Jurisdiction: civil
Date: 2012-01-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що від шлюбу із відповідачем має сина [PERSON], [INFO], який проживає разом із нею та перебуває на її утриманні. Як зазначається позивачем при зверненні до суду на протязі двох років вона має нерегулярний дохід, якого не вистачає на утримання дитини. Посилаючись у позові на те, що відповідач отримує регулярний дохід, який повністю витрачає на власні потреби, не надає матеріальної допомоги на утримання сина, у позові й заявлено вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів в розмірі 700,00 грн. щомісяця на утримання неповнолітнього сина до досягненню ним повноліття. У судовому засіданні позивач підтримала вимоги позову повністю, надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просила суд повністю задовольнити поданий позов. Разом з тим, відповідно до пояснень позивача вона за 10 років подружнього життя жодного разу не бачила заробітної плати чоловіка та вимушена кожного разу просити грошові кошти у чоловіка, не зважаючи на те, що подружжя мешкає разом, до 1 вересня вона самостійно забрала дитину до школи, та дитина постійно знаходиться із нею, навіть до вечора на роботі позивача. Відповідач за судового розгляду остаточно позов визнав повністю. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд, врахувавши заяви сторін та дослідивши докази, дійшов до висновку про наявність підстав для ухвалення про задоволення позову повністю, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 р. та яка набула чинності для України 27.09.1991 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та за ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Як встановлено судом за судового розгляду [PERSON] народився 03.10.2004 р., про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Амур-Нижньодніпровського районного управління юстиції м. Дніпропетровська у книзі записів актів громадянського стану про народження був зроблений відповідний актовий запис та видано свідоцтво, відповідно до якого батьками неповнолітнього є [PERSON] та [PERSON]. Оскільки обовязок по утриманню дитини є безумовним, виникає в результаті народження дитини з моменту її народження та покладається законом рівною мірою на обох батьків, не пов'язаний із матеріальним становищем особи, до якої заявлено матеріально-правову вимогу про стягнення аліментів, та відповідач визнав позов повністю, вбачаються усі підстави для присудження до стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Разом з тим, при вирішенні питання щодо присудження до сплати аліментів, про яке позивачем було заявлено відповідне прохання, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, яка є малолітньою, мешкає разом із матірю (позивачем), потребує піклування та утримання, а також те, що відповідач позов визнав повністю. Щодо розміру аліментів, то для суду відсутні підстави для ухвалення про присудження аліментів в твердій грошовій сумі, оскільки за судового розгляду не встановлені передбачені ч. 1 ст. 184 СК України підстави. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Виконуючи обовязок доказування, відповідач надав довідку з місця роботи, відповідно до якої він працює та отримує стабільний дохід, тому підстави для присудження до стягнення аліментів в твердій грошовій сумі відсутні. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що на виконання п. 5 ч. 1 ст. 4 Декрету КМУ «Про державне мито»позивача було звільнено від сплати судового збору та не підлягали оплаті при зверненні до суду витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи (п. 4 ч. 3 ст. 81 ЦПК України), утім, на виконання ч. 3 ст. 88 зазначеного кодексу, згідно зі змістом якої якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, з відповідача в дохід держави підлягає присудженню до сплати судовий збір, розмір якого визначений відповідно до Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial