем було встановлено професійне захворювання 24.01.2000 року. Йому первинно встановлено стійка втрата працездатності 21.03.2001 року. Саме з цієї дати позивач отримав на відшкодування шкоди у звязку з професійним захворюванням. [PERSON] сформовану особову справу позивача було передано після 01.04.2001 року, тобто після набрання чинності Законом України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та профзахворювання, які спричинили втрату працездатностіта початку функціонування Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і профзахворювань України. Таким чином, на час складання акту хронічного професійного захворювання на виробництві та первинного огляду у МСЕК позивач мав право на відшкодування моральної шкоди з роботодавця, тобто з ГХК Краснолиманська, відповідно до Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням ним трудових обовязків, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 23.06.1993 року № 472. [PERSON] до ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача ДП Вугільна компанія Красноліманська на користь держави підлягають стягненню судові витрати: по сплаті судового збору в розмірі 8,50 грн., по сплаті витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 15,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial