Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що від шлюбу, укладеного із [PERSON] 22.10.1994 року, має дитину [PERSON]; після розірвання 20.08.2001 р. шлюбу між [PERSON] та [PERSON] син залишився мешкати разом із матірю, та за весь цей час батько дитини бачився із дитиною лише один раз, жодного із покладених законом на батьків обовязків відповідач не виконує, не приймає педагогічної, матеріальної, грошової, посильної, трудової або будь-якої іншої участі у вихованні сина, та усі питання щодо виховання дитини вирішуються без участі та підтримки відповідача. Відповідач жодним чином не піклується про сина, та не проявляє зацікавленості в його подальшій долі, не цікавиться його успіхами, станом здоровя, що, на думку позивача, підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обовязків; син не отримує від батька жодного подарунку на день народження, жодної моральної підтримки, тобто батько дитини самоусунувся від виконання батьківських обовязків. Разом з тим, як зазначається позивачем при зверненні до суду, відповідач не виконує також свого обовязку щодо виплати аліментів на утримання неповнолітнього сина, не зважаючи на звернення до нього з боку позивача із прохання сплачувати аліменти, пояснюючи, що сину необхідне відповідне харчування, одяг, оздоровлюючий відпочинок, тоді як позивач на даний час значних доходів не має. Посилаючись у позові на те, що відповідач не має стабільного доходу, та згідно зі ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бут збільшено за рішенням суду за позовом одержувача аліментів у разі зміни матеріального стану, у позові й заявлено вимогу про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON], [INFO], про стягнення з відповідача на утримання неповнолітнього сина аліментів в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи проводити стягнення з дня винесення рішення і до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні позивач підтримала вимоги позову повністю, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просила суд повністю задовольнити поданий позов. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У судове засідання відповідач, який був повідомлений належним чином про розгляд справи, не зявився, причини неявки суду не повідомив та не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання заперечень проти позову, у звязку з чим суд у порядку ч. 1 ст. 224 ЦПК України та за згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача, думку прокурора, який висловився про обґрунтованість вимог позивача та доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його сина [PERSON], а також врахувавши заяву представника третьої особи, яка підтримала вимоги позову, та дослідивши докази, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю, виходячи з наступного. [PERSON] народився 23 травня 1996 року, про що Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції було зроблено відповідний запис та видано свідоцтво; відповідно до даного свідоцтва [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітнього [PERSON], який мешкає разом із матірю та перебуває на її утриманні. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 р. та яка набула чинності для України 27.09.1991 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та за ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Так, допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що позивач доводиться їй хрещеною донькою, та с самого початку [PERSON] не бажав народження дитини ([PERSON]А.), навіть придушував дитину подушкою, взагалі не піклується про сина, та їй відомо, що лише одного разу він надіслав з вязниці 100 грн. аліментів на утримання сина. Як пояснила свідок, дитина не потрібна батькові, який зявлявся одного разу на 3-4 роки, обкрадав, витягував що можна з дому, аби продати, та зникав. Коли були потрібні грошові кошти на серйозну операцію дитині [PERSON] не надав; у дитини проблеми з щитовидною залозою. Останнього разу [PERSON] приїжджав у серпні 2009 року, утім, коли він приїхав, витягнув срібло з дому, чудом вдалося зберегти квартиру, адже він бажав її продати, вкрав у дитини светр. Разом з тим, відповідно до висновку 01.03.2011 р. комісія з питань захисту прав дитини Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради дійшла до висновку, розглянувши заяву [PERSON] та надані документи про позбавлення батьківських прав, про доцільність позбавлення [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON], 23.05.1996 р. Оскільки обовязок щодо виховання дитини є безумовним, виникає в результаті народження дитини з моменту її народження та покладається законом рівною мірою на обох батьків, а також враховуючи те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, вбачаються правові підстави для ухвалення судом рішення про задоволення позову. Разом з тим, приймаючи за поданим позовом рішення, враховується встановлення судом на підставі наявних у матеріалах справи письмових доказів того факту, що відповідач не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, не цікавиться перебігом її навчання, підготовкою до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідного харчування та з урахуванням стану здоровя дитини медичного догляду, її лікування, не зважаючи на те, що дитина перенесла операцію та має захворювання на щитовидну залозу, що безумовно негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання, взагалі не спілкується із дитиною, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання дитиною освіти, заняття нею творчістю, не сплачує аліменти, покладені на нього судовим рішенням. Зазначені фактори розцінюються судом як ухилення від виховання дитини з урахуванням свідомого нехтування батьком дитини (відповідачем) своїми обов'язками. З приводу заявленою у позові вимоги про збільшення розміру аліментів, то для суду вбачаються підстави для її задоволення, виходячи з наступного. За ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Як було встановлено судом, [PERSON] мешкає разом із матірю (позивачем), яка тимчасово не працює, та загальний прибуток сімї складає 625 грн. Не зважаючи на покладення судом на батька дитини [PERSON] виконання батьківського обовязку щодо утримання дитини, [PERSON] його не виконує. Судом, таким чином, за розгляду даної справи встановлена зміна матеріального становища одержувача аліментів, та ухвалення про збільшення аліментів. Водночас, що стосуються розміру аліментів, суд виходить з наявності передбачених ст. 184 СК України підстав для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі, адже відповідач має нерегулярний дохід, тому вбачаються підстави для присудження до стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини в заявленому у позові розмірі, що, на переконання суду, буде справедливим та сприятиме утвердженню почуття обов'язку одного з батьків, окремо від якого проживає дитина, перед дитиною. Вирішуючи в обовязковому порядку на виконання п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України питання про розподіл судових витрат, суд виходить з того, що при подачі позову позивачем було належним чином оплачено судові витрати, у звязку з чим, зважаючи на те, що на виконання ч. 1 ст. 88 ЦПК України, відповідно до якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача на користь позивача підлягають присудженню до стягнення сплачені позивачем при подачі позову судові витрати.

Outcome: approved