Jurisdiction: civil
Date: 2012-01-23 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Публічне акціонерне товариство «ПриватБанк», звертаючись з позовом до суду, просить стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк»заборгованість за кредитним договором №К2S4GI0000001191 від 02 листопада 2007 року в сумі 787473,26 грн.; в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №К2S4GI0000001191 від 02 листопада 2007 року в розмірі в сумі 787473,26 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: 1- кімнатна квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки) Публічним акціонерним товариством «ПриватБанк» з укладанням від імені Відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отримання витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПриватБанку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу; виселити Відповідачів, які зареєстровані і проживають у квартирі, що розташована за адресою: [ADDRESS] зі зняттям з реєстраційного обліку у Відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України в місті Києві, визначеної відповідно до статті 38 Закону України «Про іпотеку», з подальшим направленням коштів, отриманих від реалізації, для погашення заборгованості перед Публічним акціонерним товариством, залишок заборгованості стягнути в порядку, передбаченому ЗУ «Про виконавче провадження»; у звязку зі зверненням стягнення - зняти з реєстраційного обліку та виселити усіх осіб, що зареєстровані, проживають за адресою: [INFO], а також стягнути судові витрати, мотивуючи тим, що відповідачами порушено договірні зобовязання в частині своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків за його користування, що є предметом позовних вимог. На підставі протокольної ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 25 серпня 2011 року (суддя Астахова О.О.), за клопотанням відповідача [PERSON] прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до Закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа: [PERSON] про заборону збільшувати відсоткову ставку за кредитним договором та зобовязання усунути порушення прав шляхом проведення перерахунку та зарахування коштів. (а.с.37-41, 57-58) 27 грудня 2011 року позивач по зустрічному позову [PERSON] подала до суду заяву про уточнення позовних вимог по зустрічному позову, відповідно до поданої заяви просила суд: «Визнати неправомірними дії Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»щодо збільшення відсоткової ставки за договором про іпотечний кредит №К2S4GI0000001191 від 02 листопада 2007 року, який укладено між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк»та зобовязати Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»належним чином виконувати свої зобовязання щодо умов договору про іпотечний кредит №К2S4GI0000001191 від 02 листопада 2007 року, який укладено між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Представник позивача [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги за позовом Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк»підтримав, просив позов задовольнити, проти зустрічного позову заперечував з підстав, викладених у запереченнях на зустрічний позов, які приєднано до справи (а.с.65-69), пояснив, що 02 листопада 2007 року між Закритим акціонерним товариством «ПриватБанк»(правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ПриватБанк») та [PERSON] було укладено Договір іпотечного кредитування за №К2S4GI0000001191, відповідно до якого Банк надав Позичальнику кредит в сумі 533400,00 (пятсот тридцять три тисячі чотириста) грн. 00 коп.. В забезпечення виконання кредитних зобовязань по кредитним договорам між Закритим акціонерним товариством «ПриватБанк»та відповідачем [PERSON] укладено договори поруки. В подальшому, в забезпечення кредитних зобовязань по кредитному договору, між Закритим акціонерним товариством «ПриватБанк»та [PERSON] укладено договір іпотеки від 02 листопада 2007 року. У звязку з тим, що відповідачі прострочили виконання грошових зобовязання та не повернули кошти в строк визначений договором, позивач просить стягнути в солідарному порядку з відповідачів заборгованість за кредитним договором на загальну суми 787473,26 грн. шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка належить Іпотекодавцю ([PERSON]В.) на підставі договору дарування квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 08 листопада 2002 року за реєстровим № 1614, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів, шляхом надання Публічному акціонерному товариству «ПриватБанк»права продажу квартири, як предмету іпотеки, від свого імені будь-якій особі-покупцеві за ціною, визначеною відповідно до ст.38 ЗУ «Про іпотеку», з подальшим направленням коштів, отриманих