Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-16 00:00:00

У серпні 2011 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що [INFO] померла її мати - [PERSON] , яка постійно мешкала у [ADDRESS] . Після смерті її матері відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки яка розташована на території [ADDRESS] , яка була передана у власність матері для індивідуального житлового будівництва. Обгрунтовуючи позовну заяву позивач пояснила, що вона, як спадкоємиця за законом, у встановлений законом строк звернулася до Другої Миколаївської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але Державним нотаріусом було винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії в зв`язку з тим, що у правовстановлюючому документі на вказану земельну ділянку - Державному Акті на право власності на землю, не вірно вказано місце проживання власника ділянки та конкретне місце розташування земельної ділянки. Окрім того, Державний Акт не відповідає формі, встановленої законом при видачу цих документів. Посилаючись на викладене позивачка просила суд визнати за нею право власності на спадкове майно - земельну ділянку по [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили про їх задоволення. Відповідачі у судовому засіданні позов визнали у повному обсязі, та не заперечували проти визнання за позивачкою права власності на спадкову земельну ділянку. Вислухавши пояснення позивача, відповідачів та дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. 17 березня 1993 року Жовтневою районною Радою народних депутатів Миколаївської області, на підставі рішення ХУ11 сесії XXI скликання ці є їж ради від 02.03.1993 року, на ім`я [PERSON] був виданий Державний Акт на право власності на землю (без номеру). Згідно цього акту, у власність [PERSON] була передана земельна ділянка для індивідуального житлового будівництва, площею 0,099 гектарів в межах згідно з планом, яка розташована по [ADDRESS] . Акт зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 541. Як вбачається з копії свідоцтва про смерть від 23.06.2009 року, [NUMBER] , актовий запис N9 314 - [PERSON] померла [INFO] . Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки по [ADDRESS] . Спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] є її чоловік - [PERSON] та її діти - [PERSON] та [PERSON] , які проживали та були зареєстровані разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується довідкою ЖКП „Південь" ЖЕК № 7 . Між тим, відповідач [PERSON] 22.12.2009 року відмовився від прийняття спадщини, у підтвердження чого подав відповідну заяву до Другої Миколаївської державної контори. Відповідач [PERSON] не встиг надати таку заяву у встановлений законом строк, але не бажає отримувати спадщину після смерті матері, тому не заперечує проти визнання за позивачкою [PERSON] права власності на земельну ділянку. Вказані обставини підтверджуються дослідженою у судовому засіданні копією спадкової справи № 1155/2009 року, відкритої після смерті спадкодавці. Постановою державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 02.10.2011 року позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом внаслідок неналежного оформлення правовстановлюючого документу на спадкову земельну ділянку, а саме, Державний Акт на право власності на землю ( без номеру ) був виданий Жовтневою районною Радою народних депутатів 17.03.1993 року з порушенням відповідної форми, встановленої Постановою ВР України від 13.03.1992 року „ Про форми державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею". Окрім того, в Акті невірно вказана адреса власника ділянки та не вказане місце розташування земельної ділянки. Згідно ст.. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, а відповідно до ст.. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від від її прийняття, крім випадків, встановлених ст..1259 ЦК України. На підставі ст.. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Отже, в інший спосіб як в судовий, у позивачка не має можливості захистити свої спадкові права. Таким чином, суд вважає, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі ст. ст. 1216, 1268, 1269,1270 ЦК України,

Outcome: approved