Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-06 00:00:00

20.07.2011 року позивач [PERSON], звернувся до суду з позовом в якому просить суд стягнути з відповідачки 5000.00 грн., боргу за договором позики від 05.05.2011 року та стягнути із відповідачки 120 грн., понесених витрат повязаних з оплатою витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Зазначивши при цьому, що між ним та відповідачкою 05.05.2011 року було укладено договір позики на суму 5000.00 грн., із строком повернення всієї суми боргу до 05.06.2011 року, про що відповідачкою було написано розписку. Але в порушення договору позики відповідачка не виконала умови договору і у звязку з чим позивач змушений був звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. У судовому засіданні позивач [PERSON], та його представник заявлені позовні вимоги підтримали із підстав, які наведено у позовній заяві. При цьому позивач [PERSON], надав пояснення про те, що він є приватним підприємцем і у власності має магазин. Так дійсно відповідачка [PERSON], будучи його сімї знайомою, була прийнята на роботу і працювала у нього в магазині продавцем деякий час та звільнилася. При прийнятті [PERSON], на роботу та звільненні останньої з роботи були проведені ревізії і будь-яких зауважень чи претензій до [PERSON], щодо товарів чи нестачі коштів не було. Крім того відповідачка [PERSON], будучи знайомою його сімї в кінці квітня місяця 2011 року звернулася до нього з проханням про позику грошей в сумі 5000.00 грн., на що він поспілкувавшись із дружиною [PERSON], погодився, оскільки добре знав відповідачку і 05.05.2011 року у присутності [PERSON], передав відповідачці [PERSON], грошові кошти в сумі 5000.00 грн., а [PERSON], взяла і зобовязалася повернути йому таку ж суму грошових коштів до 05.06.2011 року, про що на підтвердження укладення договору позики було складено відповідачкою письмову розписку. Однак позику не повертає, посилаючись на відсутність коштів, хоча мала таку можливість повернути частинами. У звязку з чим він звернувся за захистом своїх прав до суду. Будь-якого тиску, як психічного так і фізичного на відповідачку він не вчиняв, остання власноручно після отримання грошей написала розписку та вручила йому. Заявлені позовні вимоги [PERSON], до нього не визнає і вважає їх безпідставними та такими, які заявлені з метою уникнення від виконання взятого на себе зобовязання. [PERSON], звернулася до суду із зустрічним позовом до [PERSON], про визнання недійсним договору позики з підстав його безгрошевості, де зазначила, що ніякі гроші у [PERSON], вона не позичала, працювала у [PERSON], продавцем в магазині, де була виявлена нестача товарно-матеріальних цінностей і [PERSON], під впливом психічного насильства змусив її написати розписку про взяття у борг 5000.00 грн. У судовому засіданні [PERSON], та її представник заявлені зустрічні позовні вимоги підтримали із підстав, які наведено у зустрічній позовній заяві та просять суд задовольнити їх повністю. Заявлений позов [PERSON], не визнають так як вважають, заявлені позовні вимоги [PERSON], до [PERSON], є безпідставними. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON], надала свідчення суду про те, що [PERSON], є її невісткою. Так її невістка [PERSON], працевлаштувалася до своїх знайомих, а саме до [PERSON], продавцем в магазин та працювала там недовгий час. На початку травня місяця 2011 року її невістка [PERSON], повідомила її про те, що в магазині виявлено недостачу і вона написала боргову розписку. Про те, що [PERSON], позичила гроші у [PERSON], вона не знала і дізналася тільки коли останнім було подано позов до суду. Тоді вона звернулася до [PERSON], щодо даної позики та необхідності повернення грошей [PERSON], на, що [PERSON], повідомила її, що ніяких грошей у [PERSON], вона не позичала. Вона впевнена, що її невістка [PERSON], грошей у [PERSON], не позичала. Свідок [PERSON], у судовому засіданні ствердила те, що вона є дружиною [PERSON], який займається підприємницькою діяльністю та має у власності магазин. Вона допомагає [PERSON], вести облік товарів і коштів у магазині. [PERSON], є знайомою їхньої сімї. Так на прохання [PERSON], її чоловік [PERSON], працевлаштував [PERSON], продавцем до свого магазину. При прийнятті відповідачки на роботу було проведено ревізію та допущено [PERSON], до роботи. В кінці квітня місяця 2011 року до неї підійшов її чоловік [PERSON], який повідомив її про те, що [PERSON], хоче позичити у них гроші в сумі 5000.00 грн., на, що вона дала згоду, оскільки [PERSON], була хорошим продавцем мала заробіток, її знали як порядну людину і гроші вона просила позичити на нетривалий термі. На початку травня місяця, а саме 05.05.2011 року [PERSON], взявши в дома гроші приїхавши до магазину передав їх в сумі 5000.00 грн., [PERSON], а остання взяла позику і у підтвердження позики написала власноручно розписку, де зобовязалася повернути позику до 05.06.2011 року, але гроші не повернула у вказаний термін. Після отримання позики [PERSON], пропрацювала в магазині [PERSON], ще декілька днів та звільнилася. Перед її звільненням