Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що працювала у відповідача на посаді фахівця з соціальної роботи. Наказом від 26.04.11 року № 446 була звільнена за п. 1) ст. 40 КЗпП України за скороченням штату. Звільнення вважає незаконним. Зазначила, що наказом по підприємству від 07.09.10 року № 1170 створено комісію з розробки та виконанню заходів з оптимізації чисельності працівників порту та реорганізації структури управління портом. В жовтні 2010 року вона дізналася, що виконання обовязків за її посадою можуть бути передані іншим працівникам, а її можуть скоротити, після чого потрапила до лікарні, де знаходилася на стаціонарному лікуванні 17 днів. З 22 квітня 2011 року по 26 квітня 2011 року також знаходилася на лікарняному, але, не зважаючи на це, була звільнена 26 квітня 2011 року. Вказує, що за період роботи на підприємстві отримала 3 групу інвалідності та цей факт не був врахований керівництвом порту при її звільненні. Просить поновити її на посаді фахівця з соціальної роботи, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу. Крім цього, зазначила, що діями відповідача їй спричинено моральну шкоду, яка полягає у порушенні конституційних прав, постанові під сумнів її репутації як працівника та людини, погіршенні стану здоровя. В рахунок відшкодування моральної шкоди просить стягнути з відповідача 5000 гривень. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримала. До обставин, зазначених в позовній заяві додала, що працювала у відповідача з 1999 року та на останній посаді з 14 лютого 2002 року. Знаходилася на лікарняному з 22 квітня 2011 року. В останній день лікарняного прийшла на роботу для передачі справ та отримала наказ, трудову книжку та кінцевий розрахунок. Про звільнення ознайомлена вранці, лікарняний віддала після 14-00 в той же день. Вказує, що про знаходження її на лікарняному було відомо заступнику начальника порту з кадрів та побуту [PERSON]. Про наступне звільнення була попереджена більш як за два місяці, вакансії запропоновано в лютому 2011 року. На засіданні профкому була присутня. Представник відповідача за дорученням [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Зазначив, що на підприємстві відбулися зміни в організації праці та проведена оптимізація чисельності працівників. В звязку зі скороченням штатів посада фахівця з соціальної роботи скорочена. Ця посада на підприємстві лише одна, тому вибору щодо звільнення [PERSON] чи іншого робітника, не було. Про звільнення в звязку зі скороченням [PERSON] попереджена в лютому 2011 року. Попередньо питання розглянуто профспілкою підприємства та отримана згода. Про знаходження на лікарняному з 22 квітня 2011 року [PERSON] до відома не ставила. 23,24 та 25 квітня 2011 року були вихідними днями. 26 квітня 2011 року [PERSON] знаходилася на робочому місці, передавала справи, спілкувалася з іншими працівниками підприємства та нічого про хворобу та лікарняний лист не казала. Після отримання нею копії наказу про звільнення, трудової книжки та кінцевого розрахунку, вже біля 16-00 надала лікарняний лист заступнику начальника порту [PERSON]. Після цього, було винесено наказ про внесення змін до наказу про звільнення, в якому дата звільнення змінена з 26 на 27 квітня 2011 року. Оскільки [PERSON] вже не було на робочому місці, копію наказу намагалися вручити за місцем її проживання, зазначеним в особовій картці. Крім цього, направляли телеграми з пропозицією прийти до порту з трудовою книжкою про внесення змін до запису про звільнення. Вважає, що [PERSON] навмисно приховала факт знаходження на лікарняному 26 квітня 2011 року. Підприємством проведено перерахунок заробітної плати та виплати зараховано на її картковий рахунок. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявився. Повідомлений. Заяв про відкладення розгляду справи не надходило. Аналізуючи надані докази, суд приходить до наступного. Відповідно до пункту 1 частини 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Згідно пункту 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику розгляду судами трудових споріввід 06.11.92 року № 9 розглядаючи трудові спори, повязані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобовязані зясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або, що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджував ся він за 2 місяці про наступне вивільнення. Відповідно до ст.