Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-13 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вказаними позовними вимогами, посилаючись на те, що відповідач по справі є її сином, з яким в присутності свідків в квітні 2007 року було укладено договір довічного утримання на підставі якого відповідач зобовязувався надавати позивачу допомогу різного характеру, утримувати [PERSON] до кінця її життя та поховати її за свої кошти, в свою чергу позивачка повинна була передати [PERSON] у власність житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами з земельною ділянкою, що знаходиться за адресою м. Херсон,вул.. М. Фортус, 169. Але в нотаріальній конторі відповідач запропонував позивачу оформити замість договору довічного утримання договір дарування, посилаючись на те, що розмір витрат на оформлення договору дарування значно менший, ніж при оформлення договору довічного утримання, оскільки позивач є юридично неосвіченою особою, та повністю довіряла своєму сину вона надала згоду. Даний договір був посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON] Після підписання договору відповідач забрав його собі, та не надавав позивачу ні якої допомоги. Приїздив до позивачки не більше двох трьох разів на місяць. Оскільки позивач літня людина та часто погано себе почуває, потребує догляду та матеріальної допомоги, та враховуючи те, що відповідач навмисно ввів її в оману та те, що вона помилилась, щодо скалдання даного провочину, а саме вона не мала на меті укладати договір дарування просила суд визнати недійсним договір дарування від 13.04.2007 року, укладений між нею та відповідачем, визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами з земельною ділянкою, що знаходиться за адресо: м. Херсон, вул.. М.Фортус, 169. Позивач до судового розгляду справи змінила предмет та підстави позовних вимог, зазначаючи, що в кінці березня 2007 року вона та відповідач домовились про укладення договору довічного утримання відповідно до якого відповідач зобовязувався надавати позивачу матеріальну допомогу, утримувати до кінця її життя, а [PERSON] в свою чергу передасть відповідачеві у власність житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами з земельною ділянкою , що знаходиться за адресою м. Херсон,вул.. М.Фортус, 169. Через декілька днів відповідач поросив її укласти інший договір відповідно до умов якого вона подарує [PERSON] даний житловий будинок, а він в свою чергу буде утримувати до кінця її життя, але цього в договорі не зазначив. Тобто, відповідач попросив укласти з ним договір дарування. Прохання про укладення договору дарування мотивувалося тим, що перебуваючи у шлюбі, і у випадку розлучення відповідач не бажав ділити зазначене майно з дружиною. 13.04.2007 року між ними було укладено договір дарування. Але вже після підписання вказаного договору позивач зрозуміла, що помилилась щодо обовязків, які виникають у відповідача при укладені договору дарування. Оскільки позивач при укладанні договору дарування не звернула увагу на те, що після укладення даного договору відповідач не зобовязаний її утримувати в подальшому. В звязку з чим позивач просить суд визнати недійсним договір дарування від 13.04.2007 року, укладений між нею та відповідачем, визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами з земельною ділянкою, що знаходиться за адресо: м. Херсон, вул.. М.Фортус, 169. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, просила суд задовольнити позовну заяву. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі. Третя особа в попередньому судовому засіданні заперечувала проти заявлених позовних вимог. судове засідання не зявилась, причину неявки суду не повідомила про день та час слухання справи була повідомлена належним чином. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що за умовою сторін, відповідач по справі буде доглядати позивача, надавати необхідну допомогу, підтримувати матеріально, допомагати у вирішенні побутових питань, а позивач в свою чергу надасть згоду, щодо укладення договору дарування. Так від 13 квітня 2007 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір дарування на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами та з земельною ділянкою розташованої за адресою м. Херсон, вул.. М.Фортус, 169, даний договір посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON], що також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 14248828, від 16.04.2007 року про що зроблено відповідний запис № 4699 в книзі № 17. З державного акту на право власності на земельну ділянку вбачається, що відповідно до договору дарування від 13.04.2007 року право власності на земельну ділянку площею 0,100 га належить [PERSON] Відповідач не виконував перед позивачкою своїх усних зобовязань по відношенню до позивачки. Враховуючи її похилий вік, [PERSON] була введена відповідачем в оману, оскільки вважала, що отримавши в дарунок нерухомість, відповідач матиме обовязок по її утриманню та утриманню подарованого будинку. Фактично після укладення договору відповідач не надавав ніякої допомоги. Позивачка продовжувала на далі утримувати себе та будинок який розташований за адресою м. Херсон вул.. М. Фортус,169 Отже, позивачка, будучи введеною в оману, сподіваючись на утримання відповідача, втратила свою власність, єдине житло, власником якого вона була. Відповідно до п.2 ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним. Згідно до ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до ч.1 ст.229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. У відповідності до ч.1 ст.230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману, щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Оцінивши докази по справі, приймаючи визнання відповідачами позову, суд робить висновок, що позов підлягає задоволенню. \~\~\~\~\~\~\~На підставі викладеного,

Outcome: approved