Jurisdiction: civil
Date: 2012-01-25 00:00:00

У липні 2011 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідачів про визнання недійсними довіренності та договору купівлі-продажу. В обгрунтування позовних вимог, позивач зазначила, що квартира № 132, що розташована в корп. № 4 в буд. 10 по ж/м Сокіл-1 в м. Дніпропетровську була надана їй на сім’ю з трьох чоловік на підставі ордера № 1959 від 23 квітня 1981 року, виданого виконавчим комітетом Дніпропетровської ради народних депутатів. Вказана квартира знаходиться в ЖБК № 299, членом якого вона є з моменту утворення і по теперішній час. В квітні 1994 року нею був повністю сплачений пайовий внесок, і оскільки вона перебуває в шлюбі з [PERSON], то вказана квартира є їх спільним сумісним майном подружжя. В 2009 році вона дізналась, що квартира, яку вона вважала своєю з чоловіком власністю, належить відповідачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 20 грудня 1995 року, посвідченого Першою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого за № 4-11185 укладеного між [PERSON] ([PERSON]), від імені [PERSON], яка діяла на підставі довіреності від 12 грудня 1995 року, та [PERSON] Оскільки вона ніколи не надавала нікому довіреностей на права продажу її квартири, позивач просила суд визнати довіреність від 12 грудня 1995 року, посвідчену приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровану в реєстрі № 1-412 та договір купівлі-продажу від 20 грудня 1995 року, укладений між [PERSON] (після шлюбу [PERSON]), що діє на підставі довіреності від 12 грудня 1995 року в інтересах [PERSON] і [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 4-11185, недійсними. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги і просили їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги не визнали та просили в їх задоволені відмовити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пред’явлені позовні вимоги визнала і не заперечувала проти їх задоволення. Треті особи [PERSON], [PERSON] та ЖБК № 299 в судове засідання не з’явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили. Представник третьої особи - Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори в судове засідання не з’явилася, раніше в судовому засіданні надавала свої пояснення, проти позовних вимог не заперечувала, просила розглянути справу на розсуд суду. Третя особа - приватний нотаріус [PERSON], в судове засідання не з’явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Раніше надавала суду свої пояснення, проти позовних вимог не заперечувала, пояснила суду, що спірна довіреність від 12 грудня 1995 року нею не посвідчувалась і в Реєстр реєстрації нотаріальних дій ніякі відомості про зазначену довіреність не вносились. В судовому засіданні судом було оглянуто Реєстр реєстрації нотаріальних дій, а саме: записи про вчинені нотаріальні дії приватним нотаріусом [PERSON] 12.12.1995 року, копії відповідних сторінок якого наявні в матеріалах справи, відповідно до якого приватний нотаріус [PERSON] дійсно не посвідчувала довіреність від 12 грудня 1995 року. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно ордера № 1959 від 23 квітня 1981 року позивач [PERSON] зі своїм чоловіком та дочкою вселилась в спірну квартиру, розташовану в ЖБК № 299 за адресою: м. Дніпропетровськ, ж/м Сокіл[ADDRESS]. Згідно довідки № [NUMBER] № 299 від 19 березня 2011 року, [PERSON] є членом вказаного ЖБК з 1981 року по теперішній час. Пай на вказану квартиру подружжям [PERSON] сплачений в 1994 році. Відповідно до довідки № [NUMBER] № 299 від 19 березня 2011 року [PERSON] до теперішнього часу проживає в квартирі за адресою: м. Дніпропетровськ, ж/м Сокіл[ADDRESS], копія довідки наявна в матеріалах справи. В 2009 році при оформлені права власності, позивач дізналась, що на даний момент власником квартири № 132, що розташована в корп. № 4 в буд. 10 по ж/м Сокіл-1 в м. Дніпропетровську є [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 20 грудня 1995 року. Згідно договору купівлі-продажу від 20 грудня 1995 року, укладеного між [PERSON], яка діяла на підставі доручення посвідченого 12 грудня 1995 року приватним нотаріусом [PERSON] та [PERSON], квартира розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, ж/м Сокіл[ADDRESS] була продана [PERSON] за 1 070 000 000 крб. