Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-19 00:00:00

Позивачка в позові зазначає, що 7 листопада 1998 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем по справі, який рішенням Калинівського районного суду від 28.01.2011 року було розірвано. На протязі подружнього життя вони за спільні кошти та кошти батьків 12 січня 1999 року купили частину трьохкімнатної квартири [ADDRESS], а 27 травня 2005 року купили ще частину даної квартири. В лютому 1999 року вони вселились в квартиру і з того часу проживали в ній. 16 березня 2011 року відповідач без її згоди поміняв замки у вхідних дверях і перешкоджає її в користуванні квартирою. Вважає, що квартира є їх спільною сумісною власністю, оскільки придбана ними під час шлюбу, а тому вона має право на Ѕ частину даної квартири та має право на проживання та користування спірною квартирою. Крім того, ними під час шлюбу придбане і інше майно, яке є їх спільною сумісною власністю, а тому підлягає поділу. Вирішити питання про розподіл спільно нажитого майна відповідач не бажає, не пускає її в квартиру, не віддає особистих речей, тому вона вимушена звертатися до суду з даною позовною заявою. В судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Просила суд визнати за нею право власності на Ѕ частину трьохкімнатної квартири [ADDRESS] та встановити порядок користування вказаною квартирою, а саме: виділити її в користування кімнату №3-4 19,3 кв.м.; відповідачу кімнати №3-5 20,2 кв.м., №3-6 12,6 кв.м. Коридор №3-1 6,4 кв.м., кухню №3-3 6,8 кв.м., кладову №3-2 5,5 кв.м., 1/8 погребу, Ѕ сараю 14,4 к.в.м. та Ѕ сараю 4,5 кв.м. залишити в спільному користуванні сторін. Також просила розділити спільно-нажите майно подружжя, виділивши її пральну машину вартістю 2000 грн; газову плиту вартістю 800 грн.;диван вартістю 3000 грн.;пилосос вартістю 300 грн.; штори вартістю 300 грн.;супутникову антену вартістю 700 грн.; чайні, кофейні та столові сервізи вартістю 1000 грн.; кухонні набори вартістю 300 грн.; покриття на підлогу вартістю 700 грн.; постільну білизну вартістю 1500 грн.; ковдри 3 шт. вартістю 750 грн., всього на загальну суму 11 350 грн. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав частково. Просив суд виділити йому мікрохвильову піч вартістю 400 грн.; тренажер вартістю 1300 грн.; покриття на підлогу вартістю 1000 грн.; ковдри 4 шт. вартістю 1000 грн.; килим 1 шт. вартістю 1500 грн., всього на загальну суму 5 200 грн. В іншій частині позовних вимог [PERSON] просив відмовити, мотивуючи тим, що спірна квартира [ADDRESS] подарована йому його родичами, а тому будь-якого відношення позивачка до даної квартири немає. Заслухавши пояснення сторін, свідків по справі, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що 7 листопада 1998 року між сторонами по справі було зареєструвано шлюб, який рішенням Калинівського районного суду від 28.01.2011 року було розірвано. Протягом сімейного життя подружжя за спільні кошти придбали наступне майно:пральну машину вартістю 2000 грн; газову плиту вартістю 800 грн.;диван вартістю 3000 грн.;пилосос вартістю 300 грн.; штори вартістю 300 грн.;супутникову антену вартістю 700 грн.; чайні, кофейні та столові сервізи вартістю 1000 грн.; кухонні набори вартістю 300 грн.; покриття на підлогу вартістю 700 грн.; постільну білизну вартістю 1500 грн.; ковдри 3 шт. вартістю 750 грн., мікрохвильову піч вартістю 400 грн.; тренажер вартістю 1300 грн.; покриття на підлогу вартістю 1000 грн.; ковдри 4 шт. вартістю 1000 грн.; килим 1 шт. вартістю 1500 грн. тощо. В судовому засіданні сторони по справі досягли домовленості щодо поділу спільно нажитого майна, а тому суд вважає за можливе на підставі досягнутих домовленостей розділити спільно нажите між сторонами майно, виділивши позивачці [PERSON] наступне майно: пральну машину вартістю 2000 