Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до Ігровицької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області про визнання права на приватизацію квартири, скасування рішення та зобовязання вчинити дії та в обґрунтування своїх вимог вказує на наступні обставини. З 1988 року по даний час вона зі своєю сім'єю проживають у квартирі у будинку по вул. Садовій, 10 у селі Ігровиця Тернопільського району Тернопільської області, яка була надана їй колгоспом Радянський Хліборобяк молодому спеціалісту у зв'язку із тим, що вона працювала у цьому колгоспі, та у квартиру вона вселилася на підставі ордеру, виданого за рішенням зборів вказаного колгоспу. Будинок, у якому знаходиться зазначена квартира належав колгоспу, який пізніше було реорганізовано у СГТОВ Хлібороб України. У 2007 році вказаний будинок було передано у комунальну власність територіальної громади села Ігровиця Тернопільського району Тернопільської області. 02 лютого 2011 року вона звернулась до Ігровицької сільської ради із заявою про надання дозволу на приватизацію квартири, наймачем якої є її сімя: вона та її син [PERSON], однак, рішенням Ігровицької сільської ради № 62 від 21 квітня 2011 року їй було відмовлено в приватизації зазначеної вище квартири. З даним рішенням вона не згідна, вважає його незаконним та таким, що порушує її законні права, виходячи з того, що у квартирі вона із своєю сімєю проживають на законних підставах, законність користування житлом відповідачем не оспорювалося, тому той факт, що ордер на вселення не зберігся, не може бути підставою для відмови у приватизації квартири, крім того, нею та її сімєю частково використано своє право на приватизацію житла та вартість житлових чеків, тому просить визнати за нею право на приватизацію квартири, визнати безпідставною відмову Ігровицької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області у приватизації нею квартири та скасувати рішення Ігровицької сільської ради № 62 від 21 квітня 2011 про розгляд її заяви, зобов'язавши Ігровицьку сільську раду надати їй дозвіл на приватизацію займаної нею та її сімєю площею. Позивач в судовому засіданні позов підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача проти позову заперечив та суду пояснив, що у позивача відсутній ордер на вселення у вказану квартиру, а тому сесія вирішила відмовити [PERSON] у приватизації житла. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у 1998 році було здійснено приватизацію квартири [ADDRESS], загальною площею 33,7 кв.м. та їм МБТІ 02.12.2998 року було видано свідоцтво про право власності на житло. Згідно ст. 3 Закону України Про приватизацію державного житлового фондувизначено способи приватизації житла та передбачено, що приватизація здійснюється, зокрема, шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), кімнат у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю. У відповідності до п. 2 ст. 5 Закону України Про приватизацію державного житлового фонду, якщо загальна площа квартири менше площі, яку має право отримати сім'я наймача безоплатно, наймачу та членам його сім'ї видаються житлові чеки, сума яких визначається виходячи з розміру недостатньої площі та відновної вартості одного квадратного метра. Відповідно до довідки, виданої ТВТБ № 10019/02 філії Тернопільське облуправління ВАТ Ощадбанк, [PERSON] та [PERSON] включені у списки на одержання житлових чеків с. Ігровиця, їх житлові чеки не використані. Згідно з п. 4 ст. 5 Закону України Про приватизацію державного житлового фондуправо на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз, згідно п. 5 ст. 5 Закону України Про приватизацію державного житлового фонду. Рішенням Конституційного Суду України № 15-рп/2010 від 10.06.2010 р. у справі за конституційним зверненням громадянки [PERSON] щодо офіційного тлумачення положення пункту 5 статті 5 Закону України Про приватизацію державного житлового фонду(справа про безоплатну приватизацію житла), дано офіційне тлумачення п. 5 ст. 5 зазначеного Закону, визначено наступне: в аспекті конституційного звернення положення пункту 5 статті 5 Закону України Про приватизацію державного житлового фондувід 19 червня 1992 року № 2482-ХП, згідно з яким кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чека або з частковою доплатою один раз, необхідно розуміти так, що право громадян України на безоплатну приватизацію державного житлового фонду вважається реалізованим один раз, якщо, зокрема, громадянин України повністю використав житловий чек для приватизації житла у державному житловому