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб від 14 березня 2009 року, копія якого наявна в матеріалах справи, [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] та змінила прізвище «Дзень»на «Берьозкіна». В судовому засіданні було оглянуто Реєстр реєстрації нотаріальних дій, вчинених приватним нотаріусом [PERSON], згідно якого відомості про вчинення нотаріальної дії щодо посвідчення довіреності [PERSON] на ім’я [PERSON] від 12 грудня 1995 року відсутні. Крім того, нотаріус [PERSON] звернула увагу суду на те, що записи про вчинення нотаріальних дій від 12 грудня 1995 року мають реєстрові номери, починаючи з 4620, а реєстровий номер довіреності [PERSON] на ім’я [PERSON] від 12 грудня 1995 року № І-412, що також свідчить про те, що [PERSON] не посвідчувала зазначеної довіреності. Виходячи з того, що позивач просила суд визнати недійсними довіреність від 12 грудня 1995 року, посвідчену приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровану в реєстрі № 1-412 та договір купівлі-продажу від 20 грудня 1995 року, укладений між [PERSON] (після шлюбу [PERSON]), що діє на підставі довіреності від 12 грудня 1995 року в інтересах [PERSON] і [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 4-11185, до правовідносин, які виникли між сторонами ще в 1995 році, повинні бути застосовані положення Цивільного Кодексу Української РСР 1963 року. Згідно ст. 48 ЦК УРСР (1963 року) - недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону. Статтею 64 ЦК УРСР (1963 року) передбачено, що довіреністю визнається письмове уповноваження, яке видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Відповідно до ст. 65 ЦК УРСР (1963 року) - довіреність на укладення угод, що потребують нотаріальної форми, а також на вчинення дій щодо державних, кооперативних та інших громадських організацій повинна бути нотаріально посвідчена, за винятком випадків, передбачених у цьому Кодексі, та інших випадків, коли спеціальними правилами допущена інша форма довіреності. Як встановлено в судовому засіданні і підтверджується дослідженими матеріалами, [PERSON] не зверталась 12 грудня 1995 року до приватного нотаріуса [PERSON] для посвідчення довіреності на ім’я [PERSON], і вказана довіреність зазначеним нотаріусом не посвідчувалась, у зв’язку з чим суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання довіреності від 12 грудня 1995 року недійсною є обгрунтованими. Статтею 63 ЦК УРСР (1963 року) - угода, укладена від імені другої особи особою, не уповноваженою на укладення угоди або з перевищенням повноважень, створює, змінює і припиняє цивільні права і обов'язки для особи, яку представляють, лише в разі дальшого схвалення угоди цією особою. Судом достовірно встановлено, що в архіві Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори в справі про посвідчення від 20 грудня 1995 року договору купівлі-продажу квартири № 132, що розташована в корп. № 4 в буд. 10 по ж/м Сокіл-1 в м. Дніпропетровську, відсутній оригінал довіреності [PERSON] на ім’я [PERSON], а мається лише її копія на якій відсутній підпис позивача. Також судом встановлено, що третя особа [PERSON] згоди на відчуження своєї частки спірної квартири, у відповідність до ст. 23 КпШС України не надав. Крім того, в судовому засіданні 09.12.2011 року суд зобов’язав відповідача [PERSON] надати в судове засідання оригінал договору купівлі-продажу квартири № 132, розташованої в корп. № 4 в буд. 10 по ж/м Сокіл-1 в м. Дніпропетровськ від 20 грудня 1995 року, укладений між [PERSON], діючої на підставі довіреності від 12 грудня 1995 року в інтересах [PERSON] та [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 4-11185, проте відповідач в судове засідання оригінал зазначеного договору не надав, посилаючись на те, що він розлучався з дружиною та не може знайти оригінал даного договору від 20 грудня 1995 року. За таких підстав суд приходить до висновку, що, оскільки [PERSON], укладаючи договір купівлі-продажу від 20 грудня 1995 року від імені [PERSON] не була уповноваженою особою на укладення вищезазначеної угоди, вказаний договір купівлі-продажу підлягає визнанню недійсним. Представник відповідача просив суд застосувати строк позовної давності, оскільки позивач [PERSON] знала про даний договір купівлі-продажу набагато раніше, аніж звернулася з позовом до суду, тому пропустила строк позовної давності, проте в судовому засіданні доводи представника відповідача об’єктивного підтвердження не знайшли, представником відповідача не було надано доказів того, що позивач знала про договір купівлі-продажу від 20.12.1995 року раніше. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов’язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають задоволенню в повному обсязі. В судовому засіданні сторонам також було роз’яснено, що у випадку порушення їх прав, сторони мають право звернутися до правоохоронних органів з метою захисту їх порушених прав та ставити питання про порушення кримінальної справи стосовно особи, яка їх права порушила. В порядку розподілу судових витрат, відповідно до ст. 88 ЦПК України, зважаючи на те, що позовні вимоги позивача задоволені, суд вважає за необхідне стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача судові витрати по справі. На підставі викладеного та

Outcome: approved