Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-20 00:00:00

Позивач звернулася з даним позовом до суду в обґрунтування якого зазначила, що з відповідачем вона перебуває у зареєстрованому шлюбі, під час якого вони придбали спільне майно у тому числі автомобіль. Згідно договору купівлі продажу від 16 серпня 2008р. автомобіль було оформлено на неї. Для придбання вищевказаного автомобіля 28.08.2008р. позивачем було укладено кредитний договір з ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК»№4219-021/08Р з кредитним лімітом 10500 доларів США. Станом на 10.08.2011р. позивачем особисто було сплачено за кредитним договором №4219-021/08Р від 28.08.2008р. - 3295 доларів США відсотків за користування кредитними коштами та 4250 доларів США погашення заборгованості. На 10.08.2011р. заборгованість за кредитним договором №4219-021/08Р від 28.08.2008р. складає 6250 доларів США. Відповідач утримує автомобіль в невідомому для позивача місці та не повертає його, а також інші особисті та спільні речі сторін та їх дитини. В позовній заяві позивач просила суд : припинити право спільної сумісної власності [PERSON] та відповідача [PERSON] на автомобіль марки Gelly СК-1.5 impress, 2008 року випуску, державний № [NUMBER]; визнати за [PERSON] право особистої власності на вказаний автомобіль і витребувати його з володіння відповідача. Просила також, витребувати з незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] документи на право власності на квартири у місті Дніпропетровську за адресою [ADDRESS] та на 1/2 частку квартири по вул. Фучіка буд.17 кв.45, посвідчення водія на ім'я [PERSON], документи про закінчення позивачем навчальних закладів, медичні картки [PERSON] і її дітей, особисті речі позивача, одяг, та взуття [PERSON], дитячі речі необхідні для життя, стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати в сумі 610 грн. 50 коп. Позивач у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву в якій просила позов задовольнити у повному обсязі, та розглядати справу без її участі, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, письмової заяви про причини своєї неявки та перенесення розгляду справи до суду не надав, тому суд за згодою позивача проводить заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач та відповідач з 21.11.2003 року по цей час перебувають у шлюбі між собою, що підтверджується копією відповідного свідоцтва наданою позивачем. Під час шлюбу, згідно дослідженого у судовому засіданні договору купівлі продажу від 16 серпня 2008р., позивачем було придбано автомобіль марки Gelly СК-1.5 impress, 2008 року випуску, державний № [NUMBER] вартістю 49 050 грн. Для придбання вищевказаного автомобіля 28.08.2008р. позивачем було укладено кредитний договір з ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК»№4219-021/08Р з кредитним лімітом 10500 доларів США , що підтверджується дослідженою у судовому засіданні копією вказаного договору. Станом на 10.08.2011р. позивачем було сплачено за кредитним договором №4219-021/08Р від 28.08.2008р. 3295 доларів США відсотків за користування кредитними коштами та 4250 доларів США погашення заборгованості. Станом на 10.08.2011р. заборгованість за кредитним договором №4219-021/08Р від 28.08.2008р. складає 6 250 доларів США, що підтверджується довідкою ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК»№35238/04-01 від 11.08.2011р., дослідженою у судовому засіданні. Судом, також встановлено, що відповідач маючи вільний доступ до автомобіля, приховав його від позивачки і по цей час утримує його у себе, що підтверджується даними позовної заяви. Сторони справи припинили сімейні відносини і проживають окремо, оплату кредиту за придбання автомобіля здійснює особисто позивач, що підтверджено довідкою банку. Правовідносини , що виникли між сторонами справи врегульовані нормами СК України, та нормами ЦК України. Відповідно до вимог статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до вимог статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до вимог статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. Відповідно до вимог статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Вирішуючи позовні вимоги позивача про припинення права їх спільної сумісної власності та про визнання за нею права особистої власності на спірний автомобіль суд приходить до наступного. Позивачем у даній справі не надано, а судом не встановлено належних та достатніх доказів оспорювання відповідачем права власності позивача на спірний автомобіль. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу спірний за позовом автомобіль належить особисто позивачу і наявності правовстановлюючих документів, які могли б підтвердити право спільної власності позивача та відповідача на автомобіль судом не встановлено. У даній справі позивачем фактично не заявлено вимог про поділ майна подружжя. Згідно декларованого статтею 11 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Враховуючи викладене, суд не може вийти за межі позовних вимог та вирішити вимогу про поділ майна подружжя. Таким чином, жодних правових підстав для задоволення позову в цій частині позивачем не надано, а судом не встановлено, тому у задоволенні даної частини позовних вимог слід відмовити. Вирішуючи позовні вимоги про витребування спірного автомобіля з володіння відповідача, суд приходить до наступного. Згідно дослідженого у судовому засіданні свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії АЕС 227310 автомобіль марки Gelly СК-1.5 impress, 2008 року випуску, державний № [NUMBER] належить позивачу. Відповідно до вимог ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Оскільки позивач є власником спірного автомобіля, а відповідачем не надано жодних доказів правомірності утримання ним автомобіля позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. У відповідності до ч.3 ст.10 та до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін виник спір. Згідно ч.4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях Вирішуючи позовні вимоги про витребування з незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] документів на право власності на квартири у місті Дніпропетровську за адресою [ADDRESS] та на 1/2 частку квартири по вул. Фучіка буд.17 кв.45, посвідчення водія на ім'я [PERSON], документів про закінчення позивачем навчальних закладів, медичних карток [PERSON] і її дітей, особистих речей позивача, одягу, та взуття [PERSON], дитячих речей необхідних для життя, суд приходить до наступного. Позивачем не надано, а судом не встановлено належних та достатніх доказів, як фактів наявності такого майна, так і фактів протиправного утримання їх відповідачем. Оскільки факт порушення відповідачем прав свобод чи інтересів позивача в цій частині позовних вимог не знайшов свого підтвердження , жодних правових підстав для задоволення позову судом не встановлено , а позивачем не надано, тому суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог в цій частині. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України судові витрати покладаються на сторону проти якої постановлено рішення пропорційно задоволеним вимогам. На підставі викладеного,

Outcome: partial