ст. 64, 65 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників та штатний розклад. Власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважений ним орган відповідно до статуту підприємства чи інших установчих документів. Судом встановлено, що позивач з 14 лютого 2002 року працювала в ДП Бердянський морський торговельний портна посаді спеціаліста з соціальної роботи. Відповідно до наказу від 26 квітня 2011 року № 446 [PERSON] звільнена з 26 квітня 2011 року з займаної посади за п. 1 ст. 40 КЗпП України (скорочення чисельності або штату працівників). Наказом від 26 квітня 2011 року № 447 внесено зміни до наказу № 446 та змінено дату звільнення з 26 квітня 2011 року на 27 квітня 2011 року. Судом також встановлено, що на ДП Бердянський морський торговельний порт07 вересня 2011 року створено комісію щодо оптимізації чисельності та реорганізації структури управління портом (наказ № 1170 від 07.09.10 року). Згідно протоколів засідання даної комісії заслуховувалася інформація про оптимізацію чисельності працівників структурних підрозділів та приймалися рішення з приводу можливого скорочення штатів, зокрема спеціаліста з соціальної роботи (протокол від 07.10.10 року № 4, протокол від 04.11.10 року № 5, протокол від 13.01.11 року № 7). Відповідно до наказу від 27 січня 2011 року № 95 до штатного розкладу Управління порту Фахівці індивідуальної роботи внесено зміни та вирішено з 26 квітня 2011 року виключити 1 одиницю фахівця з соціальної роботи. З даним наказом [PERSON] ознайомлена 27.01.11 року. Згідно наказу від 07 лютого 2011 року № 137 в звязку з виключенням зі штатного розкладу посади фахівця з соціальної роботи [PERSON] попереджена про наступне звільнення з 26 квітня 2011 року. З даним наказом [PERSON] ознайомлена 08 лютого 2011 року та копію наказу отримала. Крім цього, 08 лютого 2011 року [PERSON] ознайомлена зі списком вакансій (на 7 аркушах), про що свідчить її особистий підпис. Обставина особистого попередження позивача про майбутнє вивільнення сторонами визнана, та на підставі ч. 1 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягає, та свідчить про дотримання відповідачем вимог ст. 49-2 КЗпП України щодо персонального попередження працівника про наступне вивільнення не пізніше як за два місяці. Сторонами також визнано та не підлягає доказуванню обставина, що [PERSON] ознайомлена зі списком вакансій в період процедури скорочення штату, але вона згоди про переведення та жодних заяв з цього приводу не надавала. На виконання вимог ст. 43 КЗпП України 25 березня 2011 року адміністрація підприємства звернулася до первинної профспілкової організації ДП Бердянський морський торговельний портз поданням про надання згоди на розірвання трудового договору з [PERSON] за п. 1 ст. 40 КЗпП України та 20 квітня 2011 року така згода була надана. Вказане також визнано сторонами та доказуванню не підлягає. Відповідно до показів свідка [PERSON], який обіймає посаду заступника начальника порту з кадрів та побуту, [PERSON] він бачив протягом 26 квітня 2011 року. До цього не знав про те, що вона знаходиться на лікарняному з 22 квітня 2011 року. В кінці робочого дня 26 квітня 2011 року вона зайшла до його кабінету та серед інших документів поклала на стіл лікарняний лист. Після цього було внесено зміни до наказу про звільнення та вона вважається звільненою з 27 квітня 2011 року, оскільки стало відомо про тимчасову непрацездатність 26 квітня 2011 року. Зміни до наказу намагалися їй вручити. Про скорочення її посади [PERSON] попереджена більш як за два місяці. Список вакансій надавався. Заяв про переведення від неї не надходило. Згідно показів свідка [PERSON], яка працює архіваріусом, вона виконує обовязки табельника. Після надання їй лікарняних листків, вона робить відмітки в табелі та передає їх до бухгалтерії. Робоче місце на одному поверсі з [PERSON] кабінети навпроти. 