Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся 18.05.2011 року до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (правонаступником являється Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат») та Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, про стягнення моральної шкоди. В ході судового розгляду за клопотанням представника позивача позовні вимоги до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області були залишені без розгляду та ця юридична особа залучена до участі у справі в якості третьої особи, про що винесена судом ухвала 31.10.2011 року. В обґрунтуванні своїх позовних вимог позивач посилається на те, що він пропрацював на шахті «Леніна» в Відкритому акціонерному товаристві «Криворізький залізорудний комбінат» з 08.07.2002 року підземним прохідником 5 розряду, 26.06.2006 року - звільнений в звязку з виходом на пенсію. 16.05.2006 року протоколом № 994 Українським науково дослідним інститутом промислової медицини встановлено йому було професійне захворювання: радикулопатія шийна та попереково крижова з вираженими статико динамічними порушеннями, стійким больовим і периферичним нейросудинним синдромами, нейродистрофією у вигляді двостороннього плечолопаткового періартрозу, деформуючий артроз ліктьових та колінних суглобів другого ступеню. [PERSON] розслідування в пункті 17 встановлено, що причиною отримання професійного захворювання явилось фізичне перевантаження, показники якого перевищували гранично допустимий рівень. В пункті 19 Акту… встановлено вину підприємства відповідача в заподіянні шкоди здоровю позивачеві. Висновком медико соціально експертною комісією встановлено первинно 15.06.2006р. 50% втрати професійної працездатності на безстроковий термін. При наступному переогляді 11.06.2007 року в стані здоровя не відбулося покращення і тому було підтверджено 50% втрати професійної працездатності. При наступному переосвідченні 11.06.2009 року 50% втрати професійної працездатності встановлено на безстроковий термін. Позивач вказує на те, що з вини підприємства відповідача він втратив працездатність, здоровя, в результаті чого щоденно змушений переносити хронічні фізичні страждання та переживання, які проявляються в наступному: його турбує стійкий біль та обмеження рухів в шийному та поперековому відділах хребта; непокоять болісні відчуття в плечових, ліктьових та колінних суглобах; має проблеми з ходою; відчуває періодичне оніміння кінцівок. Зазначає, що в звязку з постійними больовими відчуттями не має можливості спати, займатися побутовими справами, особливо болі в спині загострюються при різкій зміні положення тіла. Не має змоги займатися улюбленим хобі, допомагати дружині та дітям, почуває себе зовсім виснаженим від нестерпних хронічних болів і від цього знаходиться в постійному нервовому стані. Причинену моральну шкоду позивач оцінює в сумі 192 \~000 гривень, яку просить стягнути з ПАТ „ КЗРК. У судовому засіданні позивач [PERSON] не був присутній, про час та місце розгляду справи сповіщений належно, що підтверджено матеріалами справи. Про причини неявки в суд не сповіщено. Представник позивача, який діє на підставі довіреності, в судовому засіданні зазначив, щодо можливості розгляду справи за відсутністю його довірителя, оскільки останній, за станом свого здоровя не має змоги бути присутнім у судовому засідання та надав йому, як представнику усі повноваження, що передбачені законодавством України. Позовні вимоги до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» підтримує у повному обсязі, просить стягнути відшкодування моральної шкоди у розмірі 192\~000грн., при цьому посилався на обставини, вказані в позовній заяві, та просить при винесені рішення врахувати що з вини підприємства, позивачу заподіяна шкода здоровю, він втратив на 50 відсотків професійної працездатності на безстроковий термін, являється інвалідом, в результаті через болісні відчуття в шийному та поперековому відділах хребта, змушений приймати медикаменти та звертатися за допомогою лікарів. В результаті, у нього змінився рівень та ритм життєвої діяльності, він потребує багато зусиль для організації свого життя. Доводи представника відповідача про те, що структурний підрозділ ш. Першо травнева, на які працював позивач передана до іншого підприємства не можуть бути прийняті до уваги, оскільки він працював на підприємстві Обєднання „ Кривбасруда, правонаступником якого стало ВАТ „ Кривбасзалізрудком, а відповідно у подальшому - ПАТ „ КЗРК. Представник відповідача - Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» [PERSON] позов не визнала та суду пояснила, що позивач свідомо обрав даний фах та роботу на підприємстві відповідача, знав та повинен був знати про шкідливі фактори та умови праці, за це він мав певні пільги, а саме йому надавалося харчування, засоби індивідуального захисту. Також суду пояснив, що підприємство вважає, що позивачем не доведено факт заподіяння йому моральної шкоди, не надано доказів які підтверджують глибину фізичних та моральних страждань, погіршення його здібностей, не надано доказів про перенесення позивачем моральних страждань та переживань, позивач не обґрунтував розмір моральних страждань