від реалізації, для погашення заборгованості перед ПАТ «ПриватБанк», а залишок заборгованості стягнути в порядку передбаченому ЗУ «Про виконавче провадження»,а також у звязку зі зверненням стягнення - зняти з реєстраційного обліку та виселити усіх осіб, що зареєстровані, проживають за адресою: місто Київ, [ADDRESS], та стягнути у солідарному порядку з відповідачів на користь позивача судові витрати, що були останнім сплачені за подання позову до суду. Представник відповідача [PERSON]- [PERSON] в судовому засіданні проти первісного позову заперечував, просив в позові відмовити, зустрічний позов [PERSON] підтримав, просив задовольнити в повному обсязі, пояснив, що 02 листопада 2007 року [PERSON] уклала договір про іпотечний кредит з Закритим акціонерним товариством «Приватбанк»та отримала кредитні кошти на поточні потреби, факт укладення кредитних договорів та отримання кредитних коштів відповідач не заперечує, кредитний договір в межах даного спору не оспорює. З моменту укладення кредитного договору позивач добросовісно виконувала договірні зобовязання, щомісячно сплачувала тіло кредиту та проценти, однак в подальшому значно погіршилося майнове становище відповідача , що призвело до неможливості виконання договірних зобовязань, в обсязі визначеному кредитним договором, однак відповідач не відмовляється від виконання договірних зобовязань, щомісячно сплачує по кредитним договорам обовязкові платежі, однак не в повному обсязі, відповідач намагалась врегулювати питання в досудовому порядку, однак на її звернення банк не відреагував, також їй було відмовлено в можливості укласти договір про реструктуризацію, відповідач вважає вимоги банку про дострокове виконання зобовязань по кредитним договорам та звернення стягнення на предмет іпотеки, передчасними, оскільки відповідач не припиняла виконувати договірні зобовязання та має намір виконувати їх в подальшому. Також представника відповідача вважає, що з боку ПАТ «Приватбанк»вчинено неправомірні дії, повязані із збільшення відсоткової ставки за договором про іпотечний кредит №К2S4GI0000001191 від 02 листопада 2007 року, який укладено між [PERSON], оскільки банк всупереч вимог чинного законодавства в односторонньому порядку збільшив відсоткову ставку по кредитному договору, при цьому відповідні зміни до договору внесені не були, про збільшення процентної ставки відповідача було повідомлено листом, в той же час відповідно до положень ст.1056-1 ЦК України визначено, що умови договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною, тому відповідач в зустрічному позові просить зобовязати Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»належним чином виконувати свої зобовязання щодо умов договору про іпотечний кредит №К2S4GI0000001191 від 02 листопада 2007 року, який укладено між [PERSON] Представник відповідача [PERSON]- [PERSON] в судовому засіданні проти первісного позову заперечував, просив в позові відмовити, підтримав зустрічний позов [PERSON], просить його задовольнити з підстав, викладених у зустрічній позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та винести рішення відповідно до вимог чинного законодавства. (а.с.60) Заслухавши пояснення представника позивача, представників відповідача [PERSON]- [PERSON] та [PERSON], дослідивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 02 листопада 2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк»(правонаступником прав та обовязків якого є Публічне акціонерне товариство «Приватбанк») та [PERSON] було укладено Договір про іпотечний кредит за №К2S4GI0000001191, відповідно до якого Банк надав Позичальнику грошові кошти в сумі 533400,00 грн., цільове призначення кредиту на поліпшення якості окремих квартир, розташованих за адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS], плата за користування кредитом встановлена в розмірі 15 % річних, з визначеним строком погашення за кредитним договором не пізніше 02 листопада 2027 року, а Позичальник зобовязувався погашати кредит та сплачувати проценти по кредиту, та повністю погасити заборгованість у строк визначений кредитним договором. (а.с.17-20) В забезпечення виконання кредитних зобовязань по кредитному договору, 02 листопада 2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON], [PERSON] укладено договори поруки №К2S4GI0000001191. (а.с.8-9) Також, в забезпечення кредитних зобовязань по кредитному договору, між Закритим акціонерним товариством «Приватбанк»та [PERSON] укладено договір іпотеки від 02 листопада 2007 року, за умовами якого, Іпотекодавець ([PERSON]В.) передає в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, що має одну кімнату, загальною площею 21,40 кв. м., житловою площею 12,70 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка належить Іпотекодавцю ([PERSON]В.) на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 08 листопада 2002 року за реєстровим № 1614, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів. (а.