Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-04 00:00:00

18.07.2011 року [PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що позивач є власником земельної ділянки, яка розташована на території с. Паволочка Романівського району. У 2009 році Романівським районним відділом Житомирської регіональної філії ДП Центру державного земельного кадастру було зареєстровано договір оренди землі, укладений між [PERSON] та сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Печанівське» (далі СТОВ «Печанівське»). Посилаючись на те, що у вищевказаному договорі відсутні істотні умови, визначені Законом України «Про оренду землі», а саме цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду, умови збереження стану обєкта оренди і умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, представник позивача просив визнати недійсним договір оренди землі, укладений між [PERSON] та СТОВ «Печанівське». Окрім цього, представник позивача, як на підстави визнання недійсним договору оренди землі послався на невиконання орендарем обовязку щодо страхування обєкта оренди, на наявність в договорі пустих полів, на відсутність кадастрового плану земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів, акту визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), плану або схеми земельної ділянки, а також на те, що позивач не звертався до центру державного земельного кадастру з заявою про реєстрацію договору оренди та не уповноважував відповідача на звернення від його імені з такою заявою. Також представник позивача просив стягнути на користь останнього понесені ним судові витрати. В судове засідання сторони не зявились, згідно поданих до суду клопотань представники позивача та відповідача просили розглядати справу за їх відсутності, при цьому представник позивача позовні вимоги підтримав, а представник відповідача позов не визнав. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про безпідставність позову, виходячи з наступного. За змістом статті 1 Закону України «Про оренду землі» (далі Закон) оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відповідно до частини 1 статті 20 Закону договір оренди землі підлягає державній реєстрації й на підставі частини 1 статті 210, частини 3 статті 640 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та статті 18 Закону є укладеним із моменту його державної реєстрації. Згідно із частиною 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору та умови, що визначені законодавством як істотні. Істотні умови договору оренди землі визначені частиною 1 статті 15 Закону. Такими є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Судом встановлено, що позивач, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку є власником земельної ділянки площею 2,0538 га, розташованої на території Печанівської сільської ради Романівського району Житомирської області. 15.09.2008 року сторонами підписано договір оренди зазначеної вище земельної ділянки терміном на 10 років, який 10.06.2009 року був зареєстрований у Романівському райвідділі Житомирської регіональної філії Центру ДЗК за № 040920700020. Вказаний договір містить передбачені законом істотні умови, в тому числі цільове призначення земельної ділянки - для сільськогосподарських потреб, для вирощування сільськогосподарських культур (пункти 1, 15 договору) та умови збереження стану обєкта оренди - земельна ділянка повинна використовуватися для вирощування сільськогосподарських культур та повернута в стані не гіршому порівняно з тим, в якому її одержав орендар, передбачено право орендодавця на відшкодування збитків у разі погіршення стану земельної ділянки (п.21, 30 договору). Даючи оцінку доводам представника позивача щодо відсутності в договорі умов передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, суд зважає на таке. Відповідно до частини 5 статті 93 Земельного кодексу України, право оренди земельної ділянки може відчужуватись, а також передаватися у заставу, спадщину, вноситися до статутного фонду власником земельної ділянки. Пунктами 28-31 оспорюваного договору визначені права та обовязки орендаря та орендодавця. З їх змісту вбачається, що передача у заставу земельної ділянки або внесення до статутного фонду жодному з них не дозволяється. На переконання суду, передбачена статтею 15 Закону України «Про оренду землі» умова передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки є істотною умовою договору, у випадку якщо сторони передбачають можливість такої передачі чи внесення, а тому обумовлюють її у договорі. Якщо ж сторони такої можливості не передбачають, то її необумовлення у договорі не є достатньою підставою для визнання договору недійсним. Крім того, суд бере до уваги, що в типовому договорі оренди землі затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 3 березня 2004 року № 220 така істотна умова відсутня. Доводи представника позивача щодо наявності таких підстав для визнання договору оренди землі недійсним як відсутність кадастрового плану земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів, акту визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), плану або схеми земельної ділянки, суд також вважає неспроможними, оскільки інформація про об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки) міститься в державному акті на право власності на земельну ділянку позивачки, а також у викопіровках з проекту організації території земельних часток (паїв)реформованого КСП ім. Лесі Українки. Безпідставними є посилання представника позивача як на підстави для визнання договору оренди землі недійсним на невиконання орендарем обовязку щодо страхування обєкта оренди, на наявність в договорі пустих полів, а також на те, що позивач не звертався до центру ДЗК з заявою про реєстрацію договору оренди та не уповноважував відповідача на звернення від його імені з такою заявою, оскільки зазначені обставини не є підставами для визнання недійсним такого договору. Крім цього, пунктом 35 договору передбачено, що у разі невиконання свого обовязку стороною, яка повинна згідно з цим договором застрахувати обєкт оренди, друга сторона може застрахувати його і вимагати відшкодування витрат на страхування. Також відповідно до пункту 5 Порядку державної реєстрації договорів оренди землі, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.1998 року № 2073, який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин, заява про проведення державної реєстрації могла бути подана як юридичною, так і фізичною особою, тобто як орендодавцем, так і орендарем. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що підстави для задоволення позову відсутні.

Outcome: dismissed