Jurisdiction: civil
Date: 2012-02-07 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до Закритого акціонерного товариства Страхова компанія „Українська страхова група про стягнення суми страхового відшкодування та пені. Обгрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначив, що 09 січня 2009 року стався страховий випадок за його участю. Вироком Іллічівського міського суду Одеської області від 04 березня 2010 року з [PERSON] на користь [PERSON], матері неповнолітньої потерпілої, стягнуто 11391 грн. матеріальної та 40000 грн. моральної шкоди. 21 червня 2010 року відповідачем була сплачена на користь [PERSON] лише частина присудженої суми в розмірі 8444,01 грн., а 26 жовтня 2010 року позивач сплатив всю присуджену суму на користь потерпілої. Оскільки відповідачем не сплачено на користь [PERSON] належні до виплати кошти у розмірі 5496,99 грн., то позивач просив стягнути їх з відповідача на його користь. Крім того, за несвоєчасне здійснення страхової виплати просив стягнути з відповідача на його користь пеню у розмірі 3% від загальної суми страхового відшкодування за кожен день прострочення виконання зобовязання у розмірі 57058,86 грн. Судові витрати, що складаються із 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення та 2500 грн. на правову допомогу, позивач просив стягнути на його користь з відповідача. Під час розгляду справи позивач збільшив суму пені, яку просив стягнути з відповідача на його користь, до 69262,20 грн. (а.с.47). Ухвалою суду відповідача [PERSON] акціонерне товариство Страхова компанія „Українська страхова група замінено на Приватне акціонерне товариство Страхова компанія „Українська страхова група. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, посилаючись на викладені у позові обставини. Представник відповідача позов не визнав та просив у його задоволенні відмовити, посилаючись на те, що суму страхового відшкодування, що складалася з моральної шкоди та документально підтвердженої матеріальної шкоди, у повному розмірі було сплачено. Суд, заслухавши представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 19 листопада 2008 року між ЗАТ Страхова компанія „Українська страхова група та [PERSON] було укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ВС/3593586 (забезпечений транспортний засіб Форд, д.н. [NUMBER]) (а.с.34). 09 січня 2009 року в м. Іллічівськ на перехресті вул. Олександрійської та Першого Травня сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Форд, д.н. [NUMBER], під керуванням [PERSON], внаслідок якої малолітня [PERSON] отримала тілесні ушкодження. 04 лютого 2009 року [PERSON] подав до ЗАТ Страхова компанія „Українська страхова група заяву про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування (а.с.а.с. 35-36), а 27 квітня 2009 року з такою заявою до ЗАТ Страхова компанія „Українська страхова група звернулася [PERSON] (а.с.37). 21 червня 2010 року відповідач виплатив [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 8444,01 грн., що підтверджується даними видаткового касового ордеру (а.с.10). Згідно з даними розрахунку сума страхового відшкодування нараховувалася наступним чином: вартість медичних препаратів 1882,03 грн.; вартість санаторно-курортної реабілітації 4011,98 грн.; моральна шкода (в ліміті страховика) 2550 грн. (а.с.40). Відповідно до ст. 9 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобівобовязковий ліміт відповідальності страховика це грошова сума, в межах якої страховик зобовязаний провести виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Обовязковий ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну, життю та здоровю потерпілих, становить 51000 грн. на одного потерпілого. Згідно зі ст. 22 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобівпри настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Вироком Іллічівського міського суду Одеської області від 04 березня 2010 року задоволено частково цивільний позов [PERSON] до [PERSON], стягнуто з останнього 10901,85 грн. матеріальної та 40000 грн. моральної шкоди (а.с.а.с.11-13). При цьому судом встановлено, що матеріальна шкода, повязана з витратами на лікування потерпілої становить 11391 грн. Оскільки [PERSON] частково сплатив цю суму та суму витрат на правову допомогу, встановлену судом, то позов задоволено частково. Відповідно до ст. 61 ч. 4 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідач не в повному обсязі виконав свої зобовязання, сплативши страхове відшкодування не у повному обсязі. Тому з відповідача на користь позивача, який сплатив суму заподіяної потерпілій шкоди, що підтверджується даними розписки [PERSON] (а.с.9), потрібно стягнути суму страхового відшкодування у розмірі 5496,99 грн. (11391 грн. + 2550 грн. 8444,01 грн.). Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 3% пені за кожен день прострочення виконання зобовязання, то вони задоволенню не підлягають. Так, статтею 20 Закону України Про страхуванняпередбачено відповідальність страховика за несвоєчасне здійснення страхової виплати(страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору або законом. Статтею 10 Закону України Про захист прав споживача, на яку посилається позивач як на підставу своїх вимог, передбачено права споживача у разі порушення умов договору про виконання робіт (надання послуг). Зокрема, частиною 5 статті 10 Закону України Про захист прав споживача, передбачена сплата пені у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги) у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 3% пені безпідставними. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача потрібно стягнути 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Вимоги про стягнення суми витрат на правову допомогу задоволенню не підлягають, оскільки з наданого суду договору про надання правової допомоги видно, що він стосується надання правової допомоги у Дніпровському районному суді м. Києва. Представники позивача представляли його інтереси у судовому засіданні на підставі довіреності, а тому підстав для стягнення витрат на правову допомогу не вбачається. На підставі викладеного та

Outcome: partial