було проведено ревізію і будь-яких зауважень чи претензій до [PERSON], щодо товарів чи нестачі коштів, як заявляє [PERSON], в магазині не було. [PERSON], пропрацювала в магазині [PERSON], близько 40 днів і як продавець товарів влаштовувала [PERSON], покладені на неї обовязки виконувала сумлінно. Щодо психічного тиску зі сторони [PERSON], при передачі грошей у позику [PERSON], і написанням розписки останньою про отримання позики вона не чула. Відповідачка добросовісно отримала позику та зобовязалася повернути її про, що і написала розписку. Свідок [PERSON], у судовому засіданні ствердила те, що [PERSON], є її зятем. В кінці квітня місяця 2011 року [PERSON], у її присутності повідомив свою дружину [PERSON], про те, що [PERSON], хоче позичити гроші в сумі 5000.00 грн. На що її дочка [PERSON], погодилася, оскільки добре знає відповідачку [PERSON] Дійсно у її присутності 05.05.2011 року в магазині [PERSON], вийнявши із карману куртки гроші передав їх відповідачці [PERSON], а остання взяла від [PERSON], в позику гроші в сумі 5000.00 грн., про, що власноручно написала розписку, яку вручила [PERSON], при цьому розписку [PERSON], писала добровільно, будь-яких дій психічного чи фізичного характеру до [PERSON], [PERSON], не застосовувалося. Свідок [PERSON], у судовому засіданні надала свідчення про те, що вона працювала в магазині [PERSON], продавцем товарів разом з [PERSON], недовгий час, тобто до початку травня місяця 2011 року та звільнилася. Під час роботи в магазині була виявлена недостача у сумі 10 000.00 грн., і [PERSON], змусив [PERSON], написати розписку про взяття у борг 5000.00 грн. Чи вчиняв психічне насильство [PERSON], при написанні розписки [PERSON], вона не знає. Доказів щодо дійсності виявлення недостачі в магазині [PERSON], вона також не має. Свідок [PERSON], у судовому засіданні надав показання про те, що він є чоловіком [PERSON] Його дружина працювала в магазині [PERSON], продавцем не довгий час та звільнилася. Під час роботи в магазині за словами його дружини [PERSON], була виявлена недостача товарно-матеріальних цінностей і [PERSON], змусив його дружину [PERSON], написати розписку про взяття у борг 5000.00 грн., про, що [PERSON], 05.05.2011 року повідомила його про це. В той день його дружина [PERSON], була в пригніченому стані. Судом, у судовому засіданні встановлено, що між позивачем [PERSON], та відповідачкою [PERSON], 05.05.2011 року було укладено усний договір позики на суму 5000.00 грн. Відповідно до даного договору позики, позивач (позикодавець) [PERSON], передав у власність відповідачці (позичальникові) [PERSON], грошові кошти в сумі 5000.00 грн., а позичальник зобовязалася повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, до 05.06.2011 року, про що на підтвердження укладення договору позики та його істотних умов було складено відповідачкою (позичальником) власноручно письмову розписку, що стверджується приєднаною до матеріалів справи письмовою розпискою даною відповідачкою позивачу від 05.05.2011 року, де однією із умов якого, позичальник зобовязалася повернути кошти позикодавцю протягом двох місяців до 05.06.2011 року. Оскільки строк повернення позики закінчився, позивач (позикодавець) звернувся із вимогою до (позичальника), боржниці [PERSON], про необхідність повернення позивачу його грошей. Але [PERSON], до даного часу борг не повернула та відмовляється повертати борг, мотивуючи відмову відсутністю вільних коштів. Суд заслухавши пояснення позивача [PERSON], його представника [PERSON], відповідачку [PERSON], її представника [PERSON], свідків та дослідивши матеріали цивільної справи приходить до висновку про те, що позов [PERSON], підлягає до задоволення, а зустрічний позов [PERSON], відмові в задоволенні, за його безпідставністю, з наступних підстав. Так, відповідно до ст.526 ЦК України слідує, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України; відповідно до ст.530 ЦК України слідує, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Крім цього ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Із ст. 1046 ЦК України з якої слідує, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Відповідно до ст. 1047 ЦК України у якій зазначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлений договором. Враховуючи вищенаведене, суд, вважає, що в даному випадку позов [PERSON], підлягає до задоволення так, як уклавши договір позики, який було підтверджено відповідною розпискою від 05.05.2011 року, відповідачки (позичальника), [PERSON], порушила своє зобовязання перед позивачем (позикодавцем), про повернення позиченої суми у домовлені між сторонами строки, а тому кошти в сумі 5000.00 (пять тисяч) грн., слід стягнути з відповідачки у примусовому порядку. Крім того у відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України до задоволення та стягнення з відповідачки також підлягають понесені позивачем витрати в сумі 120 грн., які останній поніс при зверненні до суду. Разом з тим вирішуючи питання щодо зустрічного позову [PERSON], до [PERSON], про визнання недійсним договору позики, слід зазначити