та переживань. Передбачене ст.. 237-1 КЗпП України відшкодування моральної шкоди відповідачем не застосовується до осіб, що підлягають обовязковому соціальному страхуванню відповідно до Закону України „Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Саме такою особою і є позивач. Відповідно до Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоровя, повязане з виконання трудових обовязків, встановлення факту спричинення моральної шкоди покладено на медико-соціальні експертні комісії. Такого висновку позивач суду не представив. З матеріалів, доданих до позовної заяви не вбачається, що позивач зазнав стресу, депресії чи інших негативних виявів свого стану в результаті отримання профзахворювань. Крім того, у ПАТ „ Криворізький залізорудний комбінат він працював лише 3 роки та 11 місяців, а весь інший час пропрацював у шкідливих умовах на інших підприємствах. Шахта „ Першотравнева на якій він працював у в/о „ Кривбасруда була передана до складу іншого підприємства „ Криворізького державного гірничорудного управління гідрозахисту. Таким чином, ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» не повинно виплачувати позивачеві моральну шкоду. Вислухавши представників сторін, вивчивши письмові матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню, за таких підстав. При обговоренні питання про спричинення позивачеві [PERSON] моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, з урахуванням характеру, обсягу, тривалості та наслідків заподіяних позивачеві моральних страждань, стан його здоров'я, втрату професійної працездатності в звязку з професійним захворюванням, інвалідність, вину підприємства в заподіянні шкоди, матеріальну шкоду, істотних вимушених змін у його життєвих стосунках. Відповідно запису в трудовій книжці, встановлено, що позивач в період з 17.09.1976 року працював гірничим робітником в шахтопрохідницькому управлінні, з 01.07.1979 року працював в спеціалізованому комбінаті «Кривбасшахтопроходка», з 27.05.1980 по 10.01.1987 року працював в ВО «Кривбасруда», з 1989 по 1999 р.р. пропрацював в Північному гірничозбагачувальному комбінаті. З 08.07.2002 року підземним прохідником 5 розряді на шахті «Леніна» в Відкритому акціонерному товаристві «Криворізький залізорудний комбінат» (правонаступником являється Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат») . 26.06.2006 року звільнений з підприємства - відповідача в звязку з виходом на пенсію ( а.с.29-46). Комісією у складі: підприємства - відповідача, Тернівської санітарно епідеміологічної станції, страхового експерта Фонду соціального страхування складено [PERSON] розслідування професійного захворювання позивача від 07.06.2006 року. В пункті 17 встановлено, що причиною отримання профзахворювань позивачем явилось перевищення в декілька разів рівня фізичного перевантаження: маса вантажу, що піднімається до 60 кг при нормі 30 кг; потужність зовнішньої роботи за участю мязів корпусу та нижніх кінцівок до 263 Вт при допустимій 90 Вт; статистичне навантаження при утриманні вантажу двома руками до 150000 при нормі 97000 кг/с. Мікрокліматичні умови: відносна вологість повітря 88- 100% при допустимій 60 30%. В пункті 19 зазначено вину адміністрації шахти «Леніна» підприємства відповідача в порушенні ст.. 153 Кодексу Законів про працю України ( а.с.8-11). Висновком медико соціально експертною комісією позивачеві встановлено первинно 15.06.2006р. 50% втрати професійної працездатності на безстроковий термін та признано інвалідом 3 групи. При наступному переогляді 11.06.2007 року в стані здоровя не відбулося покращення і тому було підтверджено 50% втрати професійної працездатності. При наступному переосвідченні 11.06.2009 року 50% втрати професійної працездатності встановлено на безстроковий термін та підтверджено 3 групу інвалідності. Лікарями встановлено противопоказання: несприятливий мікроклімат, фізичне перевантаження (а.с.12-14). З наданих виписних епікризів медичних установ, встановлено, що позивач проходив неодноразово (14 разів) стаціонарно лікування в Українському науково дослідному інституті промислової медицини та в 14 й міській лікарні міста [PERSON]. За висновком лікувально - експертної комісії Українського науково-дослідного інституту промислової медицини позивачеві було встановлено 12.01.2006 року (протокол № 71) професійні захворювання за діагнозом: радикулопатія попереково крижова та шийна на фоні нестабільності сегменту зі значними статико динамічними порушеннями та нейродистрофією у вигляді двостороннього плечолопаткового періартрозу та стійким больовим синдромом; хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень). Від 16.05.2006 року протоколом № 994 Українським науково дослідним інститутом промислової медицини встановлено позивачеві професійне захворювання: радикулопатія шийна та попереково крижова з вираженими статико динамічними порушеннями, стійким больовим і периферичним нейросудинним синдромами, нейродистрофією у вигляді двостороннього плечолопаткового періартрозу, деформуючий артроз ліктьових та колінних суглобів другого ступеню. Відповідно медичних документів позивачеві рекомендовано: спостереження лікарів, щорічні курси відновної терапії, прийом медикаментів, санаторно курортне лікування (Хмільник, Бердянськ, Приморськ) ( а.