с.13-15) Факт отримання відповідачем [PERSON] грошових коштів за кредитними договорами №К2S4GI0000001191 від 02.11.2007р., підтверджується заявою на видачу готівки №1, відповідно до яких позичальнику було перераховано кошти на його поточний рахунок (а.с.16) Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України) Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитор надає кошти (споживчий кредит) або бере зобовязання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобовязується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Згідно п. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, або на вилучення продукції чи застосування іншої санкції, він може використати таке право лише у разі: затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла щонайменше на три календарні місяці; або перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; або несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує пять відсотків суми кредиту; або іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту. Якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла 60 календарних днів, з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність. Як встановлено судом, що за кредитним договором №К2S4GI0000001191 від 02 листопада 2007 року, який укладено між ЗАТ «ПриватБанк»та відповідачем [PERSON], визначено строк кредитування «з дати надання кредитором кредиту позичальнику по 02 листопада 2027 року включно». Разом з тим, відповідно до відомостей, викладених в розрахунку заборгованості, який надано ПАТ «ПриватБанк»по кредитному договору за №К2S4GI0000001191 від 02 листопада 2007 року, станом на 26 січня 2011 рік сума заборгованості по кредиту, термін сплати якого ще не настав становить 787473,26 грн., яка включає: 525701,93 грн.- сума заборгованості за кредитом, термін виплати якого ще не настав; сума простроченого кредиту - 1827,96 грн.; сума нарахованих відсотків - 12696,91 грн.; сума прострочених відсотків - 231287,58 грн.; сума нарахованої пені становить - 15958,88 грн., що підтверджується наданими ПАТ «ПриватБанк»розрахунками, які долучено до справи. Позивач стверджує, що на протязі дії договору, відповідачами порушено договірні зобовязання, суму кредиту та відсотки, нараховані за користування ним, у відповідності до графіку платежів, відповідачі не сплачують, у звязку з чим станом на 26 січня 2011 року утворилася заборгованість по кредитному договору на загальну суму 787473 грн.26 коп., яку позивач просить достроково стягнути з відповідачів шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. В той же час, як вбачається з наданих позивачем розрахунків заборгованості по кредитному договору станом на 22 вересня 2011 року, відповідачем [PERSON] вносять платежі в рахунок оплати по кредитному договору, а саме: 05 січня 20011 року сплачено 7120,00 грн., 02.02.2011 року 5272,04 грн., 02 березня 2011 року 7100,00 грн., 04 квітня 2011 року 7200,00 грн., 05 травня 2011 року -7200,00 грн., 03 червня 2011 року -5843,12 грн., 04 липня 2011 року 7200,00 грн., 08 серпня 2011 року 3231,56 грн., 05 вересня 2011 року 7100,00 грн., що підтверджується наданими позивачем розрахунками, які долучено до матеріалів справи. (а.с.70-74) Статтею 1 Закону України "Про іпотеку" поняття іпотеки визначається як вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно ч.1 ст. 12 Закону України "Про іпотеку", у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст.33 Закону України "Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, на підставі рішення суду. Із змісту ч.1 ст.38 та ч.1 ст.39 Закону випливає, що суд має право прийняти рішення про задоволення вимог іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки, в якому може передбачити право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, при цьому у рішенні суду має бути зазначено, зокрема: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Вимога позивача полягає у зверненні стягнення на предмет іпотеки шляхом надання Публічному акціонерному товариству «ПриватБанк»права продажу квартири, як предмету іпотеки, з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПриватБанку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу, разом з тим предявлення даної вимоги повинна передувати вимога саме про стягнення суми боргу, а звернення цього стягнення на предмет іпотеки може бути одним із способів виконання рішення суду про стягнення суми боргу. Крім того, договором іпотеки визначена вартість майна, яке передається в іпотеку, погоджена сторонами договору, та складає 300359,00 грн., в той же час вартість предмету іпотеки значно перевищує суму заборгованості по тілу кредиту та сплати відсотків, яка виникла у відповідача [PERSON] на момент звернення позивача з даним позовом до суду, також відповідач [PERSON] продовжує виконувати умови кредитного договору, ці обставини не заперечується представником позивача та не спростовується наданими позивачем розрахунками. Що ж до судового порядку звернення стягнення на предмет іпотеки, то позивач, в порушення вимог ст.11 ЦПК України, не зазначив відомості, необхідні для вирішення питання про реалізацію предмета іпотеки, які мають бути зазначені в рішенні суду, як того вимагає ст.39 Закону України "Про іпотеку". З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки банком письмова вимога, що передбачено ст. 35 Закону України "Про іпотеку", іпотекодавцю та/або боржнику не направлялася, що свідчить про недотримання позивачем позасудового порядку звернення стягнення на предмет іпотеки, та дає підстави вважати предявлення такого позову передчасним. При цьому суд враховує, що оскільки позивачем заявлені позовні вимоги саме про дострокове стягнення грошових коштів по кредитним договору шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, що свідчить про неподільність та повязаність заявлених позовних вимог, тому відсутні підстави для вирішення питання про стягнення поточної заборгованості по кредитним договорам та відповідальності поручителя за неналежне виконання договірних зобовязань, оскільки суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача саме про дострокове виконання зобовязань по кредитним договорам. Як вбачається з предмету позовних вимог, позивач просить «виселити відповідачів, які зареєстровані і проживають у квартирі, що розташована за адресою: [ADDRESS] зі зняттям з реєстраційного обліку у Відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України в місті Києві, визначеної відповідно до статті 38 Закону України «Про іпотеку», у звязку зі зверненням стягнення - зняти з реєстраційного обліку та виселити усіх осіб, що зареєстровані, проживають за адресою: [INFO]». Відповідно до ст. 109 Житлового кодексу України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщенні, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідно до жилого приміщення. Жиле приміщення, що надається виселюваному, повинно бути зазначено в рішенні суду або постанові прокурора. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення всі громадяни, що мешкають у ньому, зобовязані на письмову вимогу кредитора або нового власника цього жилого приміщення добровільно звільнити його протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відповідно до статі 132-2 цього Кодексу. Відсутність жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання або відмова у їх наданні з підстав, встановлених статтею 132-2 цього Кодексу, не тягне припинення виселення громадян з жилого приміщення, яке є предметом іпотеки, у порядку встановленою частиною третьою цієї статі. Конституцією України у ст.47 закріплює, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 9 Житлового кодексу УРСР ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше, ніж з підстав і в порядку, визначених законом. Таким чином, в розрізі даного спору суд вважає, що вирішення питання щодо виселення відповідачів безпосередньою повязане з вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки, що зумовлює дотримання позивачем порядку виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку, повернення якої забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, який передбачений ч.4 ст.109, з урахуванням вимог ст. 132-3 Житлового кодексу УРСР, однак ці обставини не враховані позивачем при зверненні з даними позовом до суду, оскільки належних доказів, які мали підтвердити вжитті позивачем заходи щодо повідомлення відповідачів про виселення із займаного ними житла, суду надано не було, інших підстав для виселення відповідачів, які передбачені житловим законодавством України, позивачем не наведено. Разом з тим, обмеження (позбавлення) права користування житлом можуть спричинити тільки такі дії наймача або членів його сімї, що полягають у зловживанні ними своїми правами або неналежному виконанні покладених на них обовязків і безпосередньо порушують права та законні інтереси інших осіб. Таким чином, якщо особа втрачає право на користування житлом без вчинення винних дій, вона має право на захист з боку держави. Відповідно до ст.1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ За нормою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до частини першої ст.383 Цивільного кодексу України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має право використовувати його для промислового виробництва. Разом з тим, статтею 391 Цивільного кодексу України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до частини першої ст.7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні визначено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або право користування житловим приміщенням, визнання особи безвісного відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. З огляду на викладене, відсутні підстави для задоволення вимог позивача щодо зняття відповідачів з реєстраційного обліку за адресою квартири, яка передана в іпотеку, не ґрунтується на нормах цивільного законодавства у відповідності до положень ст.16 Цивільного кодексу України, в той же час позивачем не заявлено вимог щодо зняття відповідачів з реєстраційного обліку з підстав, визначених ст.7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні. З огляду на викладене, суд, діючи в межах заявлених позовних вимог в порядку ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України, приходить до висновку, що позов Публічного акціонерного товариства «Приватбанк»до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитному договору, звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення із зняттям з реєстраційного обліку є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі. Звертаючись із зустрічним позовом до суду, [PERSON] просить визнати неправомірними дії Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»щодо збільшення відсоткової ставки за договором про іпотечний кредит №К2S4GI0000001191 від 02 листопада 2007 року, який укладено між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та зобовязати Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»належним чином виконувати свої зобовязання щодо умов договору про іпотечний кредит №К2S4GI0000001191 від 02 листопада 2007 року, який укладено між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк». Відповідно до положень частини першої та другої статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до статі 1056-1 Цивільного кодексу України передбачено, що встановлений кредитним договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також що умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною. Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку»від 12 грудня 2008 року, яким Цивільний кодекс України доповнено ст.1056-1, набрав чинності з 10 січня 2009 року. Згідно з п.3.5 Правил надання банкам України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168 та зареєстрованих в МЮ України 25 травня 2007 року за №541/13808, банки мають право змінювати процентну ставку за кредитом лише в разі настання події, незалежної від волі сторін договору, яка має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів банку. Однією з таких підстав є підвищення облікової ставки Національного банку України та нестабільність курсової політики. Як вбачається з матеріалів справи, на підставі наказу Закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» від 05 січня 2009 року за №КТ-БТ-СП-2009-1/1 «Про зміну процентної ставки по діючим кредитам бізнесів «Іпотечне кредитування», «Авто в кредит», мікрокредитування, виданим в гривнях»прийнято рішення про підвищення процентної ставки по кредитам до 30% річних. (а.с.79) Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] по зустрічному позову, оскільки як вставлено судом, збільшення процентної ставки за договором про іпотечний кредит в односторонньому порядку було правомірним, оскільки договір укладено між сторонами на власний розсуд із дотриманням вимог чинного законодавства, яке діяло на момент укладення договору, тобто станом на 02 листопада 2007 року, про що було повідомлено позичальника ([PERSON]В.), що відповідає положенням договору. Рішення банку про підвищення процентної ставки з 01 лютого 2009 року прийнято до набрання чинності Законом України від 12 грудня 2008 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку, яким Цивільний кодексу України доповнено статтею 1056-1, а тому зазначені норми не підлягають застосуванню до спірних правовідносин. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що зустрічний позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа [PERSON] про заборону збільшувати відсоткову ставку за кредитним договором та зобовязати усунути порушення прав шляхом проведення перерахунку та зарахування коштів є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до положень ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, суд не вирішує питання про розподіл судових витрат, враховуючи позицію суду про відмову у задоволенні як первісного позову, так і зустрічного позову в межах даної справи. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed