Jurisdiction: civil
Date: 2012-01-19 00:00:00

02 грудня 2011 року [PERSON] звернулась з позовом до суду, відповідно до заявлених позовних вимог просила стягнути з [PERSON] аліменти на свою користь на утримання малолітньої дитини сина [PERSON], [INFO], у розмірі Ѕ заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 02 грудня 2008 року і до повноліття дитини, мотивуючи тим, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, від виконання своїх батьківських обовязків ухиляється. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, звернулась до суду із заявою про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, про ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судових повісток на адресу вказаній в позовній заяви, про причини неявки суд не повідомив. На підставі ч.1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. За нормою частини першої ст.160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За умов ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Як вбачається з матріалів справи, відповідно до свідоцтва про народження дитини - [PERSON], 20 лютого 2007 року народженняя, матірю дитини записана [PERSON]. На підставі рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2011 року визнано батьком дитини [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], укарїнуця, громадянина України, який проживає за адерсою: [ADDRESS]. Судом встанвлено, що на даний час дитина проживає разом з матірю за місцем її проживання, знаходиться на повному її утриманні, відповідач не надає допомоги на забезпечення належного рівня життя та розвитку дитини, при цьому суд бере до уваги, що відповідач є особою працездатного віку, відомостей про наявність інших утриманців та соціальних зобовязань перед третіми особами відповідач суду не надав, процесуальним правом надати докази, які мали підтвердити виконання відповідачем батьківського обовязку щодо утримання дитини, не скористався. Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що за обставин, що склалися, позов [PERSON], який поданий в інтересах малолітньої дитини, підлягає задоволенню частково, суд, діючи в межах заявлених позовних вимог, присуджує відповідачу до сплати аліменти на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з дня предявлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, при визначенні розміру аліментів суд враховує відсутність належних доказів, які мали підтвердити матеріальний стан відповідача, та відповідність отриманих ним доходів та розміру аліментів, визначених позивачем, що має узгоджуватись з положеннями ст.70 Закону України Про виконавче провадження. Відповідно до ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання алісентів з відповдача, але не міг їх одержати у звзяку з ухиленням останього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Під час розгляду судової справи позивачем не надано доказів, які мали підтвердити той факт, що позивач вживала заходів щодо одержавння аліментів з відпоіідача, при цьому, обгрнутовуючи заявлені позовні вимоги в цій частині позивач вважає, що право на отрианні аліментів на утрмиання неповноліьноьго сина у позивача виникло з моенту звернення до суду з позовом про визнання відповідача батьком дитини, що підвтерджєуться ухвалою Дніпроського районного суду міста Києва від 05 лютого 2008 року про відкриття провадження по споаві за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнаня бактьківвства, у взяку з чим просить стягнутути аліметни на туримання дитини з 02 грудня 2008 року. Однак суд не вбачає підстав для стянгненя алімнетів на утрмиання непонлітньої дитини з дати, визначеної позивачем, оскільки вирішення питання про визнання батьківства є окремим предметом доказування, а встанвлоення даного факту, дає можливість позивачу реалізувати своє право звернутись з позовом до суду про стягнення з відповідача, як батька дитини, аліментів на утримання неповнолітньої дитини, що є прелметом даного спору. В порядку п.1 ч.1 ст.367 Цивільного процесуального кодексу України суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, з урахванням положень ст. 4 Закону України «Про судовий збір», суд присуджує стягнути з [PERSON] користь держави судовий збір в сумі 94 грн. 10 коп., оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Враховуючи наведене та

Outcome: partial