Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], в якому просила стягнути з відповідача 187329,74 грн. з яких: 126250,00 грн. кошти набуті безпідставно, 61079,74 грн. проценти за користування чужими грошовими коштами. [PERSON] також звернулася до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, в якому просила стягнути із [PERSON] 150000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Представник [PERSON] в судовому засіданні первісний позов підтримав, просив позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що грошові кошти Відповідачем набуті без достатньої правової підстави в розумінні ст. 1212 ЦК України, а тому остання зобовязана повернути ці кошти Позивачу з урахуванням процентів за користування ними, а також просив в задоволенні зустрічного позову відмовити. Відповідач та її представник первісний позов не визнали, посилаючись на те, що грошові кошти в розмірі 126250,00 грн. Відповідач отримала від Позивача в якості завдатку за попереднім договором купівлі-продажу земельної ділянки укладеного 1 лютого 2006 року та посвідченого нотаріально. За таких обставин Відповідач та її представник просять у задоволенні первісних позовних вимог відмовити, а зустрічний позов про відшкодування моральної шкоди задовольнити. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що 02 жовтня 2004 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір міни земельної ділянки (а.с. 51), за яким від Відповідача до Позивача переходило право власності на земельну ділянку площею 3,13 га (пай № 614), яка розташована на території Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області. Згідно акту приймання-передачі від 02 жовтня 2004 року [PERSON] на виконання згаданого договору передала [PERSON] земельну ділянку площею 3,13 га (а.с. 52), про що сторони в судовому засіданні зазначені обставини підтвердили. У подальшому договір міни відповідно до Рішення постійно діючого третейського суду Південно-східний Міжрегіональнийвід 04 вересня 2006 року (справа № 0405/06-13) було визнано дійсним та визнано право власності на спірну земельну ділянку за [PERSON], а ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2008 року вказане рішення третейського суду було скасовано. Судом також встановлено, що 18 серпня 2005 року [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти в розмірі 126250,00 грн. як плату за продаж земельної ділянки площею 3,13 га (пай № 614), яка розташована на території Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області (а.с. 6), про що в судовому засіданні зазначили як відповідачка так і її представник. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, 01 лютого 2006 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено та нотаріально посвідчено попередній договір (а.с. 50) та згідно п.3 цього договору сторони зобовязуються укласти договір купівлі-продажу на протязі тридцяти днів з дня прийняття уповноваженим органом рішення щодо зміни цільового призначення земельної ділянки або відміни заборони на відчуження земель сільськогосподарського призначення, а відповідно до п. 1.2 договору Відповідач продасть, а Позивач купить за 176750,00 грн. земельну ділянку площею 3,13 га, яка розташована на території Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області. Відповідно до ч. 1 ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання. Таким чином, суд вважає встановленим, що у даному випадку мають місце зобовязальні правовідносини між Позивачем та Відповідачем, які випливають з попереднього договору купівлі-продажу, а сплачена Позивачем на користь Відповідача сума грошових коштів у розмірі 126250,00 грн. є не грошовими коштами набутими без достатньої правової підстави, а завдатком за вищевказаним попереднім договором. Згідно зі ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідносини, згідно яких одна сторона зобовязується виконати на користь іншої сторони певну дію. Зобовязання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, у тому числі з договорів та інших фактів. Ст. 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином у відповідності з умовами договору та вимогами закону, а за відсутності таких умов та вимог - у відповідності зі звичаями ділового обороту або інших вимог, які звичайно предявляються. На підставі викладеного суд вважає позов [PERSON] необгрунтованим. Також суд не знаходить підстав для задоволення зустрічного позову, виходячи з наступного. [PERSON] зустрічні позовні вимоги про стягнення моральної шкоди заявлені у звязку з тим, що [PERSON] незаконним чином заволоділа земельною ділянкою, а тому вона змушена була тривалий час відстоювати своє право у суді та весь цей час вона знаходилася у стресовому стані та морально страждала через такі дії відповідача. За загальними положеннями про відшкодування шкоди, а саме за нормами ст.1166, 1167 ЦК України шкода підлягає відшкодуванню за умови, що дії чи бездіяльність відповідачів були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина цих відповідачів, про що також вказано і в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкодивід 27.03.1992 р. № 6 (із змінами і доповненнями). Крім того в пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкодивід 31 березня 1995 року № 4 (із змінами і доповненнями) зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Проте, [PERSON] нічого з вищезазначеного у позовній заяві не вказано та у судовому засіданні не доведено. Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін, яка, зокрема, проявляється в тому, що, як зазначається в ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України також передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Суд вважає, що у даному випадку відсутні винні дії Позивача, які завдали Відповідачу моральну шкоду. Та обставина, що [PERSON] зверталася до суду, який своїм рішенням скасував рішення третейського суду та визнав недійсними договори купівлі-продажу земельної ділянки, визнавши за нею право власності, у даному випадку не дає підстав вважати, що дії [PERSON] є винними, оскільки кожен має право вільно виявляти свою згоду чи незгоду з будь-якими вимогами до нього, і подальше задоволення судом таких вимог не є підставою для стягнення моральної шкоди саме у звязку з розглядом справи у суді. Таким чином, суд не знаходить підстав і для задоволення зустрічних позовних вимог. На підставі вищезазначеного, та

Outcome: dismissed