Jurisdiction: civil
Date: 2011-08-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів, в якому просить визнати за нею право власності на частку в об`єкті незавершеного будівництва гаражного комплексу, з наступними характеристиками: підземний гаражний бокс за будівельним і фактичним номером [ADDRESS] та визнати за нею майнове (речове) право на отримання в натурі вказаного об`єкту інвестування, згідно Договору на будівництво підземних гаражів № 16-2С від 10.03.2004 року, після введення в експлуатацію гаражного комплексу за адресою: [ADDRESS] . При цьому позивачка вказує на те, що 10.03.2004 року між нею та ТОВ «НВФ «Вест» було укладено Договір інвестування будівництва підземних гаражів по [ADDRESS] Відповідно до умов вказаного договору, вона сплатила кошти у розмірі 27.184 грн. 53 коп., що становить вартість будівництва об`єкту інвестування, а відповідач повинен був після закінчення будівництва у другому кварталі 2004 року та введення в експлуатацію гаражного комплексу передати їй - інвестору будівництва, вищезазначений гараж. Крім того, [PERSON] вказує на те, що між нею та ДП «Енпол». яке є генеральною підрядною організацією будівництва гаражного комплексу, були підписані наступні акти: Акт прийому-передачі № 13 від 13.06.2005 року, Акт будівельної готовності гаражного боксу № [NUMBER] від 15.06.2005 року та Акт звірки взаєморозрахунків № 13 від 13.06.2005 року Як зазначає [PERSON] , відповідачі відповідно до умов Договору № 16-2С від 10.03.2004 року не завершили будівництво всього гаражного комплексу по [ADDRESS] , не ввели його в експлуатацію та відмовляються передати об`єкт інвестування по акту прийому - передачі, що унеможливлює оформлення права власності в установленому законом порядку. Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що через спротив відповідача ввести весь гаражний комплекс в експлуатацію, вона, як власник, не має можливості користуватися гаражем, позивачка просить задовольнити її вимоги. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] позовні вимоги підтримав. Представники відповідачів ТОВ «Науково-виробнича фірма «Вест» та ДП «Енпол», належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, заяв про розгляд справи за їх відсутності до суду не надходило. Тому, зі згоди представника позивача, суд постановляє заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON] , дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного. Судом встановлено, що 10.04.2004 року між [PERSON] та ТОВ НВФ "Вест" було укладено договір № 16-2С на інвестування будівництва підземних гаражів (а.с. 8). Відповідно до п. 2.1 вказаного Договору, загальна сума витрат на будівництво підземного гаражу складає 27.184 грн. 53 коп., які позивачка сплатила в повному обсязі, що підтверджується відповідними квитанціями (а.с. 16, 17, 18, 19). Судом також встановлено, що Дочірнє підприємство "Енпол" є генеральною підрядною організацією будівництва всього гаражного комплексу по [ADDRESS] . На даний час блок побутового обслуговування з підземним паркінгом по [ADDRESS] є об`єктом незавершеного будівництва та не введений в експлуатацію, що унеможливлює оформлення позивачкою права власності на гараж в установленому законом порядку (а.с. 40, 42-45). Встановлені обставини свідчать, що відповідачами не виконано своїх зобов`язань за договором, а саме не передано об`єкт інвестування по акту прийому - передачі, що порушує майнові права позивача. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу . Згідно із ст. 1 Закону України «Про інвестиційну діяльність» інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в об`єкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) або досягається соціальний ефект. Статтею 2 Закону встановлено, що інвестиційною діяльністю є сукупність практичних дій громадян, юридичних осіб і держави щодо реалізації інвестицій. Відповідно до ст. 5 вищевказаного Закону інвестори - суб`єкти інвестиційної діяльності, які приймають рішення про вкладення власних, позичкових і залучених майнових та інтелектуальних цінностей в об`єкти інвестування. Статтею 7 цього Закону встановлено, що інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об`єктами та результатами інвестицій, включаючи реінвестиції та торговельні операції на території України, відповідно до законодавчих актів України. Статтею 9 Закону передбачено, що основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між суб`єктами інвестиційної діяльності, є договір (угода). Укладення договорів, вибір партнерів, визначення зобов`язань, будь-який інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України, є виключною компетенцією суб`єктів інвестиційної діяльності. Умови договорів, укладених між суб`єктами