Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом в якому просила стягнути заборгованість по заробітній платі за період з серпня 2010 року по березень 2011 року в сумі 10571 грн. 80 коп, середнього заробітку за весь час затримки при звільненні в сумі 1962 грн. 44 коп. та на відшкодування моральної шкоди 1920 грн, оскільки їй заподіяні моральні страждання в звязку з довгостроковою невиплатою даної заборгованості. В судове засіданні позивач не зявилася, надала заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримала повністю. Представник відповідача не зявився в судове засідання, надав заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги визнав повністю. Дослідивши докази в їх сукупності, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються ст.ст. 115, 116, 117, 237-1 КЗпП України. У відповідності до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення в позові. Судом встановлено, що позивач працювала у ВАТ Житомирське спеціалізоване підприємство робіт по механізації з 02.12.1985 року /наказ № 159 від 02.12.1985 року по 31 березня 2011 року /наказ № 62 від 31.03.2011 року/ а.с. 4/. У відповідності до вимог ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Згідно з довідкою № 29 від 31.03.2011 року, виданою відповідачем, заборгованість по заробітній платі станом на 01.04.2011 року становить 10571 грн. 80 коп./а.с.3/. Крім того, в порушення вимог ст.116 КЗпП України позивачу при звільненні не проведена виплата всіх сум, що належить їй від підприємства та проводиться в день звільнення, зокрема, заборгованість по заробітній платі в сумі 10571 грн. 80 коп, яка підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до положень ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки на день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України п. 20 від 24.12.1999 року № 13 ( із змінами) «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» суд установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. В судовому засіданні було встановлено, що позивач мав заборгованість по заробітній платі, представник відповідача не довів відсутності своєї вини у затримки розрахунку. За таких обставин, суд стягує з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки, починаючи з 01.04.2011 року по 01. 06.2011 року в сумі 2033 грн. 92 коп. з урахуванням меж заявлених позовних вимог. Враховуючи надані докази та розрахунки, суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 2033 грн. 92 коп. При вирішення питання про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що порушення з боку відповідача вимог трудового законодавства щодо своєчасної і в повному обсязі виплати заробітної плати, яке тривало на протязі 2010-2011 року призвело до порушення нормальних умов життя позивача. Приймаючи до уваги, що позивач інших доходів не має, а відтак останній необхідно докладати додаткових зусиль до організації свого життя та підтримання належного стану здоровя, суд приходить до висновку, що позивач зазнала через бездіяльність відповідача моральних страждань і визначає розмір моральної шкоди в сумі 1920 грн, які підлягають стягненню з відповідача, згідно до вимог ст. 237-1 КЗпП України. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 145 грн. та на користь ТУ ДСА в Житомирській області 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду. На підставі викладеного,

Outcome: approved