Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно на земельній ділянці за адресою: м. Запоріжжя, вул. Батайська, 73. В судовому засіданні в обгрунтування вимог представник позивача пояснив, що його довіритель є власником земельної ділянки під обєктом нерухомості за адресою: м. Запоріжжя, вул. Батайська, 73, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку. Призначення зазначеної земельної ділянки змінено з ведення садівництва на будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Розпорядженням голови Шевченківської районної адміністрації жилому будинку було присвоєно поштову адресу: м. Запоріжжя, вул. Батайська, 73. Позивач, хоча й є власником земельної ділянки під спірним нерухомим майном, відведеної для зазначеної мети, проте позбавлений можливості зареєструвати нерухомість, оскільки в технічному паспорті на будинок як користувач зазначена відповідачка, яка відмовляється від згоди на оформлення нерухомості у позасудовому порядку. Просить визнати за ним право власності на зазначені обєкти нерухомості, оскільки ці споруди побудовано на земельній ділянці, власником якої він є, вони не порушують нічиїх прав та інтересів, відповідають державним стандартам, будівельним нормам та правилам згідно із висновком судової будівельної експертизи, проте через ухилення відповідачки, яка передала йому право членства у садово-городньому кооперативі, від згоди на оформлення будівництва позбавлений можливості вирішити це питання у позасудовому порядку. Відповідач, належним чином повідомлена про час та місце вирішення справи, до суду не зявилась, надавши письмове звернення, яке містить визнання позову та прохання про вирішення справи у її відсутність. За згаданих обставин суд у відповідності до ст. 158, 169 ЦПК України вважає за можливе провести судовий розгляд без участі відповідачки. Треті особи, які вчасно повідомлялись про розгляд справи, до суду не зявились, повідомлення про згоду на участь у справі не надали. У відповідності до ст. 36 ЦПК України суд знаходить можливим розгляд справи без участі третіх осіб. Вислухавши пояснення представника позивача, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступних міркувань. Судом встановлено, що позивач є власником земельної ділянки під обєктом нерухомості за адресою: м. Запоріжжя, вул. Батайська, 40, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а. с. 12). На земельній ділянці розташовані житловий будинок літ. А, сарай літ. В, вбиральня літ. Г, душ літ. Е, замощення літ. І, паркани №/№ 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, водопровідний колодязь № 8, які в технічній документації зазначені як самочинні. В технічному паспорті на будинок користувачами зазначені [PERSON], [PERSON] (а. с. 13). Відповідно до розпорядження голови Шевченківської районної адміністрації № 229 р від 24.02.2011 року жилому будинку було присвоєно поштову адресу: м. Запоріжжя, вул. Батайська, 73 (а. с. 29). Згідно зі ст. 375 ЦК України право власника на забудову здійснюється ним за умови дотримання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за призначенням, а відповідно до ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, самовільно побудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Як встановлено судом, саме неможливість погодити оформлення самочинного будівництва з відповідачкою позбавила позивача можливості оформити право власності на спірні споруди у позасудовому порядку. Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. У звязку з наведеним положенням закону суд вважає, що звернення з позовом зумовлене не бажанням уникнути складної процедури оформлення самочинного будівництва, а необхідністю отримання судового захисту за наявності спору. При вирішенні спору суд вважає за можливе застосувати правила наведеної частини пятої ст. 376 ЦК України. При цьому суд виходить з того, що самочинне будівництво здійснено на відведеній для цієї мети ділянці, на території, що виділена в користування, тому вважає, що позивачу належить право висувати вимогу у відповідності до ч. 5 ст. 376 ЦК України. Вирішуючи питання, чи порушує самочинно збудоване нерухоме майно права інших осіб, суд виходить із змісту судової будівельно-технічної експертизи (а. с. 40-55), згідно із висновком якої порушень діючих державних будівельних норм України станом на момент огляду за своїми конструктивними характеристиками, використаним будівельним матеріалам при будівництві не виявлено. Ці будівлі та споруди не справляють негативного впливу на поруч розташовані будівлі. Перелічені докази в сукупності підтверджують обґрунтованість позову та дають суду всі підстави для його задоволення і визнання права власності на самовільно побудовані споруди.

Outcome: approved