Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом в якому вказував на те, що йому та колишній дружині [PERSON] на праві власності в рівних частинах належить квартира [ADDRESS]. Шлюб між сторонами розірвано у 2007 році, від шлюбу є неповнолітня дочка [PERSON], [INFO], яка проживає із відповідачкою. На теперішній час відповідачка із дочкою проживає у спірній квартирі, вселила свого співмешканця, що створює позивачу перешкоди у користуванні та володінні квартирою, оскільки він не може там проживати із членами своєї сім'ї, при спробі позивача вселитися до квартири зі своєю співмешканкою відповідач вчинила скандал. Він неодноразово письмово і усно пропонував відповідачу здійснити продаж або міну квартири, на що вона не погоджується, від його пропозицій щодо виплати будь-ким із них вартості частки квартири також відмовляється. Позивач іншого житла не має, вимушений проживати у своїх батьків, тоді як відповідачка із дочкою мають у власності частку житла у іншій квартирі, тобто житлом забезпечені. Оскільки відповідач відмовляється від обміну, продажу квартири, та сплати позивачу грошової компенсації за його частку, а тому просив припинити право власності відповідачки на частку у спільному майні та визнати право власності за ним, а відповідачці виплатити грошову компенсацію за її частину. Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 25 серпня 2011 року відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], третя особа: виконавчий комітет Вільно гірської міської ради Дніпропетровської області про припинення права власності на частку в спільному майні та визнання права власності. Зобов'язано Територіальне управління Державної судової адміністрації в Дніпропетровській області повернути [PERSON] грошові кошти з депозитного рахунку в сумі 34\~220 гривень. Стягнуто із [PERSON] судові витрати. В апеляційній скарзі [PERSON] ставить питання про скасування рішення суду посилаючись на те, що воно прийняте із порушенням норм матеріального права та без врахування обставин у справі. Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати із наступних підстав. Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що сторонам на праві власності в рівних частинах належить квартира [ADDRESS]. Шлюб між сторонами розірвано у 2007 році, від шлюбу є неповнолітня дочка [PERSON], [INFO]. Актом від 29.10.2008 року, складеним депутатом Вільногірської міської ради за участю сусідів, яким констатується непроживання позивача [PERSON] у спірній квартирі із серпня 2007 року, через те, що [PERSON] у відсутність позивача змінила замок на вхідних дверях і проживає у квартирі зі своїм співмешканцем. Суд дослідив докази - листи [PERSON] до відповідача за період часу із 01.09.2009 року до 10.11.2009 року із пропозиціями щодо вирішення спору про розподіл квартири, відповідь [PERSON] з пропозицією свого варіанту вирішення спору, розписку про отримання позивачем від [PERSON] ключа від спірної квартири. Також врахував сімейний стан сторін. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи, яку було проведено за клопотанням позивача, середньоринкова вартість спірної квартири станом на травень 2011 року складає 68\~440 гривень. Суд прийшов висновку, що позивачем помилково трактуються норми ст.365 ЦК України, на підставі якої ним заявлено позовні вимоги. Під час судового розгляду справи відповідач висловила свою незгоду па припинення її права власності на ? частку спірної квартири і отримання грошової компенсації вартості цієї частки. За змістом статті 365 ЦК України припинення права особи на частку в спільному майні можливе лише за наявності всіх чотирьох зазначених у ній обставин. У позовній заяві в остаточній редакції позивач не навів у повному обсязі п.1 ч.1 цієї статті, де зазначається, що право особи на частку у спільному майні може бути припинено, якщо частка є незначною. Тому на думку суду, є беззаперечним, що ? частина квартири, вартість якої згідно експертної оцінки становить 34\~220 грн. не може вважатися незначною. Оскільки можливість виділення частки в натурі на вирішення експертного дослідження позивачем не ставилось, тому відсутні підстави вважати спірну квартиру неподільною. Ствердження позивача про те, що припинення права власності відповідача на її частку у спірній квартирі не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача та їх спільної дочки суд вважав недоведеним. За наявності лише однієї умови для припинення права на частку у спільному майні у відповідності до ст.365 ЦК України, а саме те, що спільне володіння і користування майном є неможливим, відсутні підстави для задоволення позову. Тому суд вважав, що грошова сума 34\~220 грн., яка була зарахована позивачем на депозитний рахунок суду в якості компенсації за частку квартири згідно відповідних платіжних квитанцій підлягає поверненню позивачу. Але із врахуванням наданих доказів, висновки суду щодо неможливості припинення права на частку у спільному майні не відповідають обставинам у справі. Із матеріалів справи вбачається, що квартира [ADDRESS] є двокімнатною. Обидві житлові кімнати є суміжними, у звязку із чим, визначення порядку користування цими кімнатами між двома сімями та їх поділ є неможливим. Частка кожного із співвласників нікому із них не може бути виділена в натурі. У позивача відсутнє інше житло крім спірної квартири, а у відповідачки та у неповнолітньої [PERSON] є частина квартири [ADDRESS], де вони зареєстровані. Позивач вніс на депозитний рахунок суду вартість ? частини квартири, а тому суд вважає за можливе застосувати положення ст.365 ЦК України та припинити право відповідачки на частину спірної квартири і стягнути із позивача на її користь вартість цієї частки.

Outcome: approved