26 квітня 2011 року вона бачила [PERSON] декілька разів, разом з нею в цей день пила чай. [PERSON] не казала, що знаходиться на лікарняному. Про це стало відомо від заступника начальника порту [PERSON] наприкінці робочого дня. Відповідно до показів [PERSON], яка обіймає посаду секретаря заступника начальника порту з кадрів та побуту, [PERSON] 26 квітня 2011 року принесла документи до кабінету [PERSON] близько 16-00 та вийшла. Через декілька хвилин вийшов з кабінету [PERSON] та показав лікарняний листок [PERSON] та наказав визвати табельника. Допитана в якості свідка [PERSON], яка обіймає посаду старшого інспектора кадрів відділу кадрів, вона бачила [PERSON] 26 квітня 2011 року декілька разів. [PERSON] цікавилася, чи є наказ на її звільнення. На самопочуття та на стан здоровя [PERSON] їй не скаржилася та про знаходження на лікарняному не казала. З наказом про звільнення вона ознайомила [PERSON] після 10-00, трудову книжку вручила їй після 12-00. Близько 16-00 її викликав до себе заступник начальника порту [PERSON] та показав лікарняний листок. Свідок також зазначила, що зі списком вакансій вона знайомила [PERSON] під розпис, заяв про відмову в переведенні а також заяв про перевід на іншу посаду від неї не надходило. Відповідно до телеграми, поданої 26.04.11 року о 17-18 на імя [PERSON], їй запропоновано зявитися 27 квітня 2011 року до відділу кадрів Бердянського порту для ознайомлення з наказом про внесення змін до трудової книжки. Повідомленням ВАТ Укртелекомвід 27.04.11 року телеграма, яка подана 26.04.11 року на адресу [PERSON], не доставлена, квартира зачинена, адресат за сповіщенням за телеграмою не зявляється. Згідно акту від 27 квітня 2011 року, складеному заступником начальника порту [PERSON], начальником відділу кадрів порту [PERSON] та юрисконсультом порту [PERSON], о 09-00 цього дня вони прибули для вручення [PERSON] листа про прибуття до управління порту для внесення змін до трудової книжки та для вручення наказу про перенесення дати звільнення. За адресою, зазначеною в особовій картці [PERSON], 51 кв. 24, [PERSON] не знаходилася. Після цього за іншою адресою вул..Перемоги, 18-а о 09-30 [PERSON] особисто відчинила двері та на пропозицію розписатися в отриманні листа та копії наказу відповіла відмовою. Після цього, рекомендованим листом лист та копія наказу направлені поштою на адресою фактичного проживання [PERSON]. Факт направлення листів підтверджується також описом вкладення, квитанцією ВАТ Укрпошта, конвертом з відміткою за закінченням терміну зберігання. Вирішуючи питання щодо переважного права позивача на залишення на роботі, суд визначає, що посада спеціаліста з соціальної роботи в ДП Бердянський морський торговельний портбула однією посадою та вибору на залишення на роботі між [PERSON] та іншими робітниками не було. [PERSON] позивача про те, що йому не було надано іншу посаду, суд не приймає до уваги, оскільки доказів в підтвердження обставини про надання згоди в переведенні на іншу посаду позивачем не надано. Крім цього, позивачем в судовому засіданні визнано, що заяв до адміністрації підприємства про переведення та про відмову в переведенні на іншу посаду вона не надавала. Зазначене визнано сторонами в судовому засіданні, та доказуванню не підлягає. Враховуючи викладене, аналізуючи надані докази, суд приходить до висновку, що посилання позивача на незаконність її звільнення є безпідставними, оскільки на ДП Бердянський морський торговельний портдійсно відбулися зміни в організації виробництва і праці та скорочення штату працівників, що є законною підставою для звільнення позивача за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Відповідачем додержано норми законодавства, що регулюють вивільнення працівника, та відповідач не мав можливості перевести позивача з його згоди на іншу роботу на цьому підприємстві, позивач не користувався переважним правом на залишення на роботі та він попереджався за два місяці про наступне вивільнення. На підставі викладеного, в задоволенні позовних вимог [PERSON] належить відмовити.

Outcome: dismissed