Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-19 00:00:00

30.01.2012 року позивачка звернулася з позовом про стягнення з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей доньок [PERSON] та [PERSON] в розмірі 50 % від його доходів (заробітку) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на кожну дитину починаючи з дня подачі позовної заяви і до повноліття доньки [PERSON], а затим по 30 % від його заробітку до повноліття доньки [PERSON]. Свої вимоги мотивує тим, що вона перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 14.01.2006 року, від якого в них народилося двоє неповнолітніх дітей доньки [PERSON], 5.10.2006 р. нар., та [PERSON], 5.08.2008 р. нар., батьком яких в свідоцтвах про народження значиться відповідач. Зазначає, що на протязі останніх декількох місяців вона з відповідачем практично припинили подружні відносини, стали проживати окремо один від одного, вона проживає зі своїми батьками, а він зі своїми. З часу припинення подружніх відносин, відповідач самоусунувся від утримання сімї та дітей. Вона ніде не працює і тому їй одній тяжко утримувати дітей. Відповідач є фізично здоровим, працездатним, офіційно працює водієм автонавантажувача філіалу торгової мережі «Новий світ»в м. Новоград-Волинський, регулярно отримує велику заробітну плату, а тому має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітніх дітей в частині від своїх доходів. Зазначає, що неповнолітні діти перебувають на її утриманні. Оскільки відповідач в добровільному порядку не надає допомоги на їх утримання, вона вимушена звернутись до суду з цим позовом про стягнення аліментів з відповідача в судовому порядку. В судовому засіданні позивачка підтримала позов з підстав та в обсязі, зазначених у позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні визнав позов частково, не згоден сплачувати аліменти в тому розмірі, який просить позивачка. Свого батьківства по відношенню до дітей не оспорює. При вирішенні справи покладається на розсуд суду. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та давши їм належну оцінку, суд приходить до наступного висновку. З копії свідоцтва про шлюб (а.с. 3) вбачається, що 14.01.2006 року між сторонами міським відділом РАЦС Новоград-Волинського міськрайонного управління юстиції Житомирської області, зареєстрований шлюб, про що зроблено актовий запис № 05. Від цього шлюбу у них народилися неповнолітні діти доньки [PERSON], 05.10.2006 р. нар., та [PERSON]. 05.08.2008 р. нар., батьком яких записаний відповідач [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 4, 5). Згідно ст. 51 ч. 2 Конституції України та ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття. Судом встановлено, що відповідач на протязі декількох останніх місяців перестав надавати матеріальну допомогу на утримання дітей в добровільному порядку, які знаходяться на повному утриманні позивачки, що підтверджується довідкою обєднання співвласників багатоквартирного будинку «ЖБК 1» (а.с. 8) та поясненнями сторін. З пояснень сторін вбачається, що вони припинили подружні відносини та проживають окремо. Відповідач є здоровим, працездатним, офіційно працює на посаді автонавантажувача в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Шунгіт»з 01.11.2011 року та щомісячно отримує там заробітню платню в розмірі 1 800 грн., що підтверджується довідкою про доходи (а.с. 21), а тому має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання своїх неповнолітніх дітей. Позивачка ніде не працює. Ст. 183 ч. 2 Сімейного Кодексу України передбачає, що якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. При вирішенні питання встановлення розміру частки аліментів, яка підлягає стягненню з відповідача, суд враховує, що діти повністю знаходяться на утриманні позивачки, яка ніде не працює; те, що відповідач може надавати матеріальну допомогу, оскільки офіційно працює, регулярно отримує заробітну плату; те, що стягнення аліментів на користь інших осіб з відповідача не проводиться, а також той факт, що відповідач частково визнав заявлений до нього позов і покладається при розгляді справи на розсуд суду. Оцінюючи ці обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову, а саме встановлення розміру частки заробітку відповідача, яка підлягатиме для задоволення аліментних зобовязань, в розмірі 1/3 частини його доходів (заробітку). Середній заробіток відповідача, який йому нараховується щомісячно 1800 грн., є недостатнім для одночасного задоволення позовних вимог позивачки та повсякденних потреб відповідача, а враховуючи, що інших джерел отримання доходів у відповідача немає, суд вважає, що часткове задоволення позову в розмірі 1/3 частини заробітку відповідача є найбільш справедливим та обєктивним вирішенням спірних правовідносин, що виникли. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в доход держави в розмірі 214 грн. 60 коп.

Outcome: partial