інвестиційної діяльності, згідно із ст. 18 Закону, чинні на весь строк дії цих договорів і у разі, коли після їх укладення законодавством (крім податкового, митного та валютного законодавства, а також законодавства з питань ліцензування певних видів господарської діяльності) встановлено умови, що погіршують становище суб`єктів або обмежують їх права, якщо вони не дійшли згоди про зміну умов договору. Стаття 19 Закону визначає, що захист інвестицій - це комплекс організаційних, технічних та правових заходів, спрямованих на створення умов, які сприяють збереженню інвестицій, досягненню цілі внесення інвестицій, ефективній діяльності об`єктів інвестування та реінвестування, захисту законних прав та інтересів інвесторів, в тому числі права на отримання прибутку (доходу) від інвестицій. Держава гарантуй захист інвестицій незалежно від форм власності. Так, Законом України «Про інвестиційну діяльність» не передбачено механізму передачі майнових прав інвестору на об`єкти інвестицій. Разом з тим, ч. 7 ст. 8 ЦПК України визначено, що якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону). Подібні за змістом відносини врегульовано Законом України « Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництва житла та операціях з нерухомістю». Згідно із ст. 9 вищевказаного Закону управитель укладає із забудовником договір, за яким замовляє забудовнику збудувати один або декілька об`єктів будівництва, ввести їх в експлуатацію та передати об`єкти інвестування установникам цього фонду та на умовах, визначених цим Законом та Правилами фонду. Відповідно до ст. 10 Закону в договорі має бути передбачене зобов`язання забудовника уступити управителю майнові права на нерухомість, яка є об`єктом будівництва, у разі виникнення обумовленого цим договором ризику невиконання забудовником своїх зобов`язань перед управителем. За кожним об`єктом будівництва забудовник та управитель укладають, зокрема, договір уступки майнових прав на нерухомість, яка є об`єктом будівництва, з відкладальними умовами. Система функціонування Фонду фінансування будівництва передбачає, згідно із ст. 13 Закону, зокрема, передачу управителем довірителям, які повністю про інвестували закріплені за ними об`єкти інвестування, майнових прав на ці об`єкти інвестування за договором про уступку майнових прав. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних справ та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Договір - це домовленість щодо встановлення, зміни або припинення зобов`язання як правовідношення. Предметом договору є зобов`язання, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу, а одним із способів захисту цивільного права є визнання права. Згідно із ст. 12 ЦК України особа може за відплатним або безвідплатним договором передати своє майнове право іншій особі, крім випадків, встановлених законом. Статтею 177 ЦК України передбачено, що об`єктами цивільних прав є речі, в тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Стаття 178 ЦК України встановлює, що об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступницгва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи. Відповідно до ст. 190 ЦК України майнові права є неспоживною річчю, майнові права визнаються речовими правами. Майновим правом, згідно із ст. 49 Закону України «Про заставу», є право вимоги по зобов`язаннях, в яких він є кредитором, як належних йому на момент укладення договору, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Визначення поняття «майнові права» міститься також в ст. З Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», відповідно до якого майновими правами, які можуть оцінюватися, визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, в тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги. Отже, право на отримання Об`єкту будівництва та оформлення його у власність, є майновим правом позивача і може вільно передаватись іншим особам. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таким умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі викладеного, суд дійшов до висновку, що відповідачі ТОВ НВФ «Вест» та ДГІ «Енпол» належним чином не виконали свої зобов`язання відповідно до умов Договору на будівництво підземних гаражів № 16-2С, який ТОВ НВФ «Вест» уклав з позивачкою 10.04.2004 року, на даний час строк дії даного договору закінчився, тому суд вважає вимоги позивачки обґрунтованими, і такими, що підлягають задоволенню. Оскільки суд задовольняє вимоги позивачки, то відповідно до ст. 88 ЦПК України вважає за необхідне стягнути з відповідачів, солідарно, на користь [PERSON] понесені нею витрати по сплаті судового збору в сумі 271 грн. 85 коп. та на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved