Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-18 00:00:00

В листопаді 2011 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про витребування трудової книжки та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, мотивуючи це тим, що 10.10.2006 року її було прийнято до ТОВ «Рейнарс Україна» на посаду головного бухгалтера. 29.08.2011 року позивачка звільнилась із займаної посади за власним бажанням. Однак у день звільнення позивачці було відмовлено у видачі трудової книжки через те, що генеральний директор знаходився у відрядженні. 18.10.2011 року позивачка направила відповідачу лист з вимогою надати їй належно заповнену трудову книжку, провести остаточний розрахунок сум, належних їй при звільненні, видати їй копії наказів про звільнення з ТОВ «Рейнарс Україна» та ТОВ «Європейнт», видати довідки про заробітну плату за останні 12 місяців з ТОВ «Рейнарс Україна» та ТОВ «Європейнт», копію підписаного обхідного листа. На сьогоднішній день відповідач повернув позивачці трудову книжку, але зроблено це було лише 28.12.2011 року, за вимушений прогул відповідач так і не розрахувався з позивачкою. Просила стягнути з відповідача на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 119624,04 грн., моральну шкоду, яку вона оцінила у 100000 грн. та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача збільшив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача на користь позивача заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 154353,60 грн., моральну шкоду у розмірі 100000 грн. та судові витрати. Представник відповідача проти позову заперечував, просив відмовити. Пояснив, що позивачці декілька разів надсилався лист з проханням отримати належним чином оформлену трудову книжку, але вона кожен раз ігнорувала це проханні і не зявлялась до відповідача. Суд, вислухавши сторін, представників, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Встановлено, що 10.10.2006 року позивачку було прийнято на посаду головного бухгалтера в ТОВ «Рейнарс Україна». Згідно довідки від 29.08.2011 року, про нарахування сум, належних до сплати при звільненні, середній заробіток за один день позивачки складав 1286,28 гривень. 29.08.2011 року позивачка звільнилась із займаної посади за власним бажанням. У день звільнення, 29.08.2011 року, позивачка була присутньою на робочому місці, але не отримала трудової книжки. Підтверджень того, що трудову книжку нею не отримано з її вини, судом не встановлено. Актом про відмову від прийняття належно оформленої трудової книжки від 29.08.2011 року, підписаним [PERSON], фінансовим директором відповідача, не підтверджується сам факт відмови від отримання трудової книжки позивачкою, оскільки міг бути складений у будь-який час, за будь-яких обставин, без відома позивачки та всупереч фактичним обставинам. Крім цього, встановлено, що Генеральний директор відповідача був відсутній 29.08.2011 року за місцем розташування офісу відповідача, та перебував у відрядженні. Отже, посилання на його повну освідомленість про події не знаходить підтвердження та оцінюється судом критично. Однак, встановлено, та не оспорювалось сторонами, що у позивачки на момент звільнення 29.08.2011 року існували претензії матеріального характеру до відповідача, та перебували матеріальні цінності відповідача, зокрема ноутбук Lenovo IdeaPad B550, що в період роботи позивачки був переданий їй для виконання трудових обовязків. Відповідно до п.4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника. Відповідачем подано в якості доказів повідомлення, від 29.08.2011 року за №178, з проханням отримати трудову книжку за місцезнаходженням відповідача або надати у відповідь на таке повідомлення письмову згоду відповідачу відправити трудову книжку поштою за адресою позивача. Ще одне повідомлення №218 від 21.10.2011 року аналогічного змісту було повторно відправлено позивачу 25.10.2011 року, що підтверджується фіскальним чеком №3141 від 25.10.2011 року. Однак, доказів отримання цих поштових відправлень позивачкою судом не виявлено. Втім, доказів того, що позивачка намагалась особисто отримати трудову книжку до жовтня 2011 року, судом також не встановлено. Позивачкою було направлено відповідачу листа від 18.10.2011 року, якого відповідачем отримано 03.11.2011 року, з вимогою надіслати їй трудову книжку за вказаною у листі адресою, та лише 18.12.2011 року позивачці було відправлено належним чином оформлену трудову книжку, яка нею отримана 28.12.2011 року, що сторони не спростували. Для звернення до суду за вирішенням трудового спору ст.233 КЗпП України встановлений тримісячний строк. До суду позивачка звернулась 30.11.2011 року, не отримавши трудову книжку у день письмового звернення 18.10.2011 року. Отже, строки звернення до суду за захистом своїх прав у позивачки не минули. Допитані у якості свідків у судовому засіданні [PERSON], [PERSON] та [PERSON] пояснень, що спростували б вищезазначене, не надали. Свідчення названих осіб стосувались перебігу спору між позивачкою та відповідачем, стосовно виконання нею трудових обовязків та порушення нею правил трудового розпорядку. З огляду на те, що свідки були працівниками відповідача та мають з ним адміністративно підпорядковані стосунки, суд оцінює критично свідчення цих осіб стосовно особистих та робочих якостей позивачки та обставин конфлікту при звільненні між нею та адміністрацією відповідача. Таким чином, суд вважає, що час вимушеного прогулу позивачки складає період з 19.10.2011 року до 28.12.2011 року включно, тобто 70 днів. На момент звернення позивачки до суду вона була працевлаштована, трудова книжка нею отримана, матеріальні цінності нею відповідачу повернуті, але виплата їй коштів за вимушений прогул здійснена не була. Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, суд вважає доведеним, що несвоєчасність повернення трудової книжки позивачці призвела до вимушеного прогулу протягом 30 днів, а розмір відшкодування за вимушений прогул становить 1286,28х70= 90039,60 гривень. Також суд вважає доведеним той факт, що вимушений прогул позивачки призвів її до душевних страждань та порушення звичного ритму життя, а тому їй спричинено і моральну шкоду внаслідок неправомірних дій відповідача. Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна торона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Згідно ч.4 цієї ж статті доказування не може грунтуватися на припущеннях. Позивачка не надала розрахунків чи інших доказів розміру причиненої відповідачем моральної шкоди, визначивши її у розмірі 100000 гривень. Такий розмір вішкодування суд вважає завищеним та встановлює його у розмірі 5000 гривень. Також суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки підтверджені судові витрати у розмірі 9000 гривень.

Outcome: partial