Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-10 00:00:00

В вересні 2011 року позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, просив стягнути з відповідача моральну шкоду посилаючись на те, що працював в період з 24.07.1996 року по 30.07.2001 року на шахті Нова, де 22.03.2001 року при виконанні трудових обовязків отримав виробничу травму: забиття, здавлення грудної клітини. Струс головного мозку. Висновком МСЕК від 05.08.2003 року йому було встановлено 30 % стійкої втрати працездатності у звязку з трудовим каліцтвом, безстроково. У звязку з трудовим каліцтвом позивач відчуває моральні страждання, фізичний біль, який призвів до порушення нормальних життєвих звязків. Це полягає у постійному дискомфорті, повязаному із фізичним нездужанням, загальної слабкості та частої втомленості й роздратованості. Трудове каліцтво позбавило позивача можливості своїх звичек та бажань. Все це потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Представник позивача у судовому засіданні заявлені вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, позов не визнав, оскільки вважає, що позивач у судовому засіданні не обґрунтував та не довів наявність спричинення моральної шкоди. Також зазначив, що на момент отримання [PERSON] виробничої травми, Закон України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатностівід 23.09.1999 року № 1105-14, який набрав чинності з 01.04.2001 року, ще не набрав чинності та жодних виплат від роботодавця на рахунок відділення Фонду в м.Дзержинську не перераховувалось, потерпілий на виробництві [PERSON] не мав статус застрахованої особи, а тому не має підстав для стягнення моральної шкоди з відділення Фонду в м.Дзержинську. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності судом встановлено наступне. Так, в період з 24.07.1996 року по 30.07.2001 року позивач працював на вугільному підприємстві міста Дзержинська шахта Нова(а.с. 6-9). 22.03.2001 року при виконанні трудових обовязків отримав виробничу травму: забиття, здавлення грудної клітини. Струс головного мозку, що підтверджено актом №28 про нещасний випадок (а.с.2-5). Висновком МСЕК від 30.07.2001 року позивачу вперше було встановлено 30 % втрати професійної працездатності. В подальшому висновком МСЕК від 24.07.2002 року позивачу було підтверджено 30% втрати професійної працездатності. Висновком МСЕК від 05.08.2003 року (а.с.6,7) йому була підтверджена третя група інвалідності, безстроково встановлено 30% втрати професійної працездатності у звязку з трудовим каліцтвом. Факт встановлення трудового каліцтва підтверджується актом розслідування хронічного професійного захворювання, виписками із історії хвороби, довідками МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках (а.с. 2-7,13-15). Суд вважає, що сукупність проаналізованих та досліджених в судовому засіданні доказів дає можливість зробити висновок про те, що позивачу внаслідок ушкодження здоровя заподіяна моральна шкода, яка полягає у моральних переживаннях, що призвело до змін звичайного образу життя та потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.95 року зазначено, що оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі зясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Як встановлено судом право вимагати відшкодування моральної шкоди настало у позивача з моменту встановлення йому стійкої втрати працездатності від отриманого трудового каліцтва, а саме з 05.08.2003 року, тобто під час дії зазначеного закону. Отже, положення ст.ст. 21, 28, 34 Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності в редакції, яка діяла до 1 січня 2006 року, передбачали обовязок Фонду провести потерпілому страхову виплату за моральну шкоду за наявності факту заподіяння йому такої шкоди. Крім того, рішенням Конституційного Суду України від 27.01.2004 року № 1-9/2004 в п. 4.1. надані розяснення положень ст. 34 Закону, що також передбачають обовязок відповідача відшкодовувати працівникові моральну шкоду, заподіяну умовами виробництва, яка відшкодовується незалежно від втрати працівником працездатності і полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, які він зазнає у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя. За змістом ст. ст. 21, 28, 30, 34, 35 Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати за моральну шкоду, виникає в особи з дня встановленння їй такої стійкої втрати працездатності висновком МСЕК. Відповідно до п.3 ст.34 Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатностісума страхової виплати за моральну шкоду визначається в судовому порядку і при цьому не може перевищувати двохсот розмірів мінімальної заробітної плати , встановленої на день виплати, незалежно від будь-яких інших страхових виплат. Сукупність проаналізованих та досліджених в судовому засіданні доказів дає можливість суду зробити висновок про те, що ушкодження здоровя на виробництві спричинило позивачу моральну шкоду, яка полягає в фізичному болю та у моральних переживаннях, що призвело до змін звичайного образу життя та потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Внаслідок порушення відповідачем права позивача на безпечні умови праці останній отримав трудове каліцтво. Позивач постійно знаходиться на лікуванні, йому встановлена стійка втрата працездатності 30 % безстроково, він відчуває інші неприємні відчуття від незадовільного стану здоровя. Перелічені негативні явища дійсно не можуть не турбувати потерпілого, не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію. Отже, факт моральних страждань є очевидним і не потребує доказування іншими засобами доказування. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує порушення нормальних життєвих звязків позивача, неможливість ведення попереднього способу життя. Разом з тим, вимогу позивача про відшкодування моральної шкоди в розмірі 25 000 гр. суд визнає збільшеною. З врахуванням ступеня та глибини моральних страждань позивача,

Outcome: partial