Jurisdiction: civil
Date: 2012-02-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»про захист прав споживачів, посилаючись на наступні обставини. 08.10.2007 року між нею та ПАТ КБ «Приватбанк»було укладено кредитний договір №DODWAK10120151, відповідно до умов якого банк надав їй кредит у вигляді не поновлювальної кредитної лінії в розмірі 58 602,40 гривень зі сплатою 5,04%. Вона сумлінно виконувала свої обов’язки за договором і своєчасно вносила усі необхідні платежі. Проте відповідач в односторонньому порядку підвищив з 01.11.2008 року відсоткову ставку за кредитом до 8,04% річних. У грудні 2010 року вона дізналася, що відсоткова ставка була підвищена до 19,92%. Зазначає, що дії банку щодо підняття відсоткової ставки є неправомірними та такими, що не відповідають чинному законодавству, порушують її права та законні інтереси як споживача. Позивачка просить суд визнати правочин про зміну відсоткової ставки за кредитом неукладеним, визнати дії щодо зміни відсоткової ставки в односторонньому порядку протиправними, визнати односторонню зміну процентної ставки за кредитним договором нікчемною, відновити становище, яке існувало до порушення та зобов’язати банк зарахувати в якості сплати основного боргу переплачені позивачкою відсотки за кредитом. У судове засідання позивачка не з’явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала. Проти винесення заочного рішення не заперечувала. Представник відповідача в судове засідання не з’явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Згідно з вимогами ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач не повідомив суд про причини своєї відсутності. Суд, дослідивши докази по справі в їх сукупності, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини. 08.10.2007 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк»було укладено кредитний договір №DODWAK10120151 (а.с.70-74). Відповідно до Свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-НО №199164 від 12.01.2011 року прізвище позивачки було змінене на «Акопова». Відповідно до п.1.1 кредитного договору банк зобов’язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу чи/або перерахування на рахунок, зазначений в п.7.1 договору. Строк, вид кредиту, відсотків, винагород, розмір щомісячного платежу, період сплати, порядок погашення заборгованості за цим договором зазначені у розділі 7 договору. Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч.1 ст.627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦК України, цивільні обов’язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до п. 2.3.1 кредитного договору банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір відсоткової ставки за користування кредитом у разі зміни кон’юнктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10 % у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення цього договору, зміні облікової ставки НБУ; зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки за кредитами банків України у відповідній валюті (за статистикою НБУ). Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Отже, договором передбачено право банку змінювати в односторонньому порядку відсоткову ставку за договором у певних випадках. Позивачка своїм підписом засвідчила, що їй відомі та зрозумілі усі умови кредитного договору. Крім того, відповідно до статті 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів міститься в статті 16 ЦК України. Цей перелік не є вичерпним і суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений законом або договором. Позивачка просить суд визнати правочин про зміну відсоткової ставки за кредитним договором неукладеним. Так, ч.1 ст.202 Цивільного кодексу України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч.1 ст.207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. З матеріалів справи та зі змісту позовної заяви вбачається, що додаткової угоди до кредитного договору про зміну відсоткової ставки укладено не було. Проте відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»вимога про визнання правочину (договору) неукладеним не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом. Позовна вимога про визнання дій ПАТ КБ «Приватбанк»протиправними також не підлягає задоволенню. Так, пунктом 10 частини 2 статті 16 ЦК України передбачено такий спосіб захисту права як визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Отже, ані законом, ані договором не передбачено такого способу захисту як визнання незаконними дій банківської установи. Не передбачено і такого способу захисту як визнання нікчемною односторонню зміну відсоткової ставки за договором. Відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України нікчемним може бути виключно правочин, якщо його недійсність встановлена законом. У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Позовна вимога про відновлення становища, яке існувало до порушення та зобов’язання банку зарахувати в якості сплати основного боргу переплачені позивачкою відсотки за кредитом не підлягає задоволенню, з огляду на недоведеність позивачкою наявності порушення закону або договору у діях банку. Навпаки, пунктом 2.3.1 договору передбачено право банку в односторонньому порядку змінювати відсоткову ставку. Будь-яких інших додаткових угод сторонами укладено не було. Посилання позивача на набрання чинності 09.01.2009 року Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку»не береться судом до уваги, оскільки кредитний договір між сторонами було укладено 08.10.2007 року, а даний закон зворотної сили не має. За таких обставин суд приходить до висновку про те, що у задоволенні позову [PERSON] до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів необхідно відмовити. Справу розглянуто у межах позовних вимог з урахуванням способів захисту права, обраних позивачем. На підставі ст. ст. 14, 16, 202, 207, 215, 626, 627 ЦК України та

Outcome: dismissed