Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-13 00:00:00

Заявниця звернулася до суду із даною заявою, в її обґрунтування посилаючись на те, що її бабуся [PERSON] склала 09.12.1999 року заповіт, за яким заповідала належне їй майно квартиру [ADDRESS] [PERSON]; даний заповіт було посвідчено державним нотаріусом. [PERSON] померла 27.11.2010 р.,та після смерті бабусі [PERSON] звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, утім, нотаріусом в усній формі було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом через те, що в заповіті є розбіжності у написанні імені заповідача: замість імені Анісіяв заповіті зазначено Аніся, через що було рекомендовано звернутися до суду та що й стало приводом для звернення до суду із даним позовом. У судове засідання заявник не зявилася, водночас надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, просила суд її задовольнити; заінтересована особа у судове засідання не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, через що суд розглядав справу за наявними у матеріалах справи доказами, дослідивши які для суду вбачаються підстави для ухвалення про задоволення заяви, виходячи з наступного. На виконання п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Отже, як було встановлено судом, за життя [PERSON], яка померла 27 листопада 2010 року, склала 09.12.1999 року заповіт, за яким [PERSON], яка доводиться бабусею заявнику у цій справі, заповідала [PERSON] належне [PERSON] майно - квартиру [ADDRESS]; даний заповіт було нотаріально посвідчено, та після смерті [PERSON] її онука ([PERSON]М.) звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, утім, нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом через неоднакове написання імені заповідача: замість імені Анісіяв заповіті зазначено Аніся, через що унеможливлено отримання [PERSON] відповідного свідоцтва та реалізація, таким чином, нею прав, як спадкоємця. Відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] померла 27 листопада 2010 року, про що Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Книзі реєстрації смертей було зароблено відповідний запис та видано свідоцтво; відповідно до свідоцтва про право власності на житло, яке видано згідно з розпорядженням від 30.07.1993 р. Ключник Анисии Филипповне (прізвище у свідоцтві зазначено російською мовою) дійсно належить на праві власності квартира [ADDRESS]. За ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Таким чином, виходячи зі змісту ст. 4 ЦПК України та встановлених судом за розгляду даної судової справи фактів, для суду вбачаються підстави для ухвалення рішення про встановлення саме факту складення [PERSON], яка померла 27 листопада 2010 року, 09 грудня 1999 року заповіту, який був посвідчений державним нотаріусом четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON], та зареєстрований в реєстрі за №4-1558, на імя [PERSON], та права заявника підлягають захисту в даний спосіб. На виконання ч. 7 ст. 235 ЦПК України судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: approved