Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-06 00:00:00

Позивач ПАТ «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна»звернувся до суду з позовом, з подальшими уточненнями, про стягнення з відповідачів [PERSON] та ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна [PERSON]»в порядку регресу суму відшкодування у розмірі 29 291 грн. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 02.03.2007 року між ЗАТ «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна»(зараз ПАТ «АСК «ІНГО Україна») та ВАТ КБ «Хрещатик»було укладено договір добровільного страхування автотранспорту № 310522320. 02.01.2008 року в м. Львові на вул. Патона сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Форд», д.н.з. [NUMBER], під керуванням відповідача [PERSON] та застрахованого від ризику автоаварії автомобіля марки «Фольксваген», д.н.з. [NUMBER], що належить ВАТ КБ «Хрещатик», під керуванням [PERSON] Постановою Личаківського районного суду м. Львова від 30.01.2008 року по даному факту визнано вину [PERSON] Вказана ДТП визнана страховою подією та за результатами автотоварознавчого дослідження, на підставі рахунку ТзОВ «Алекс СО»виплачено суму страхового відшкодування у розмірі 29 291 грн. страхувальнику ВАТ КБ «Хрещатик». У відповідності до вимог ст. 1191 ЦК України, Закону України «Про страхування»просить стягнути вказану суму страхового відшкодування з відповідачів. Враховуючи, що ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна [PERSON]»застраховано цивільно-правову відповідальність [PERSON], то просить стягнути із страховика УСК «Княжа»завдану шкоду у розмірі 28 781 грн. (за мінусом франшизи), а з відповідача [PERSON] стягнути шкоду у сумі 510 грн., що рівнозначна розміру франшизи по полісу страхування. Також просить стягнути з відповідачів сплачені судові витрати. В судове засідання представник позивача не з»явився, надав суду заяву з проханням розглядати справу у його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні визнав позовні вимоги частково та пояснив, що 02.01.2008 року, керуючи автомобілем марки «Форд», він здійснив зіткнення з транспортним засобом марки «Фольксваген»під керуванням [PERSON] Його цивільно-правова відповідальність на той момент була застрахована ЗАТ «Українська страхова компанія «Княжа»(на сьогодні ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна [PERSON]») з строком дії договору з 29.12.2007 р. до 24.07.2008 р. та лімітом відповідальності у розмірі 25 500 грн. з встановленою франшизою - 510 грн. Страхова подія настала в межах строку дії даного зобов»язання, вказаний поліс обов’язкового страхування віднесено до першого типу договору, він керував автомобілем на законній підставі, тому саме ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна [PERSON]»повинна відшкодовувати завдану ним шкоду. Крім того, не погодився з розміром виплаченого позивачем страхового відшкодування, оскільки відповідно до звіту по визначенню вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу № 147808 від 04.02.2008 р., вартість матеріального збитку складає 19 959,52 грн. Визначаючи суму відшкодування позивач виходив з вартості відновлювального ремонту, яка складає 29291,53 грн. Проте позивачем не враховано значення коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу та втрату товарної вартості. З урахуванням даних показників вартість збитку мала б складати 19 959,92 грн., що підтверджується висновком автотоварознавчого дослідження. При цьому позивачем виплачено ВАТ КБ «Хрещатик» лише 20 648 грн. страхового відшкодування, а решту коштів у розмірі 8 643 грн. виплачено СПД [PERSON] за проведення ремонту пошкодженого автомобіля. Оскільки відповідно до вимог законодавства реалізація страховиком регресної вимоги можлива тільки після виплати страхового відшкодування та одержання її страхувальником, а ВАТ КБ «Хрещатик»воно виплачене у розмірі 20 648 грн., вважає позовні вимоги про стягнення решти суми неправомірними. Поряд з цим, [PERSON] визнав свою вину у ДТП та не заперечив проти стягнення з нього на користь позивача сплаченої шкоди в розмірі 510 грн., що становить франшиза за договором обов’язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Представник відповідача ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна [PERSON]»у судове засідання не з»явився, надав суду заперечення з приводу даного позову, в яких вказав, що ними 25.07.2007 р. укладено договір обов»язкового страхування відповідальності власників наземних транспортних засобів з власником транспортного зсобу марки «Форд Транзіт», д.