Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-06 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення грошової компенсації за частки у спільній власності на квартиру. Позивач [PERSON] посилалася на те, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] 17.11.1998 року квартира №23 будинку №42, що по Пр.Незалежності м.Чернівці на підставі розпорядження №29296 була приватизована та передана у спільну сумісну власність [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 07.02.2011 року їх шлюб було розірвано. В даний час спільне проживання позивачів разом із відповідачами у спірній квартирі є неможливим у звязку з несумісністю їх характерів. Зазначили, що технічна можливість поділу квартири [ADDRESS] на дві ізольовані квартири відсутня у звязку з відсутністю нормативних площ для влаштування відокремленої квартири. При грошовому поділі квартири [ADDRESS] вартість ј частки кожного із співвласників становить 71535 грн. 00 коп. На підставі ст.ст.355, 357, 358, 364 Цивільного кодексу України просили виділити [PERSON], [PERSON] по ј частці у спірній квартирі, що належать [PERSON], [PERSON], стягнувши з відповідачів грошову компенсацію за частки позивачів у спільній власності в розмірі по 71535 грн. 00 коп. з кожного. В подальшому позивачі позовні вимоги збільшили, просили визначити, що частки співвласників квартири №2, що Пр.Незалежності, 42 м.Чернівці, а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] є рівними і кожному співвласнику даної квартири належить по ј частці. Також просили виділити [PERSON], [PERSON] по ј частці у спірній квартирі, що належать [PERSON], [PERSON], стягнувши з відповідачів грошову компенсацію за частки позивачів у спільній власності в розмірі по 71535 грн. 00 коп. з кожного. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] [PERSON] у судове засідання не зявились, надали суду заяву про розгляд справи у їх відсутності. Позов підтримали. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні позов визнали частково, не заперечували щодо визначення часток співвласників у праві спільної сумісної власності на квартиру по ј частці у кожного. Пояснили, що вони не чинять перешкод позивачам у користуванні спірною квартирою. Збільшувати свою частку у праві власності на зазначену квартиру та набувати у власність частки позивачів вони не бажають у звязку з відсутність грошових коштів на це. Просили відмовити в задоволенні позову в цій частині. Заслухавши пояснення відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON], [PERSON] підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що право власності на квартиру №23 житлового будинку №42 по Пр.Незалежності в м.Чернівці зареєстровано за [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 17.11.1998 року, виданого Департаментом житлово-комунального господарства міської ради (а.с.5). [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 07.02.2011 року між ними було розірвано (а.с.7). Як вбачається з копії висновку №11/242 експертного будівельно-технічного дослідження від 17.02.2011 року ринкова вартість квартири №23 будинку №42, що по Пр.Незалежності м.Чернівці становить 286140 гривень. Технічна можливість поділу вказаної квартири відсутня у звязку з відсутністю нормативних площ для влаштування відокремленої квартири. Вартість ј частки кожного із співвласників становить 71535 гривень (а.с.8-14). Відповідно до ст.21 Конституції України, усі люди є вільні та рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Як видно із змісту ст.316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.2 ст.372 Цивільного кодексу України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Таким чином, суд приходить до висновку, що частки співвласників квартири №2, що Пр.Незалежності, 42 м.Чернівці, а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] є рівними і кожному співвласнику даної квартири належить по ј частці, а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно ст.328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Статтею 364 ч.2 Кодексу визначено, що якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч.2 ст.183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Як вбачається з пояснень відповідачів по справі, вони не бажають збільшувати свою частку у праві спільної власності на квартиру у звязку з відсутність грошових коштів на це. В силу положень ст.ст.21,24,41 Конституції України, ст.ст. 319, 358 Цивільного кодексу України усі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав. З досліджених матеріалів справи та наданих у судовому засіданні пояснень судом встановлено, що відповідачі не давали згоди на викуп у позивачів їх частки у праві власності на квартиру, оскільки у них відсутня обєктивна можливість виплатити [PERSON], [PERSON] грошову компенсацію, що може привести до примусового продажу спірної квартири, яка є їх єдиним місцем проживання. Відповідно до ст.212 Цивільного кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що примушування відповідачів до викупу частки у праві власності на квартиру позивачів є порушенням їх прав, оскільки законодавством не передбачено можливості набуття права власності у примусовому порядку, а тому позов в цій частині є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Outcome: partial