Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди вказуючи, в якому просить зобов'язати редакцію газети «Антенна»(після заміни відповідача [PERSON] громадську організацію «Центр медіаініціатив») опублікувати у найближчому після вступу рішення суду в законну силу випуску спростування недостовірної інформації щодо позивача, поміщеної у номері 35 за 08 вересня 2010 року на сторінці № 6 в розділі «редакційна пошта»під назвою «У прокуратуру звертайтеся за прейскурантом цін», такого вигляду: «Повідомляємо, що в номері газети «Антенна»35 за 08 вересня 2010 року на сторінці 6 в розділі «редакційна пошта»під назвою «У прокуратуру звертайтеся за прейскурантом цін»опубліковано інформацію про співробітника прокуратури Черкаського району [PERSON], яка не знайшла свого підтвердження в ході перевірки Прокуратурою Черкаської області і є нічим не доведеним особистим твердженням [PERSON], який направив на адресу редакції газети відповідного листа. Твердження [PERSON] нічим не доведені», стягнути з відповідачів солідарно моральну шкоду в сумі 20000 гривень . Ухвалою суду від 22.11.2011 року замінено неналежного відповідача газети «Антена»на [PERSON] обласну громадську організацію «Центр медіа ініціатив». Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали повністю, просили його задовольнити. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що викладені у номері газети «Антенна»35 за 08 вересня 2010 року в розділі «редакційна пошта»обставини щодо неї не відповідають дійсності, хабаря у [PERSON] позивачка не вимагала, щодо неї та інших співробітників прокуратури Черкаського району проводилась Прокуратурою Черкаської області перевірка в порядку статті 97 КПК України, в ході якої викладені [PERSON] факти не підтвердились і в порушенні кримінальної справи відмовлено на підставі п. 2 ст. 6 КПК України. Коли прочитала в газеті «Антенна»вказаний лист [PERSON], то була шокована його змістом і зазнала морального потрясіння та душевних страждань. Представник позивача [PERSON] пояснив суду, що негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного, а оскільки відповідачі не надали доказів достовірності поширеної про позивача інформації, а зі сторони позивача, в свою чергу, надано суду постанову про відмову в порушенні кримінальної справи за даним фактом за реабілітуючою обставиною, то можна вважати доведеною обставину про поширення відповідачами недостовірної інформації щодо позивача, а отже порушені особисті немайнові права позивачки і вони підлягають захисту шляхом опублікування спростування поширеної інформації. Крім того, просив солідарно стягнути з відповідачів відшкодування моральної шкоди, так як їхню відповідальність неможливо розмежувати. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] громадської організації «Центр медіаініціатив» в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Зі згоди позивача та його представника суд ухвалює провести заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. 08 вересня 2010 року в № 35 газети «Антенна»в розділі «редакційна пошта»був надрукований лист [PERSON] «У прокуратуру звертайтеся за прейскурантом цін». У даному листі, зокрема, вказується, що позивачка вимагала із [PERSON] 1 000 доларів за направлення його на судово-медичну експертизу або порушення кримінальної справи, а також посилалась на «липовий»закон про прокуратуру і взагалі нібито поводилась із даним громадянином грубо. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»якщо позов предявлено про спростування інформації, опублікованої в засобах масової інформації, то належними відповідачами є автор і редакція відповідного засобу масової інформації чи інша установа, що виконує її функції, оскільки згідно зі статтею 21 Закону про пресу (Закон «Про друковані засоби інформації (пресу)») редакція або інша установа, яка виконує її функції, здійснює підготовку та випуск у світ друкованого засобу масової інформації. У разі коли редакція друкованого засобу масової інформації не має статусу юридичної особи, належним відповідачем є юридична особа, структурним підрозділом якої є редакція. Якщо редакція не є структурним підрозділом юридичної особи, то належним відповідачем виступає засновник друкованого засобу масової інформації. Оскільки судом встановлено, що редакція газети «Антенна»не має статусу юридичної особи, а