грн; газову плиту вартістю 800 грн.;диван вартістю 3000 грн.;пилосос вартістю 300 грн.; штори вартістю 300 грн.;супутникову антену вартістю 700 грн.; чайні, кофейні та столові сервізи вартістю 1000 грн.; кухонні набори вартістю 300 грн.; покриття на підлогу вартістю 700 грн.; постільну білизну вартістю 1500 грн.; ковдри 3 шт. вартістю 750 грн., всього на загальну суму 11 350 грн. Відповідачу [PERSON] суд вважає необхідним виділити таке майно як: мікрохвильову піч вартістю 400 грн.; тренажер вартістю 1300 грн.; покриття на підлогу вартістю 1000 грн.; ковдри 4 шт. вартістю 1000 грн.; килим 1 шт. вартістю 1500 грн., всього на загальну суму 5 200 грн. Крім того, суд вважає, що зазначене у позовній заяві як спільно нажите майно подружжя - телевізор вартістю 800 грн. та 2 крісла вартістю 400 грн. розподілу не підлягають, оскільки як було встановлено в судовому засіданні і не заперечували сторони по справі, вказане майно було надано подружжю в тимчасове користування батьками відповідача. Також не підлягають розподілу м'який куточок вартістю 4 тис. грн. та меблева стінка вартістю 5 тис. грн., оскільки як було встановлено в судовому засіданні, вказане майно було надано подружжю під час їх спільного проживання сусідом в безоплатне користування. Що стосується позовних вимог [PERSON] в частині визнання за нею права власності на Ѕ частину трьохкімнатної квартири [ADDRESS] та встановлення порядку користування вказаною квартирою, суд вважає в їх задоволенні відмовити, виходячи з наступного. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що спірна квартира [ADDRESS] належала дідові відповідача, після смерті якого квартиру успадкували його дядьки [PERSON] та [PERSON] Як пояснили в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] квартира [ADDRESS] їх батькам. Після смерті матері в 1993 році вони з покійним батьком в 1995 році за кошти останнього зробили приватизацію квартири, а згодом провели опалення та воду. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що подружжя [PERSON] під час спільного проживання не могли купувати квартиру, оскільки ще при житті дід відповідача [PERSON] мав намір вказану квартиру йому подарувати. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що вищевказану квартиру він купував формально, так як у ній були прописані неповнолітні діти в зв'язку з чим необхідно було укласти договір купівлі-продажу, а сама ж квартира для нього є спадковою цінністю. На даний час у відповідача є інша сім'я з якою він проживає у вищевказаній квартирі. Натомість позивачка протягом тривалого часу проживає у своїх батьків, а в спірній квартирі ніколи не була зареєстрована. За таких обставин суд вважає, що позивачкою [PERSON] не подано належних доказів про обсяг спільно нажитого майна, зокрема квартири, про її дійсну вартість, джерело і час придбання, як того вимагають роз'яснення Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами України законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя №11 від 21.12.2007 року. Суд визнає недостовірними пояснення позивачки [PERSON] про те, що 16 березня 2011 року відповідач без її згоди поміняв замки у вхідних дверях і перешкоджає її в користуванні квартирою, оскільки такі пояснення спростовуються поясненнями відповідача [PERSON] про те, що в присутності свідків він телефонував позивачці та повідомив її, що міняє замок і попросив її забрати речі та майно, однак [PERSON] на дану пропозицію ніяк не відреагувала. Також суд вважає, що не підлягають задоволенню вимоги позивачки про стягнення з відповідача на її користь судових витрат по справі, оскільки відповідно до п.18 ст.4 Декрету КМ України Про державне мито [PERSON] від сплати державного мита звільнений, так як має статус інваліда війни та відповідне посвідчення. На підставі викладеного,

Outcome: partial