н.з. [NUMBER], [PERSON] [PERSON] зобов»язання укладено на підставі Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Поліс видано відповідно до умов Договору страхування ІІІ типу, тому згідно з п.15.3 ст. 15 вказаного Закону сума страхових виплат відшкодовується лише за умови експлуатації транспортного засобу особами, що зазначені у договорі. Оскільки під час дорожньо-транспортної пригоди автомобілем керував відповідач [PERSON], що не є страхувальником за даним полісом і не зазначений у ньому, тому відсутні підстави для виплати страхового відшкодування. Розглянувши позовні вимоги, письмові заперечення, заслухавши пояснення відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 02.03.2007 року між ЗАТ «АСК «ІНГО Україна»(зараз ПАТ «АСК «ІНГО Україна») та ВАТ КБ «Хрещатик» укладено договір добровільного страхування автотранспорту № 310522320, за яким автомобіль марки «Фольксваген Пасат», д.н.з. [NUMBER], що належить ВАТ КБ «Хрещатик»був застрахований від ризику автоаварії (а.с.3,42-47). Як вбачається з досліджених в судовому засіданні матеріалів справи про адміністративне правопорушення № 3-788/08, довідки ВДАІ (а.с.5-6) 02.01.2008 року у м. Львові на вул. Патона, 9 відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого автомобіля марки «Фольксваген Пасат», д.н.з. [NUMBER], яким на відповідній правовій підставі керував [PERSON] (а.с.37-39) та транспортного засобу марки «Форд Транзіт», д.н.з. [NUMBER], яким на законній підставі керував [PERSON] (а.с.109-113). Відповідно до постанови Личаківського районного суду від 30.01.2008 року, яка набрала законної сили, (а.с.4) встановлено, що [PERSON] 02.01.208 року о 11.10 год. у м. Львові на вул. Патона, 9, керуючи автомобілем «Форд», р.н. [NUMBER], не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Фольксваген», р.н. [NUMBER], під керуванням [PERSON], після чого вказаний автомобіль [NUMBER], під керуванням [PERSON], що спричинило пошкодження транспортних засобів, чим порушив п. 12.1, 13.1 ПДР України. Постановою суду [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, чого відповідач не оспорює. В судовому засіданні також встановлено, що дорожньо-транспортна пригода, яка мала місце 02.01.2008 року, визнана страховим випадком та за заявою ЗАТ «АСК «ІНГО Україна»04.02.2008 року проведено автотоварознавче дослідження, яким встановлено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля «Фольксваген Пасат», р.н. [NUMBER], на момент огляду, становить 27 995,53 грн., а вартість матеріального збитку становить 19 959,52 грн. Спеціалістом 04.01.2008 року оглядався транспортний засіб, встановлено його технічні пошкодження, складено відповідні калькуляції (а.с.7-31). Разом з тим, ТзОВ «Алекс СО»04.01.2008 року видано рахунок про вартість пошкоджених запчастин до даного автомобіля на суму 20 648 грн. та 04.01.2008 року СПДФО [PERSON] видано рахунок про вартість ремонту автомобіля на суму 8 643 грн. (а.с.31-32). Згідно із страховими актами від 13.02.2008 року та платіжними дорученнями (а.с.33-36) ЗАТ «АСК «ІНГО Україна»виплачено ВАТ КБ «Хрещатик»страхове відшкодування за рахунком ТзОВ «Алекс СО» в сумі 20 648 грн. та виплачено СПДФО [PERSON] за ремонт автомобіля 8 643 грн., що загалом становить 29 291 грн. Відповідно до ч.1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. У відповідності до ст. 27 Закону України «Про страхування»до страховика, який виплатив страхове відкшодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що отримала страхове відшкодування, має до особи відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1187 ЦК України обов»язок відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки покладено на особу, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно із ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. На підставі зазначеного, враховуючи доведеним факт заподіяння шкоди з вини відповідача [PERSON], позовні вимоги слід задовольнити та стягнути суму виплаченого страхового відшкодування. Поряд з цим, судом встановлено, що згідно полісу № ВВ/4149713 обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного між ЗАТ «УСК «Княжа»(зараз ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна [PERSON]») та [PERSON], забезпечено належний йому транспортний засіб марки «Форд Транзіт», д.н.з. [NUMBER], на строк з 29.12.2007 року до 24.07.2008 року. За даним договором ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну становить 25 000 грн., а франшиза - 510 грн., що відповідає положенням ст.ст. 9,12 Закону України «Про обов’язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Зазначений поліс видано відповідно до умов Договору страхування І типу (а.с.108). У відповідності до ст. 22 Закону України «Про обов’язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров»ю, майну третьої особи. Відповідно до цього Закону потерпілим, які є юридичними особами, страховиком відшкодовується виключно шкода, заподіяна майну. Таким чином, ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна [PERSON]»є відповідальною особою як страховик за заподіяний збиток майну третьої особи ВАТ КБ «Хрещатик», а тому шкода сплачена позивачем по страховому випадку підлягає стягненню саме з цього відповідача. Покликання на те, що поліс видано згідно з умовами Договору страхування ІІІ типу суд знаходить голослівним, оскільки в полісі чітко зазначено, що він є Договором І типу, тобто в силу ст.15 п. 15.1 Закону України «Про обов’язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»(в редакції чинній на час укладення зобов»язання), такий Договір укладений на умовах страхування відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров»ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу, визначеного в договорі страхування, будь-якою особою, яка експлуатує його на законних підставах. Як встановлено в судовому зсіданні, [PERSON] керував забезпеченим транспортним засобом на відповідній правовій підставі, а саме за ним був закріплений даний автомобіль з відповідним дозволом на його експлуатацію та керування згідно наказу № 81 від 22.10.2007 року як за водієм - працівником ТзОВ «Гал-Леобуд», яке винаймало транспортний засіб у власника [PERSON] за Договором найму від 20.01.2006 року з подальшими змінами до Договору (а.с.109-113). Щодо розміру відшкодування суд враховує наступне. Відповідно до ст. 1192 ЦК України, що регламентує способи відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно п. 2.7 «[PERSON] товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів»вартість матеріального збитку - з технічної точки зору вартісне значення реальних витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування ДТЗ з урахуванням фізичного зносу. Враховуючи наведене, відшкодуванню підлягає вартість матеріального збитку, з врахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу автомобіля. З поданих позивачем доказів, суд приймає до уваги як належний та об’єктивний висновок спеціаліста автотоварознавчого дослідження від 04.02.2008 року, оскільки спеціаліст [PERSON] безпосередньо після ДТП провів огляд транспортного засобу, детально дослідив пошкодження та встановив вартість матеріального збитку, що становить 19 959,52 грн. При цьому дане дослідження проведено за заявою страховика (а.с.7-30). Натомість рахунки ТзОВ «Алекс СО»та СПДФО [PERSON], по яких страховик здійснював відшкодування, суд оцінює критично, оскільки такі не містять жодних досліджень, а тому встановлені розміри шкоди об’єктивно не відповідають фактично завданому збитку майну потерпілого (а.с.31,32). Відтак, суд виходить з розміру відшкодування 19 959,52 грн. та стягує таке за мінусом франшизи в сумі 19 449,52 грн. (19 959,52 грн. –510 грн. = 19 449,52 грн.) з ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна [PERSON]»на користь позивача. Згідно із ст. 12 п. 12.1 Закону України «Про обов’язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладенні договору і не може перевищувати двох відсотків від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Таким чином, суд приходить до висновку, що франшиза в розмірі 510 грн., яка є частиною збитків завданих майну потерпілого та відповідно до вимог Закону не виплачується страховиком, а також з врахуванням вищенаведених норм ЦК України, підлягає до стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд присуджує з відповідачів на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати (а.с.40,41), виходячи з пропорційності задоволених позовних вимог щодо кожного з відповідачів. Так, з відповідача [PERSON] слід стягнути 5,10 грн. судового збору та 3,10 грн. витрат на ІТЗ, всього 8,20 грн. судових витрат, з відповідача ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна [PERSON]»підлягає стягненню 194,50 грн. судового збору та 116,90 грн. витрат на ІТЗ, всього 311,40 грн. судових витрат.

Outcome: partial