засновником друкованого засобу інформації газета «Антенна»є [PERSON] громадська організація «Центр медіаініціатив», то ухвалою суду було замінено неналежного відповідача редакція газети «Антенна»на відповідача [PERSON] громадська організація «Центр медіаініціатив». З приводу протиправних, на думку [PERSON], дій співробітників прокуратури Черкаського району, в тому числі і [PERSON], проводилась перевірка Прокуратурою Черкаської області в порядку ст. 97 КПК України. Прокурором відділу Прокуратури Черкаської області [PERSON] винесена постанова від 02.09.2010 року про відмову в порушенні кримінальної справи проти співробітників прокуратури Черкаського району, в тому числі і проти [PERSON] у звязку із відсутність в їхніх діях складу злочинів, передбачених ст. ст. 189, 364, 368, 370 КК України, тобто у порушенні кримінальної справи відмовлено з реабілітуючих підстав. Дані матеріали перевірки були досліджені в судовому засіданні. Стаття 46 Закону України «Про інформацію»визначає, що інформація не може бути використана для посягання на права і свободи людини. Поширення таких відомостей забороняє і ст. 3 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні», яка також забороняє використання засобів масової інформації для посягання на честь і гідність громадян. Відповідно до ч. 3 ст. 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (як зазначено у постанові Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року презумпція добропорядності). З боку відповідачів не було надано суду жодного доказу на підтвердження достовірності поширеної інформації, а оскільки суду надана ніким не скасована постанова про відмову в порушенні кримінальної справи за даним фактом, яка винесена з реабілітуючих підстав, то суд вважає поширену про позивача інформацію недостовірною, а відповідно суд вважає, що внаслідок цього порушені особисті немайнові права позивача, які підлягають захисту, оскільки відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, гідність та честь фізичної особи є недоторканними; відповідно до ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Статтею 277 ЦК України закріплено такий спосіб захисту цивільного права, як право на спростування поширеної недостовірної інформації про особу. Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то суд вважає, що позивачці дійсно були заподіяні душевні страждання у звязку із поширенням про неї недостовірної інформації. Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода може полягати, зокрема, у приниженні честі, гідності та ділової репутації фізичної особи. Судом встановлено, що після виходу відповідного номера газети «Антенна», де була розміщена недостовірна інформація про [PERSON], у позивачки погіршився стан здоровя, з 10 вересня 2010 року по 17 вересня 2010 року позивачка перебувала на лікуванні, згідно висновку лікарсько-консультативної комісії позивачі було поставлено діагноз «нейроциркуляторна дистонія, енстросистолічна аритмія, діскенезія жовчовивідних шляхів по гіпотонічному типу», а також вказано, що їй протипоказані стресові ситуації, психологічні перевантаження. Проте суд вважає, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди, заявлений позивачем, є суттєво завищеним, з урахуванням вимог розумності та справедливості, закріплених у ч. 3 ст. 23 ЦК України, суд вважає, що достатнім розміром грошового відшкодування заподіяної позивачці моральної шкоди є одна тисяча гривень. Також суд вважає, що грошове відшкодування моральної шкоди має бути стягнуте виключно з відповідача [PERSON], оскільки безпосереднім субєктом поширення недостовірної інформації про [PERSON] є саме відповідач [PERSON], а в газеті «Антенна»даний лист був лише дослівно надрукований, і вказано, що редакція не відповідає за достовірність інформації, що міститься у листах, які надходять на адресу редакції. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Таким чином, суд вбачає наявність вини саме в діях [PERSON], який направив на адресу редакції листа з недостовірною інформацією про [PERSON], а тому саме з нього має бути стягнуто відшкодування моральної шкоди. Також на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідачів підлягають стягненню на користь позивача солідарно понесені позивачем судові витрат в розмірі 320 гривень. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved