Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-15 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовною заявою до відповідачів про визнання недійсним державного акту на право власності на землю, посилаючись на те, що на підставі рішення Старобезрадичівської сільської ради від 20 липня 1995 року вони набули право власності на земельні ділянки в СТ Енергетик, яке знаходиться в с.Старі Безрадичі Обухівського району Київської області. Між ділянками, які належать позивачам знаходилась незайнята та занедбана земельна ділянка №70, яка за даними СТ Енергетикне була розподілена. Оскільки дана земельна ділянка довгий час пустувала, вона була закріплена СТ Енергетикза [PERSON] на підставі його заяви. Рішенням 3-ї сесії Старобезрадичівської сільради від 22.11.2002 року дана земельна ділянка була передана у власність останнього, після чого до його державного акту були внесені відповідні зміни. Після отримання спірної ділянки у власність позивач здійснив благоустрій даної земельної ділянки. В травні 2011 року позивачу стало відомо про існування державного акту на право власності на спірну земельну ділянку на імя [PERSON], яка належить відповідачам. Позивачі вважають, що даний державний акт на право власності на землю є неправомірний, а тому просять в судовому порядку визнати його недійсним. Відповідачі в свою чергу звернулися до суду із зустрічною позовною заявою про скасування рішення Старобезрадичівської сільради та визнання недійсним змін, внесених до державного акту [PERSON] на право власності на землю. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що державний акт на право власності на спірну земельну ділянку був виданий їхньому батьку [PERSON], оскільки він був членом СТ Енергетик. В 1996 році їхній батько помер, а позивачі на момент смерті батька були неповнолітніми. В 2010 році позивачі здійснивши всі передбачені законодавством дії зареєстрували на себе право власності на спірну земельну ділянку та дізналися, що вказана ділянка передана позивачу [PERSON]Ю, та внесена до його державного акту на підставі рішення 3 сесії 24 скликання Старобезрадичівської сільської ради від 22.11.2002 року. Позивачі вважають рішення Старобезрадичівської сільради протиправним та просять в судовому порядку його скасувати та збільшивши позовні вимоги просять визнати недійсними весь державний акт [PERSON] від 20.09.1995 року. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представники [PERSON] позовні вимоги підтримали та пояснили, що позивачу належить земельна ділянка №69 в СТ Енергетикна підставі виданого в вересні 1995 року Старобезрадичівською сільською радою державного акту. Суміжна земельна ділянка №70 з часу заснування СТ була занедбаною, ніким не оброблялась та поступово перетворювалась на сміттєзвалище, а тому за заявою позивача була закріплена за ним товариством, а 22.11.2002 року передана у власність на підставі рішення Старобезрадичіської сільської ради. Відповідно до вказаного рішення до державного акту позивача було внесено зміни. З 2002 року позивачем приведено спірну земельну ділянку у належний стан, засаджено деревами, побудовано парник, бесідку, огороджено парканом. Позивачі ніколи земельною ділянкою не користувались, вони не є членами садового товариства Енергетик, ними пропущений строк позовної давності для звернення до суду, а тому просять в задоволенні зустрічного позову відмовити повністю. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, пояснив, що є власником ділянки №71 в СТ Енергетикта у разі існування державного акту відповідача буде порушено його право власника земельної ділянки так як площа земельної ділянки відповідача 0,65 га, тобто вона частково накладеться на його земельну ділянку. Представник позивачів [PERSON] та [PERSON] [PERSON] позовні вимоги підтримав з підтстав, наведених позивачами та пояснив, що останні не погоджували межі спірної земельної ділянки при виготовленні державного акту [PERSON] Представники відповідачів [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, пояснили, що [PERSON] правомірно отримав державний акт на земельну ділянку №70 в СТ Енергетик, будучи членом вказаного товариства. Земельна ділянка у нього не вилучалась, право власності припинено не було, а тому вона безпідставно передана іншому власнику. Просили зустрічні вимоги задовольнити повністю, скасувати рішення та визнати недійсним державний акт відповідача [PERSON] Представник Старобезрадичівської сільської ради в судове засідання не зявився, про час розгляду справи був повідомлений належним чином, в поданій суду заяві просив слухати справу у його відсутність. Представники третьої особи СТ Енергетик[PERSON] пояснила, що позивачі є членами садового товариства, щодо членства [PERSON] в СТ їй нічого не відомо, оскільки вона є головою правління нетривалий час. Їй відомо, що спірна земельна ділянка була засмічена, а тому було вирішено її передати [PERSON], який отримавши земельну ділянку її благоустроїв. Будь-яких даних щодо членства [PERSON] та користування ним земельною ділянкою в товаристві попередники їй не передавали, про нього їй нічого відомо не було. Представник третьої особи управління Держкомзему в Обухівському районі в судове засідання не зявився, про час розгляду справи був повідомлений належним чином, в поданій суду заяві просив слухати справу у його відсутність. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що ні [PERSON] ні його дітей на спірній земельній ділянці ніколи не бачили, її освоює [PERSON] Суд, заслухавши позивачів, їх представників, представників відповідачів, третьої особи, свідків, дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, а зустрічні позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що 20 вересня 1995 року, згідно рішення Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області від 20 липня 1995 року [PERSON], отримав державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,065 га на території Старобезрадичіської сільської ради для ведення садівництва. 20 вересня 1995 року, згідно рішення Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області від 20 липня 1995 року [PERSON], отримав державний акт на право приватної власності на землю площею 0,060 га на території Старобезрадичіської сільської ради для ведення садівництва. 20 вересня 1995 року, згідно рішення Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області від 20 липня 1995 року [PERSON] отримав державний акт на право приватної власності на земельну ділянку 0,066 га на території Старобезрадичіської сільської ради для ведення садівництва. 22 листопада 2002 року Старобезрадичівська сільська рада Обухівського району Київської області своїм рішенням передала [PERSON] у власність земельну ділянку площею 0,06 га для ведення садівництва, що підтверджується копією рішення. На підставі вказаного рішення [PERSON] В,Ю. було внесено зміни до уже виданого державного акту та внесено до нього спірну земельну ділянку. 30 серпня 2010 року [PERSON] та [PERSON] отримали свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,065 га на території Старобезрадичіської сільської ради для ведення садівництва, яка згідно державного акту на право приватної власності на землю серії КВ належала їх батьку, [PERSON], який помер 08 грудня 1996 року. 30 серпня 2010 року державним нотаріусом Шостої Київської державної нотаріальної контори була здійсненна відмітка в державному акті на право приватної власності на землю серії КВ від 20 липня 1995 року про перехід права власності в порядку спадкування до відповідачів. Встановивши вказані вище обставини, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні не встановлено та позивачем не зазначено, які саме права або охоронюваного законом інтереси порушує державний акт, виадний [PERSON] Посилання позивача та його представника на можливе виникнення таких порушень в майбутньому не підялагають судовому захисту, оскільки суперечать ст.3 ЦПК України. Щодо позовних вимог [PERSON] то суд виходить з наступного. Згідно ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документу, що посвідчує право власності на земельну ділянку, а згідно ст.126 ЗК України встановлено, що право власності на земельну ділянку посвідчується державними актами. Статтею 116 ЗК України визначено, що громадяни набувають право власності земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених Земельним кодексом України; набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність; безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним Кодексом України, а згідно статті 118 даного кодексу встановлено, що громадянин, зацікавлений у одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної державної адміністрації або ради за місцем знаходження земельної ділянки; у заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання; відповідна адміністрація або рада розглядає заяву і в разі згоди на передачу земельної ділянки надає дозвіл на розробку проекту її відведення. Згідно статей 26,59 Закону України " Про місцеве самоврядування в Україні", статті 12, п.12 розділу Х Земельного Кодексу України встановлено, що виключно на засіданнях ради приймаються рішення про передачу земельних ділянок комунальної власності у власність громадян відповідно до Земельного Кодексу України. Як вбачається з письмових доказів по справі, [PERSON] та [PERSON] були суміжними землевласниками в садовому товаристві Енергетикна території Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області, що підтверджується копіями актів, в яких зазначені їх прізвища. Обидва були членами СТ Енергетик, що підтверджується копіями їх членських книжок, оригінали яких оглянуті в судовому засіданні. Відповідно до ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону, а згідно ст.19 Конституції України - органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 140 ЗК України встановлено виключні підстави припинення права власності на земельну ділянку. Однак, як вбачається з матеріалів справи Старобезрадичівська сільська рада Обухівського району Київської області, в порушення даної статті, своїм рішенням від 22.11.2002 року надала спірну земельну ділянку [PERSON] без її вилучення у встановленому законодавством порядку у попереднього власника [PERSON], що є неправомірним, оскільки суперечить нормам земельного законодавства. Крім того на час прийняття такого рішення рада не була розпоярдником вказаної земельної ділянки, яка згідно даних управління Держкомзему в Обухівському районі знаходиться за межами населеного пункту. За таких обставин виданий на підставі такого рішення державний акт слід визнати недійсним в повному обсязі, оскільки часткове визнання недійсним державного акту чинним законодавством не передбачено, до того ж на визнанні всього державного акту наполягали і позивачі за зустрічним позовом. [PERSON] в порядку спадкування, згідно статті 529 ЦК УРСР (1963 року) та п.4,5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 30 серпня 2010 року отримали у спадок спірну земельну ділянку, що підтверджується копіями свідоцтв та на підставі відмітки нотаріуса, реєстрації у Старобезрадичівській сільській раді Обухівського району Київської області, тобто відповідно до ст.126 ЗК України до них перейшло право власності на земельну ділянку, що належала їх батьку. Як вбачається з матеріалів справи, набувши право власності на земельну ділянку позивачі в 2010 році дізнались, що їх земельна ділянка передана у власність [PERSON] Статтею 152 ЗК України та ст.386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю, власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків; захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, а тому суд захищаючи право власності спадкоємців на земельну ділянку, вважає за необхідне визнати недійсними оспорювані рішення та державний акт щодо земельної ділянки [PERSON] При цьому суд не вбачає підстав для застосування строків давності на яких наполягали позивачі та їх представники щодо вимог [PERSON], так як останні про порушення їх прав дізнались в 2010 році.

Outcome: approved