Jurisdiction: civil
Date: 2012-01-16 00:00:00

ПАТ Мегабанкзвернулось до суду з наданим позовом, мотивуючи тим, що 17.02.2003 року між [PERSON] та ВАТ Мегабанк, яке вподальшому було перейменовано у ПАТ Мегабанкбуло укладено договір оренди приміщення №40 строком до 17.02.2013 року, відповідно до якого для розміщення Первомайського відділення ВАТ Мегабанк[PERSON] в оренду банку передано одноповерхове приміщення (окремий обєкт) загальною площею 47,2 кв.м. по вул. Одеській, 46-А в м. Первомайську. Угодою від 15.09.2006 року №1 до договору внесені зміни, згідно до яких орендодавцем за вказаним договором виступає [PERSON], також збільшено орендну плату. 03.11.2009 року [PERSON] запропоновано банку звільнити орендоване приміщення у строк до 04.12.2009 року у звязку з порушенням орендарем вимог договору оренди. 30.11.2009 року ПАТ Мегабанк, було прийнято рішення про закриття відділення Первомайське №1, розташованого в орендованому приміщенні. Відомості про виключення відділення банку Первомайське №1було внесено до електронного Єдиного державного реєстру банків 04.02.2010 року. 25.01.2010 року була проведена інвентаризація та передача цінностей каси. Фактично свою діяльність по наданню банківських послуг відділення Первомайське №1припинило 01.02.2010 року, була проведена передача основних засобів та інших цінностей за актами, здійснено демонтаж та транспортування банківського обладнання, меблів. Також було припинено дію договорів з надання послуг по газо-, електропостачанню, звязку, інкасації, охороні, спостереженню сигналізації термінового виклику наряду охорони. Тобто 03.02.2010 року ПАТ Мегабанк остаточно звільнило орендоване приміщення і з того часу його не використовує. Нерухоме майно використовує власник [PERSON], яка в той же час відмовляється підписати Акт прийому-передачі майна. Однак банк, виконуючи умови договору оренди, який фактично не було розірвано, продовжував сплачувати орендну плату, перераховуючи її на рахунок відповідача в обумовленому в договорі розмірі, до травня 2011 року включно. Позивач вважає, що оскільки з 03.02.2010 року банком приміщення не використовувалось через обставини, за які він не відповідає, а саме через перешкоди з боку [PERSON], орендна плата сплачена безпідставно, вимоги банку про повернення орендної плати [PERSON] ігнорує. Тому просить стягнути внесену за час з 03.02.2010 по 31.05.2011 року орендну плату з відповідача на користь банку в сумі 8\~000 грн., з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення в сумі 71 грн. 50 коп. та 3% річних від простроченої суми в розмірі 237 грн. 95 коп., а всього 8\~309 грн. 45 коп. Також позивач просить відшкодувати понесені ним судові витрати. [PERSON] подала зустрічний позов про стягнення заборгованості по орендній платі за вказаним вище договором оренди приміщення, мотивуючи тим, що рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 26.04.2011 року залишено в силі рішення Первомайського міськрайонного суду від 27.01.2011 року в частині розірвання укладеного між нею та ПАТ Мегабанк договору оренди приміщення. Рішенням апеляційного суду у тій же справі постановлено стягнути на її користь з банку завдані їй збитки, спричинені неповерненням орендарем приміщення у належному стані. До теперішнього часу ПАТ Мегабанкне повертає їй, як власниці, приміщення у належному стані, не відшкодовує завдані збитки, які стягнуті судом на її користь, тому вона не погоджується підписувати Акт передачі майна (приміщення). Вважає, що оскільки фактично майно їй не повернуто, Акт передачі майна не підписано, позивач повинен сплачувати їй орендну плату, однак з травня 2001 року припинив це робити, тому на підставі п. 6.5. Договору оренди просить стягнути з позивача на її користь заборгованість по орендній платі за період з травня 2011 року по грудень 2011 року, в сумі 4000 грн. та відшкодування судових витрат. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] повністю підтримала позов, просила його задовольнити. Проти зустрічного позову заперечувала і просила відмовити в його задоволенні, мотивуючи тим, що майно було повернуто відповідачці ще 03.02.2010 року; договір оренди припинив свою дію; Банком виконані всі умови договору оренди, сплачено орендну плату за час фактичного використання приміщення; від підписання Акту передачі майна відповідачка ухиляється сама, тож відсутні будь-які підстави для нарахування і сплати орендної плати Банком. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову ПАТ Мегабанкзаперечувала, просила відмовити в його задоволенні; повністю підтримала зустрічний позов, просила його задовольнити з наведених в ньому підстав. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані суду письмові докази, суд приходить до висновку про те, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 17.02.2003 року між [PERSON] та ВАТ Мегабанк, яке в подальшому було перейменовано у ПАТ Мегабанк, було укладено договір оренди приміщення №40 строком до 17.02.2013 року, відповідно до якого для розміщення Первомайського відділення ВАТ Мегабанк[PERSON] в оренду банку передано одноповерхове приміщення (окремий обєкт) загальною площею 47,2 кв.м. по вул. Одеській, 46-А в м. Первомайську. Угодою від 15.09.2006 року №1 до договору внесені зміни, згідно до яких орендодавцем за вказаним договором виступає [PERSON]; збільшено орендну плату. 03.11.2009 року [PERSON] запропоновано банку звільнити орендоване приміщення у строк до 04.12.2009 року у звязку з порушенням орендарем вимог договору оренди. 30.11.2009 року ПАТ Мегабанкприйнято рішення про закриття відділення Первомайське №1, розташованого в орендованому приміщенні. Відомості про виключення відділення банку Первомайське №1було внесено до електронного Єдиного державного реєстру банків 04.02.2010 року. Такі обставини підтверджуються наданими суду копіями відповідних документів, наданих суду. Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області № 2-50/2011 від 27.01.2011 року розірвано договір оренди №40 від 17.02.2003 року приміщення будинку за адресою: Миколаївська область, м. Первомайськ, вул. Одеська, 46а, укладений між [PERSON] та ПАТ Мегабанк; відмовлено у стягненні заборгованості по орендній платі за період з лютого по листопад 2010 року з тих підстав, що така орендна плата добровільно сплачена Банком шляхом перерахування на рахунок орендодавця. Рішенням апеляційного суду Миколаївської області № 2ц-990/11 від 26.04.2011 року вищевказане рішення місцевого суду в частині розірвання договору оренди та відмови у стягненні орендної плати залишено без змін. Крім того, таким рішенням визнано, що ПАТ Мегабанкне повернув [PERSON] орендоване приміщення у належному стані і стягнуто з Банку на користь останньої збитки у розмірі витрат на відновлювальний ремонт приміщення. Апеляційним судом також встановлено, що орендна плата [PERSON] сплачена Банком добровільно. Саме з таких підстав відмовлено в задоволенні вимоги [PERSON] про стягнення орендної плати, тобто у звязку з добровільним виконанням зобовязання стороною договору. Рішення апеляційного суду залишене без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29.08.2011 року. Згідно ст. 223 ЦПК України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Таким чином, фактично договір оренди приміщення між сторонами розірвано з моменту набрання законної сили в цій частині рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області № 2-50/2011, тобто 26.04.2011 року. Саме з цього часу відповідно до ч.2,3 ст. 653 ЦК України зобовязання сторін за договором оренди приміщення припинилися. Відповідно до ч.4 ст. 653 ЦК України сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобовязанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Як видно зі змісту мотивувальних частин зазначених вище рішень місцевого та апеляційного судів, договір оренди приміщення між сторонами розірвано з підстав невідповідності його закону, а саме ст. 773 ЦК України та ст. 150 ЖК України. Крім того, вказаними судовими рішеннями встановлено, що рішення ПАТ Мегабанкпро закриття відділення Первомайське №1не повязане з вимогою [PERSON] звільнити орендоване приміщення по вул. Одеській, 46-а в м. Первомайську. Згідно до ч.3 ст. 61 ЦК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ч.1 ст. 785 ЦК України, у разі припинення договору найму наймач зобовязаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Тобто, в даному випадку 26.04.2011 року у Банку виник обовязок повернути [PERSON] орендований раніше будинок. Відповідно до ч.2 ст. 795 ЦК України повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється. Однак, як зазначено вище, відповідно до ст. 653 ЦК України, дія договору припинилася 26.04.2011 року. Акту про передачу майна сторони не підписали. Як зазначив сам позивач у позовній заяві і це підтвердив представник позивача в судовому засіданні, в орендованому приміщенні залишилось майно Банку, а саме матеріальні цінності. Згідно відомостей, зазначених позивачем у листі до [PERSON] № 13-81/1415 від 19.07.2011 року, це: охоронно-пожежна сигналізація, інв. № 14230 вартістю 9\~487 грн. та охоронна тривожна сигналізація, інв. № 14229 вартістю 3901 грн. [PERSON] матеріальні цінності, згідно пояснень представника позивача, вмонтовані у приміщення. Тож, оскільки в будинку відповідачки, який був предметом договору оренди, знаходиться майно позивача, відповідач правомірно відмовляється підписати Акт передачі майна, направлений їй поштою, без присутності представника Банку. Вона не бажає приймати на себе відповідальність за збереження майна банку або самостійно демонтувати чуже майно, і має на це право, адже свобода договору є базовою засадою цивільного законодавства (ст..3 ЦК України). Таким чином, саме Банк не виконує обовязку щодо повернення [PERSON] орендованого майна у належному стані, тому відповідно до ч.2 ст. 785 ЦК України орендодавець в даному випадку має право вимагати від орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення. При цьому стан приміщення суд не бере до уваги, оскільки питання про відшкодування збитків за неповернення майна в належному стані вирішено вказаними вище судовими рішеннями. Однак, така вимога [PERSON] не заявлена, а відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Вимога [PERSON] про стягнення орендної плати не підлягає задоволенню, оскільки за період дії договору оренди, до 26.04.2011 року, Банком сплачено орендну плату, а після припинення дії договору орендодавець має право не на отримання орендної плати, а на сплату орендарем неустойки в розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення, проте така вимога [PERSON] не заявлена. З наведених вище підстав, оскільки договір оренди діяв до 26.04.2011 року і майно фактично до теперішнього часу орендодавцю не повернуто, Банком законно, на виконання умов договору оренди сплачувалась орендна плата до квітня 2011 року включно, тому первісний позов підлягає задоволенню лише в частині повернення орендної плати за травень 2011 року, яка була сплачена після розірвання договору, тобто безпідставно. Тож, відповідно до ст. 1212 ЦК України з відповідачки на користь Банку слід стягнути 500 грн. Суд вважає, що ст. 625 ЦК України щодо стягнення суми з врахуванням індексу інфляції та 3% річних не підлягає застосуванню в даному випадку. Оскільки в задоволенні зустрічного позову відмовлено, на підставі ст. 88 ЦПК України судові витрати, понесені відповідачем, відшкодуванню не підлягають. Судові витрати, понесені позивачем, підлягають відшкодуванню пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме на відшкодування витрат на сплату судового збору слід стягнути 51 грн. та на відшкодування витрат зі сплати ІТЗ 120 грн., а всього171 грн.

Outcome: partial