фонді, і у його власність безоплатно передано в одній чи кількох квартирах (будинках) загальну площу з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю. Приватизація загальної площі в кількох квартирах (будинках) державного житлового фонду в межах встановленої санітарної норми та номінальної вартості житлового чека не є повторною. З довідки, виданої виконкомом Ігровицької сільської ради від 12.11.2010 року, вбачається, що [PERSON] зареєстрована та проживає [INFO] із сином [PERSON]. Будинок по вул. Садовій, 10 у селі Ігровиця Тернопільського району Тернопільської області належить територіальній громаді села Ігровиця Тернопільського району Тернопільської області на праві комунальної власності, що підтверджено витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим 14.10.2008 року ТРГБТІ. Частина 2 статті 9 Житлового кодексу України закріплює за громадянином право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду. Судом встановлено, що позивач має право на приватизацію квартири з державного житлового фонду, оскільки вона не використала житлових чеків, які їй були видані у звязку з тим, загальна площа квартири [ADDRESS], загальною площею 33,7 кв.м., яка була приватизована нею, менше площі, яку має право отримати сім'я позивача безоплатно. П. З ст. 8 Закону України Про приватизацію державного житлового фондупередбачено, що передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. 02 лютого 2011 року позивач звернулась до Ігровицької сільської ради із заявою про надання дозволу на приватизацію даної квартири, в якій проживає вона з сімєю з 1988 року. Однак, рішенням Ігровицької сільської ради № 62 від 21 квітня 2011 року їй було відмовлено в приватизації зазначеної вище квартири в звязку з тим, що нею не були подані документи щодо приватизації, а саме: документ на вселення в дану квартиру та довідки з ощадбанку щодо використання житлових чеків на чоловіка [PERSON]. Так, в переліку документів, що подаються до органу приватизації, визначеного в п. 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян" затвердженого Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України, від 16.12.2009, № 396 ", передбачено подання копія ордера про надання жилої площі (копія договору найму жилої площі у гуртожитку) та документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду. Однією із підстав для відмови у приватизації [PERSON]. Г.П. квартири було неподання довідки з ВАТ Ощадбанкщодо використання житлових чеків на чоловіка позивача [PERSON]. Однак суд вважає, що вказана підстава не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, оскільки нормами вищевказаних нормативних актів не передбачено необхідність подання документу на вселення в квартиру особи, яка не зверталась до Ігровицької сільської ради із заявою про приватизацію квартири та не зареєстрована у даній квартирі. Крім того, із пояснень сторін встановлено, що подання [PERSON] документу на вселення в квартиру неможливе у звязку з тим, що колгосп Радянський Хлібороб, який видавав вказаний документ, на даний час реорганізований та документи, що стосуються вселення позивача в квартиру по вул. Садова, 10 в с. Ігровиця, не збереглися. При цьому, відповідно до п. 10 ст. 8 Закону України Про приватизацію державного житлового фондуоргани приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир будинків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених законом. Обовязок органів державної влади, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України проголошений ч. 2 ст. 19 Конституції України. Таким чином, суд приходить до переконання, що рішенням Ігровицької сільської ради № 62 від 21 квітня 2011 року позивачу [PERSON] було неправомірно відмовлено у приватизації квартири по вул. Садова, 10 в с. Ігровиця. Враховуючи вищезазначені обставини, суд приходить до висновку, що в даному випадку мають місце порушення прав позивача, яке підлягає захисту, а позов до часткового задоволення шляхом визнання за [PERSON] право на приватизацію квартири у будинку № 10 по вул. Садовій у селі Ігровиця Тернопільського району Тернопільської області, скасування рішення Ігровицької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області від № 62 від 21 квітня 2011 про відмову у приватизації [PERSON] квартири у будинку № 10 по вул. Садовій у селі Ігровиця Тернопільського району Тернопільської області, зобовязавши Ігровицьку сільську раду Тернопільського району Тернопільської області надати дозвіл на приватизацію даної квартири. На підставі наведеного,

Outcome: approved