с.15-28). На підставі досліджених доказів, суд не може погодитися із запереченнями представника відповідача про те, що він не є належним відповідачем по справі, а належним відповідачем повинно бути Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, і слід керуватися Законом України „Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, є безпідставними, оскільки правовідносини сторін виникли в червні 2006 року, тобто в період, коли було скасовано ст. 28 та 34 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, що спричинили втрату працездатності», відповідно яких обовязок по відшкодуванню моральної шкоди покладено було на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Суд вважає, що не доведені і заперечення відповідача в тій частині, що на їх підприємстві [PERSON] працював нетривалий час у шкідливих умовах, а саме 3 роки та 11 місяців, які спростовуються наявними в матеріалах справи доказами. Так , із трудової книжки [PERSON] убачається , що він працював з 27.05.1980 року по 10.01.1987 року у Виробничому обєднанні „ Кривбасруда, Первомайск рудоуправління , шахта „СВ в умовах підземних робіт прохідником 5, 6 розряду та кріпильником 5 розряду з правом виконання вибухових робіт ( а.с.33-36). Факт свого правонаступництва відносно ВО „ Кривбасруда не заперечується відповідачем. Після звільнення 10.01.1987 року із вищеназваного обєдання позивача, дійсно, наказами по В/О „ Кривбасруда № 349 від 20.09.1989 року та № 423 від 01.11.1989 року була ліквідована структурна одиниця- РУ „Першотравневе та у складі вищеназваного обєднання створені структурні одиниці : шахти „ Першотравнева-1, Першотравнева-2, ім. Леніна, ім. Орджонікідзе, „Гвардійська, „Октябрьская, „ Родина, „ Саксагань-Гигант, ім.Валявко , управління соціальних обєктів, енергоуправління. У подальшому, окремі структурні одиниці, а саме: ш. Першотравнева-1 та „ Першотравнева-2 ліквідовані наказом № 169 від 26.12.1994 року по В/0 „ Кривбасруда та на їх базі створена ш. Першотравнева , яка у 1998 році передана до складу підприємства „ Криворізьке державне гірничорудне управління гідрозахисту. Між тим, суд вважає, що вищеназвані обставини не свідчать про те, що відповідач повинен бути звільнений від цивільно-правової відповідальності за заподіяну шкоду здоровю позивача ,оскільки останній знаходився у трудових правовідносинах із юридичною особою, а не з її структурним підрозділом. Звільнявся він із В/О Кривбасруда, правонаступником якого у теперішній час є ПАТ „ КЗРК, тому суд вважає його належним відповідачем. У судовому засіданні встановлено, що при виконанні трудових обовязків здоровю позивача [PERSON] була заподіяна шкода, він отримав професійне захворювання, втратив працездатність в розмірі 50% на безстроковий термін, являється інвалідом. Позивач переносить щоденно фізичний біль та моральні переживання, змушений приймати ліки та постійно звертатися та бути під наглядом лікарів. При вказаних обставинах суд вважає, що наслідками отриманого професійного захворювання, позивачеві порушено його звичайний життєвий ритм, нормальні життєві звязки. На теперішній час має проблеми з ходою, не має змоги виконувати звичайну для нього роботу, в результаті прикладає значні додаткові зусилля для організації свого життя. Позивач не бачить перспектив на майбутнє, в звязку зі станом його здоров'я, тому переносить моральні страждання та переживання. Суд вважає, що в даному випадку відповідач повинен виплатити позивачеві моральну шкоду. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків. Статею 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008року, положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону № 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Беручи до уваги, що обставини, викладені в позові, знайшли документальне підтвердження, встановлений факт спричинення моральної шкоди, суд вважає, що заподіяна моральна шкода підлягає часткової компенсації. Обговорюючи розмір відшкодування позивачу [PERSON] моральної шкоди, суд виходить із суми, яку визначив позивач, тобто 192\~000 грн., також, суд враховує, характер та обсяг його фізичних, душевних, психічних страждань в звязку з отриманим професійним захворюванням, тривалість лікування, втрату можливості його трудової та соціальної реабілітації, що призвело до значних тяжких змін його життєвих зв'язків, а саме 50 % втрати професійної працездатності на безстроково, 3 групи інвалідності, вищевказане потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. А також вину підприємства відповідача в отриманні позивачем профзахворювання, суд вважає, що компенсацію в заподіяні моральних страждань слід призначити [PERSON] у розмірі 20000 грн., що буде відповідати тим стражданням і переживанням які зазнає позивач, а в задоволенні іншої частини позову позивачу слід відмовити. При визначені суми компенсації за спричинену шкоду суд враховує і той факт, що винним в спричинені шкоди здоровю позивача є не тільки ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», а інше підприємство „Північний гірничозбагачувальний комбінат.

Outcome: partial