Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до ТОВ «Інвест Юкрейн Компанії» про визнання недійсної угоди №400740 та стягнення оплачених позивачем коштів за угодою в розмірі 3045 грн.. В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначила, що 19 вересня 2011 року між сторонами укладена угода №400740, відповідно до якої відповідач повинен був надати позивачу кошти у розмірі 40000 грн. зі сплатою 5 % річних , а позивач повинна була оплатити на банківський рахунок відповідача 2400 грн.- як одноразовий внесок та упродовж наступних 10 днів отримати заявлену в угоді суму . Але після виконання позивачем умов угоди , відповідач коштів не надав, та при зверненні до відповідача прохання позивача були проігноровані . Позивач у судове засідання не з,явилася , надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Позов підтримала в повному обсязі , просила задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, до суду надав заперечення проти позову. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав . Судом встановлено, що 19 вересня 2011 року між сторонами укладено угоду №400740, на придбання зі сторони позивача будівельних товарів. Відповідно до п. 1.1. договору за згодою клієнта , адміністратор (далі відповідач)- ТОВ «Інвест Юкрейн Компанія» зобов,язується вчинити від імені та за рахунок клієнта (далі позивача) певні юридичні дії, спрямовані на придбання бажаного товару , зазначеного у акті відомостей клієнта (далі позивача) до даного договору , на умовах діяльності програми «УкрПромЕнерго» . Відповідно до п. 2.1. договору клієнт (далі позивач) зобов,язується у день підписання сторонами даного договору сплатити фіксований платіж та адміністративний платіж . п. 2.1.2. договору своєчасно , не пізніше 15 числа кожного місяця , сплачувати сукупний платіж , який включає чистий внесок , за рахунок адміністратора (далі відповідача) здійснює оплату вартості товару чи надає відповідні суми у позику , та адміністративні витрати , що є оплатою за послуги адміністратором (далі відповідач) організації діяльності програми . Як вбачається з квитанцій позивач свої зобов,язання за договором №400740 від 19.09.2011 року виконала, сплатила на рахунок відповідача 19 .09.2011 року фіксований платіж за реєстраційні послуги в розмірі 2400,00 грн. , 18 жовтня 2011 року та 17 листопада 2011 року плату за адміністративні послуги у розмірі 100,00 грн. та внесок коштів чистого внеску на сплату вартості товару у розмірі 222,22 грн. , на загальну суму 3044,44 грн.. В зв,язку з тим, що позивачем в свою чергу зобов,язання за угодою виконані в повному обсязі , а відповідач коштів не надав та при зверненні до відповідача прохання позивача були проігноровано , позивач вважає , що ця угода укладена під впливом обману та застосування нечесної підприємницької діяльності. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 (справа про захист прав споживачів кредитних послуг), в аспекті конституційного звернення положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року № 1023з наступними змінами у взаємозвязку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»від 12 травня 1991 року № 1023(зі змінами та доповненнями) виконавець послуг не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Згідно з ч. 2, п. 3 ч. 3 ст. 18 вказаного Закону умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності, його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача, зокрема, встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця. Згідно ч.ч. 5, 6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо положення договору визнано несправедливими, таке положення може бути змінено або визнано недійсним, або договір може бути визнано недійсним в цілому. В умовах договору вбачаються ознаки здійснення відповідачем нечесної підприємницької діяльності. Так, з одного боку з умов оспорюваного договору випливає, що згідно із програмою «УкрПромЕнерго»предметом договору є товар, оплату якого проводить адміністратор (відповідач) або сам учасник, за рахунок грошей відповідача з розстроченням платежів . Відповідно до п. 2 ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів»забороняється нечесна підприємницька практика, яка включає будь-яку діяльність, що вводить споживача в оману або є агресивною, а також забороняється, як таке, що вводить в оману утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Відповідно до ч. 5 ст. 19 вказаного Закону правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики є недійсними. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Таким чином , чуд прийшов до висновку , що договір № 400740 від 19 серпня 2011 року укладений між сторонами є нікчемним правочином, а його нікчемність визначена ч. 5 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Як розяснено у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»від 06 листопада 2009 року №9, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлена наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи на нікчемність такого правочину одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні все, що вона одержала на виконання цього правочину. На підставі вищенаведеного суд дійшов висновку, що позовна вимога про визнання оспорюваного договору недійсним задоволенню не підлягає, оскільки оспорюваний договір є нікчемним, а його недійсність визначена самим законом. Суд вважає, що сплачена позивачем за договором грошова сума в розмірі 3044,44 гривень, що підтверджується наданими позивачем квитанціями , підлягає стягненню з ТОВ ««Інвест Юкрейн Компанія»»на користь позивача. Позивачем на підтвердження позовних вимог про стягнення суми за договором про надання правової допомоги надано розрахунок сплаченої суми , але цей розрахунок не підписаний позивачем , а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача, що відповідає положенням ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial