Jurisdiction: civil
Date: 2012-02-12 00:00:00

05 жовтня 2011 року [PERSON], діючи від імені та в інтересах [PERSON], звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] про виселення. В обґрунтування вимог зазначила, що у 1987 році [PERSON] на сімю з чотирьох осіб для проживання було надано квартиру [ADDRESS]. В даний час [PERSON] разом із сімєю перебуває у Російській Федерації у звязку із виконанням трудового договору і дана квартира зберігається за нею на підставі охоронного свідоцтва. Між [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено угоду про тимчасове проживання у зазначеному житлі до 10.02.2009 року. У лютому [PERSON] звернулася до неї із проханням подовжити час проживання у квартирі, на що позивач надала згоду. В даний час позивач має намір повернутися до України, у звязку із чим просила відповідача залишити займане житло, однак, остання відповідала відмовою. Просила виселити відповідача із зазначеної квартири. Позивач [PERSON] у судове засідання не прибула, просила розглянути справу у її відсутність за участю представників [PERSON] та [PERSON] Представники позивача [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, надавши пояснення аналогічні, викладеним у позові. Просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON], будучи своєчасно та належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, у судове засідання не прибула з невідомих суду причин. Представник третьої особи ЖКП «Житло-Схід» у судове засідання не прибув, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, якою зазначив відсутність заперечень по суті предявленого позову. Отже, суд за наявної згоди представників позивача вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення представників позивача, дослідивши письмові матеріали справи суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судовим розглядом встановлено, що 09 серпня 2010 року Управлінням міського майна Маріупольської міської ради на імя [PERSON] було видано охоронне свідоцтво (бронь) № 7 про бронювання за нею та членами її родини квартири [ADDRESS] у звязку із виїздом на період дії трудового договору до м . Білоярський Ханти-Мансийський АО Югра Тюменської області Російської Федерації, строком з 02.06.2010 року до 01.06.2013 року. Крім того, встановлено, що 08 лютого 2004 року між [PERSON], яка діяла від імені та в інтересах наймача [PERSON], з одного боку, та [PERSON], з іншого, було укладено договір піднайму жилого приміщення квартири [ADDRESS], за умовами якого останній було надано для проживання зазначене житло строком до 10 лютого 2009 року. Відповідно до п. 4.2.11 зазначеного договору піднайму піднаймач [PERSON] зобовязалась звільнити займане жиле приміщення після закінчення строку найму або за вимогою наймодавця у випадку порушення умов договору. Згідно із ч. 1 ст. 97 ЖК України після закінчення строку договору піднайму піднаймач не вправі вимагати відновлення договору і на вимогу наймача зобовязаний звільнити займане приміщення. При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 97 ЖК України у разі відмовлення звільнити займане приміщення після припинення договору піднайму піднаймач і члени його сімї підлягають виселенню у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Таким чином, зважаючи на те, що строк дії договору піднайму сплинув 10 лютого 2009 року, нового договору на сьогодення між сторонами не укладено, а також відмовлення відповідача [PERSON] у добровільному порядку звільнити займане жиле приміщення, суд вважає необхідним примусово виселити її з квартири [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення. Відповідач [PERSON], не прибувши у судове засідання, не побажала реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову і тим самим його не оспорює. Крім того, у відповідності до положень ст. 88 ЦК України суд стягує з відповідача на користь позивача понесені нею та документально підтверджені витрати з оплати судового збору у розмірі 08,50 гривень та інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи у розмірі 37,00 гривень. На підставі ст. 97, 99 ЖК України,

Outcome: approved