наступне. Відповідно до положень ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були ним одержані від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Звертаючись до суду з позовом про визнання договору позики недійсним, [PERSON], зазначала, що розписка була написана проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї психічного тиску з боку [PERSON], та із наданої розписки не можна дійти висновку про те коли були передані їй грошові кошти і чи вони взагалі були передані, оскільки під час написання розписки грошові кошти зазначає позивачка їй не передавалися. Зі змісту ст.231 ЦК України випливає, що для визнання правочину недійсним як такого, що вчинено під впливом насильства або погрози, необхідна наявність фізичного чи психологічного впливу на особу з метою спонукання до укладення правочину. Під насильством слід розуміти заподіяння учасникові правочину фізичних або душевних страждань з метою примусити укласти правочин. Насильство породжує страх настання невигідних наслідків, погроза полягає в здійсненні тільки психічного, але не фізичного впливу, і має місце при наявності як неправомірних, так і правомірних дій. Погроза може бути підставою для визнання правочину недійсним, коли з обставин, які мали місце на момент його вчинення, випливає, що відмова учасника правочину від його вчинення могла спричинити шкоду його законним інтересам. З матеріалів справи вбачається, що 05.05.2011 року в магазині, який належить приватному підприємцю [PERSON], і в якому продавцями працювали [PERSON], та [PERSON], [PERSON], передав у власність грошові кошти в сумі 5000.00 грн., [PERSON], а остання взяла зазначені гроші та зобовязалася повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів до 05.06.2011 року у підтвердження чого добровільно, власноручно, без будь-якого фізичного чи психологічного впливу з боку [PERSON], написала боргову розписку. Вказане підтвердили свідки з боку [PERSON],- [PERSON], та [PERSON], які були допитані у судовому засіданні надавши свідчення про те, що [PERSON], повідомляла них про те, що написала боргову розписку щодо позики [PERSON] Крім того свідок [PERSON], яка також була допитана у судовому засіданні надала свідчення про те, що [PERSON], написала боргову розписку і чи вчинявся будь-який тиск з боку [PERSON], при написанні боргової розписки вона пояснити не може. Допитана у судовому засіданні свідок з боку [PERSON], - [PERSON], ствердила, що вона особисто була присутньою 05.05.2011 року в магазині при передачі грошей у сумі 5000.00 грн., відповідачці (позичальнику) та коли [PERSON], власноручно написала розписку, яку вручила [PERSON], при цьому розписку [PERSON], писала добровільно, будь-яких дій психічного чи фізичного характеру до [PERSON], [PERSON], не застосовувалося. Так відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ч.1 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Твердження відповідачки та її представника про те, що в неї, як продавця магазину, який належить [PERSON], була виявлена недостача в магазині товарно-матеріальних цінностей і внаслідок чого під психологічним тиском [PERSON], [PERSON], написала боргову розписку а договір позики є безгрошевим не знайшли свого підтвердження та спростовані поясненнями [PERSON], показаннями свідків [PERSON], [PERSON], та [PERSON], а також запереченнями самої [PERSON], щодо наявності у магазині [PERSON], під час її перебування на посаді продавця будь-якої недостачі товарно-матеріальних цінностей. Дії [PERSON], [PERSON], після написання боргової розписки не оскаржувала у встановленому законом порядку до суду, а відповідачка [PERSON], звернулася до суду з зустрічним позовом до [PERSON], про визнання недійсним договору позики тільки 15.09.2011 року та до правоохоронних органів 26.08.2011 і 11.10.2011 року, тобто після подачі позивачем [PERSON], до суду позову (20.07.2011 року) та під час розгляду судом даної цивільної справи, що свідчить про те, що її заперечення щодо позову [PERSON], та надані в судовому засіданні пояснення є надуманими і не підтвердженими відповідними доказами та свідчить про бажання [PERSON], уникнути від виконання взятого на себе зобовязання. Разом з тим суд не може взяти до уваги, як доказ по справі щодо застосування до [PERSON], фізичного чи психологічного впливу [PERSON], з метою спонукання до укладення правочину матеріали перевірки, зокрема постанову про відмову у порушенні кримінальної справи у відношенні [PERSON], від 28.08.2011 року (а.с.47), оскільки відповідачка [PERSON], як вже було зазначено звернулася до правоохоронних органів 26.08.2011 року, тобто після подачі позивачем [PERSON], позову до суду (20.07.2011 року). Крім того із повідомлення прокуратури Олевського району від 11.10.2011 року (а.с.46) на звернення відповідачки від 10.10.2011 року слідує, що факти, які було наведено у зверненні [PERSON], не знайшли свого підтвердження. На підставі наведеного та встановлених обставин справи, суд приходить до висновку про задоволення первісного позову та про відмову у задоволенні зустрічного позову. На підставі наведенного та

Outcome: approved