Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-07 00:00:00

04 лютого 2011 року ПАТ «ХОУМ [PERSON]» звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та розірвання кредитного договору. Ухвалою від 07 вересня 2011 року у зв’язку із заміною кредитора у зобов’язанні первісного позивача у справі було замінено його правонаступником –публічним акціонерним товариством ««Платинум Банк». На підставі ст. 31, 44 ЦПК України представником позивача було змінено предмет позову й збільшено розмір позовних вимог, та 15 липня 2011 року судом було прийнято до розгляду нову позовну заяву публічного акціонерного товариства «Платинум Банк»до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки в редакції від 11 листопада 2011 року. Представник позивача у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що між первісним кредитором ПАТ «ХОУМ [PERSON]»та відповідачем було укладено кредитний договір №73.980.08.10 від 25 квітня 2008 року, відповідно до умов якого первісний кредитор надає відповідачу кредит у сумі 350000,00 грн. зі сплатою 15,5 відсотків річних строком з 25 квітня 2008 року по 24 квітня 2018 року. Однак, свої зобов’язання за кредитним договором відповідач належним чином не виконує, у зв’язку з чим виникла заборгованість станом на 10 листопада 2011 року в розмірі 681646,26 грн., яку відповідач добровільно не погашає, тому позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка належить [PERSON] на підставі договору дарування квартири, у рахунок погашення заборгованості за вищевказаним кредитним договором №73.980.08.10 від 25 квітня 2008 року в розмірі 681646,26 грн., а також у рахунок повернення судових витрат, що понесені позивачем при подачі позовної заяви, стягнути з відповідача витрати зі сплати судового збору в сумі 2823,00 грн. та витрат на інформаційно-технічне розгляду справи у розмірі 120,00 грн. Представник позивача у судове засідання не з’явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій зазначив, що заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі та проти заочного розгляду даної справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з’явилась, про дату, час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, про причину неявки суду не повідомила, заяви про її відкладення не надала. Враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає за можливе розглянути дану цивільну справу у заочному порядку відповідно до вимог Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України. Дослідивши та вивчивши матеріали даної цивільної справи, суд доходить наступного висновку з таких підстав. Судом встановлено, що між первісним кредитором –закритим акціонерним товариством «ХОУМ [PERSON]», в подальшому найменування якого було змінено на публічне акціонерне товариство «ХОУМ [PERSON]», та [PERSON] було укладено кредитний договір №73.980.08.10 від 25 квітня 2008 року, за умовами якого позивач зобов’язався надати відповідачу в кредит грошові кошти у сумі 350000,00 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 15,5 % на рік строком з 25 квітня 2008 року по 24 квітня 2018 року, у свою чергу, остання зобов’язалася використовувати кредитні кошти на вказані в цьому договорі цілі і забезпечити повернення одержаного кредиту та сплату нарахованих відсотків, та комісії у встановлені цим договором строки; починаючи з місяця, наступного за датою видачі кредиту, щомісячно в період з 01 по 16 число вносити грошові кошти, зокрема, у сумі 2916,67 грн. –для погашення заборгованості за кредитом, у сумі 350,00 грн. - для погашення заборгованості по нарахованій комісії в поточному місяці, в сумі достатній для погашення заборгованості по нарахованих відсотках за користування кредитом в попередньому календарному місяці, що підтверджується копією зазначеного договору, наявної в матеріалах справи. Також судом встановлено, що 25 квітня 2008 року між банком (первісним кредитором) та відповідачем було укладено іпотечний договір №73.980.08.10.1, за умовами якого відповідач в якості забезпечення своїх зобов’язань за кредитним договором №73.980.08.10 від 25 квітня 2008 року передав в іпотеку квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка належить останній на підставі договору дарування квартири, посвідченого 21 серпня 2002 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 2499, що підтверджується копією відповідного договору. Встановлено, що 28 березня 2011 року між ПАТ «ХОУМ [PERSON]» та ПАТ «Платинум Банк»було укладено договір про відступлення права вимоги № 20110328-Г, відповідно до п. 1.1 якого первісний кредитор - ПАТ «ХОУМ [PERSON]»відступив новому кредитору – ПАТ «Платинум Банк»всі свої права вимоги за кредитними договорами згідно переліку, наведеного у Додатку № 1 до договору, зокрема, право вимоги за кредитним договором №73.980.08.10 від 25 квітня 2008 року, дані обставини підтверджуються відповідним договором, копія якого міститься в матеріалах справи. Також у судовому засіданні було з’ясовано, що 28 березня 2011 року між ПАТ «ХОУМ [PERSON]»та ПАТ «Платинум Банк»було укладено договір відступлення права вимоги за іпотечним договором № 20110328/1-Г, згідно п. 1.1 якого первісний кредитор відступив новому кредитору всі свої права вимоги за іпотечними договорами відповідно переліку, наведеного у Додатку № 1, у тому числі право вимоги за іпотечним договором №73.980.08.10.1 від 25 квітня 2008 року, що підтверджується копією вказаного договору, наявного в матеріалах справи. У судовому засіданні було встановлено, що заборгованість відповідача за кредитним договором №73.980.08.10 від 25 квітня 2008 року станом на 10 листопада 2011 року становила 681646,26 грн., про що свідчить наданий позивачем розрахунок заборгованості, який міститься в матеріалах справи. Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Цивільного кодексу України, Закону України «Про іпотеку»та умовами укладених між сторонами договорів. Частиною 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних справ та обов’язків. Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦКУ зобов’язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Частиною 1 ст. 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов’язаний виконати свій обов’язок, а кредитор –прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов’язання. Згідно зі ст. 629 ЦКУ, договір є обов’язковим для виконання сторонами. Цивільне законодавство базується на принципі обов’язкового виконання сторонами зобов’язань за договором. У відповідності до положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов’язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов’язується повернути кредит та сплатити проценти. Крім того, у відповідності до ст. 599 ЦК України зобов’язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Обов’язок позичальника є повернення позики, позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалися. За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання). Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов’язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов’язання внаслідок односторонньої відмови від зобов’язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов’язання. Частиною 1 ст. 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов’язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Частина 2 ст. 589 ЦК України передбачає, що за рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов’язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв’язку із пред’явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Водночас у відповідності до положень ч. 2 ст. 591 ЦК України та на підставі абзацу 7 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку», п. 6 ч. 2 ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»суд у своєму рішенні може визначити початкову ціну предмета застави, якщо звернення стягнення здійснюється за рішенням суду. Згідно з ч. 4 ст. 590 ЦК України у разі часткового виконання боржником зобов’язання, забезпеченого заставою, право звернення на предмет застави зберігається в первісному обсязі. При цьому згідно п. 5.6 кредитного договору №73.980.08.10 від 25 квітня 2008 року банк має право звернути стягнення на предмет забезпечення виконання зобов’язань за кредитом та/або інше майно позичальника у разі неповернення позичальником кредиту, у розмірах, в порядку та у строки, визначені цим договором, а також несплати процентів, комісії, неустойки згідно з умовами кредитного договору. Окрім того, у відповідності до п. 3.1.4. іпотечного договору №73.980.08.10.1 від 25 квітня 2008 року у випадку невиконання відповідачем зобов’язань за іпотечним договором та/або за основним (кредитним) договором, банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки, реалізувати, його відповідно до п. 5.4.4-5.4.4 іпотечного договору, та за рахунок вирученої від продажу предмета іпотеки суми грошових коштів переважно перед іншими кредиторами задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, комісії, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушення зобов’язання, необхідних витрат на утримання предмета іпотеки, а також витрат, пов’язаних з його реалізацією. Частиною 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку»передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов’язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов’язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. У силу ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку»звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Оцінюючі всі докази, досліджені судом у судовому засіданні під час розгляду справи в їх сукупності, та враховуючи, що у забезпечення виконання зобов’язань за кредитним договором між сторонами було укладено договір іпотеки, відповідно до п. 3.1.4. та у порядку, визначеному розділом 5 якого, позивач у разі невиконання відповідачем зобов’язань за кредитною угодою має право відповідно до діючого законодавства звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], а також, приймаючи до уваги, що у судовому засіданні знайшов підтвердження факт невиконання відповідачем зобов’язань за кредитним договором, суд вбачає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, тому вважає за можливе звернути стягнення на предмет іпотеки у рахунок повернення заборгованості за кредитним договором №73.980.08.10 від 25 квітня 2008 року в розмірі 681646,26 грн. шляхом реалізації предмета іпотеки з публічних торгів за ціною 681646,26 грн. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, у відповідності до положень ст. 88 ЦПК України та враховуючи результат вирішення справи, суд вважає необхідним судові витрати покласти на відповідача, тим самим стягнувши з останнього 2823,00 грн. –у рахунок повернення суми судового збору та 120,00 грн. –у рахунок повернення суми витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved