Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-12 00:00:00

Позивач [PERSON] пред'явив до суду позов до відповідача - редакції газети "Тернопіль вечірній" Тернопільської міської ради про стягнення належних сум при звільненні, середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди, покликаючись на те, що з 1 червня 2009 року перебував із відповідачем у трудових відносинах, 30 листопада 2009 року його звільнено з роботи у зв'язку зі скороченням штату працівників, однак належні йому суми заборгованість із заробітної плати в розмірі 5215 гривень 63 копійки в день звільнення не виплачені. Відтак він має також і право на індексацію заробітної плати в розмірі 604 гривні 98 копійок та відшкодування заподіяними неправомірними діями відповідача моральної шкоди, яка полягає в невиплаті заробітної плати, що призвело неможливості повноцінного утримання його сім"ї, відтак призвело до моральних і душевних страждань, виходячи з глибини яких розмір такої шкоди він оцінює у 10000 гривень. В подальшому позивач [PERSON] доповнив та уточнив позовні вимоги, просить стягнути з відповідача середній заробіток за весь період затримки розрахунку в розмірі 26899 гривень 08 копійок, розмір відшкодування моральної шкоди зменшив до 5000 гривень. У судовому засіданні позивач [PERSON] заявлений ним позов підтримав із викладених у позовній заяві та уточненнях до неї обставин та просить задовольнити. Представник відповідача редакції газети "Тернопіль вечірній" Тернопільської міської ради у судовому засіданні позову визнала, вказавши, що розмір заборгованості заробітної плати [PERSON] документально не підтверджений, згідно зі звітом за 2009 рік, який подавався до Державного казначейства, заборгованості за вказаний період редакція газети "Тернопіль вечірній" Тернопільської міської ради не мала. Таким чином відсутні підстави для стягнення в користь позивача заробітної плати, а відтак й індексації, середнього заробітку та моральної шкоди. Крім цього, позивач пропустив установлений законом строк для звернення до суду з таким позовом. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: Як слідує з трудової книжки позивача [PERSON], 01 червня 2009 року на підставі наказу № 20 його було прийнято на роботу художнім редактором до редакції газети "Тернопіль вечірній". Згідно з наказом № 33 від 30 листопада 2009 року [PERSON] звільнено із займаної посади на підставі п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України у зв'язку зі скороченням штату працівників. Як убачається з довідки, виданої [PERSON] редакцією газети "Тернопіль вечірній" Тернопільської міської ради, його заборгованість з заробітної плати становить 5215 гривень 63 копійки. Вказана довідка, як зауважила в судовому засіданні представник відповідача, видана без зазначення дати її видачі та періодів заборгованості, однак завірена підписами та печаткою організації. Таким чином у суду немає підстав не брати її до уваги як один із доказів, яким позивач обгрунтовує свої позовні вимоги. Про факт заборгованості із заробітної спати та невиплату її позивачу в день звільнення свідчить акт перевірки Територіальної державної інспекції праці у Тернопільській області № 19-01-030/0167 від 19 лютого 2010 року, якою встановлено, що протягом 2009 2010 років заробітна плата працівникам у редакції газети "Тернопіль вечірній" Тернопільської міської ради в порушення вимог ч. 1 ст. 115 Кодексу законів про працю України та ч. 1 ст. 24 Закону України "Про оплату праці" виплачувалась нерегулярно, через проміжок часу, що перевищує 16 календарних днів, та в порушення вимог ст. 116 Кодексу законів про працю України при звільнення працівників виплата всіх сум, що належать їм від підприємства, в день звільнення не проводилась. Зокрема [PERSON], звільненому з роботи 30 листопада 2009 року, виплату належних йому при звільненні сум на час перевірки 19 лютого 2010 року не здійснено. Згідно з довідкою про проведення остаточного розрахунку при звільненні працівників, наданої редакцією газети "Тернопіль вечірній" Тернопільської міської ради Територіальній державній інспекції праці у Тернопільській області в ході проведення вказаної перевірки, заборгованість із виплат належних [PERSON] розрахункових сум на день перевірки на день перевірки становить 5215 гривень 63 копійки. Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 березня 2010 року за вчинення вказаних порушень законодавства про працю притягнуто до адміністративної відповідальності виконувача обов'язків головного редактора редакції газети "Тернопіль вечірній" Тернопільської міської ради [PERSON] Як установлено зазначеною постановою, у редакції газети "Тернопіль вечірній" Тернопільської міської ради дійсно мали місце порушення вимог законодавства про оплату праці, зокрема [PERSON], звільненому з роботи 30 листопада 2009 року, виплату належних йому при звільненні сум не здійснено, заборгованість із виплати працівникам заробітної плати за період з липня по грудень 2009 року становила 79000 гривень. Аналізуючи зазначені докази в їх сукупності, судом установлено, що позивачу [PERSON] в день звільнення з редакції газети "Тернопіль вечірній" Тернопільської міської ради 30 листопада 2009 року належні йому суми не виплачені. Розмір заборгованості із заробітної плати становить 5215 гривень 63 копійки. Таким чином суд убачає в діях відповідача пряме порушення вимог ст. 116 Кодексу законів про працю України, відповідно до якої при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення, відтак указана сума заборгованості підлягає до стягнення в користь позивача на підставі рішення суду. Згідно зі ст. 33 Закону України Про оплату праців період між переглядом мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Згідно з виконаним позивачем розрахунком індексація заробітної плати становить 604 гривні 98 копійок. Заперечень щодо суми індексації відповідачем не надано, тому вона підлягає до стягнення в обчисленому позивачем розмірі. При цьому суд звертає увагу на те, що згідно з ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком, відтак позивач строку звернення до суду з позовом про стягнення належних йому сум при звільненні, в тому числі заробітної плати та індексації згідно з Законом України Про оплату праціне пропустив. Натомість на решту позовних вимог [PERSON], зокрема в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди встановлений ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України строк застосовуватись не може, виходячи з таких міркувань. Згідно зі ст. 117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до роз'яснень, викладених в ч. 5 п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року N 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Пропуск без поважних причин тримісячного строку звернення до суду є самостійною підставою для відмови в позові. Відтак норма ч. 2 ст. 233 КЗпП України (щодо відсутності обмеження будь-яким строком на звернення до суду з вимогами про стягнення заробітної плати) не поширюється на вимоги про стягнення середньої заробітної плати на підставі ст. ст. 116, 117 КЗпП України. При цьому будь-яких доказів про поважність причин строку звернення до суду позивач [PERSON] не заявляв, про їх поновлення перед судом не клопотав, покликаючись натомість на норму ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України, яка, на його переконання, має бути застосована до всіх його позовних вимог. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року N 9 (з наступними змінами та доповненнями) "Про практику розгляду судами трудових спорів" встановлені ст. ст. 228, 233 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. Що стосується вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, то їх пред'явлено позивачем також із пропуском установленого строку. Однак суд також звертає увагу на те, що [PERSON] не подав ніяких доказів про заподіяння йому діями відповідача моральної шкоди, не обгрунтував її розміру, судом на підставі зібраних доказів не встановлено, що порушення відповідачем законних прав [PERSON] на своєчасне отримання заробітної плати призвели до моральних страждань позивача, втрати ним нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Таким чином відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди на підстав вимог ст. 237-1 Кодексу законів про працю України Відповідно до п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року N 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", пропуск без поважних причин тримісячного строку звернення до суду є самостійною підставою для відмови в позові, однак якщо суд установить, що останній є необгрунтованим, він відмовляє в його задоволенні саме з цих підстав. З урахуванням наведеного суд приходить до переконання, що в задоволенні вимог [PERSON] про відшкодування моральної шкоди слід відмовити за необгрунтованістю позовних вимог.

Outcome: partial