Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-15 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом та визначення часток у спільному майні, посилаючись на те, що [INFO] померла їхня бабуся [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на житловий будинок [ADDRESS], який складається з А- житлового будинку, загальною площею 53,9 кв.м., житловою площею -33,2 кв.м.., а також господарських будівель та споруд: Б-сарай, В-Літня кухня, гараж, Г-сарай, Д-сарай, Ж-вбиральня, пг-погріб, №1-зливна яма, №2-колодязь, №№3-5-огорожа, який належав їй на праві власності. Спадкоємцями за законом першої черги спадкового майна є її внуки, тобто [PERSON], 1983 року народження, [PERSON], 1986 року народження, [PERSON], 1988 року народження та [PERSON], 1990 року народження, оскільки на момент відкриття спадщини були сиротами та знаходились на утриманні померлої бабусі [PERSON] вказаний будинок бабся збудувала без відповідного дозволу та затвердженого проекту в 1970 роках на земельній ділянці, на якій знаходився будинок та де мешкала її матір та їхня прабаба [PERSON]. Власного майна вони не мають, на момент відкриття спадщини були дітьми-сиротами, [PERSON] було 14 років, [PERSON] 12 років, [PERSON] 10 років, які на вихідні приїжджали з інтернату а мешкали у бабусі, а [PERSON] після закінчення навчання в інтернаті проживав разом з бабусею та зареєстрований за вищевказаною адресою. Після смерті бабусі вони мешкали у будинку [ADDRESS], а на теперішній час там мешкають [PERSON] та [PERSON], а [PERSON] разом зі своєю родиною орендує житлове приміщення в сел. Кіровське, [PERSON] заміжня та мешкає в с. Балівка. Після смерті бабусі [PERSON], ніхто не приймав вказаний житловий будинок у спадщину, а тому вважають, що вони є єдиними спадкоємцями за законом та просили з урахуванням уточнень визнати за ними права власності на зазначений житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом після смерті бабусі [PERSON], а також визначити частки співвласників у спільній сумісній власності в рівних частинах. Позивач [PERSON] та представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Позивачі [PERSON] та [PERSON] надали до суду заяви, в яких позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити та розглянути справу у їх відсутність. Відповідач Кіровська селищна рада Дніпропетровського району Дніпропетровської надав до суду листа, в якому просив розглянути справу у його відсутність. Треті особи [PERSON] та [PERSON] до суду не з'явилися, були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Суд, вислухавши думку позивача та представника позивачів, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного. Судом встановлено, що позивачі є онуками [PERSON], що підтверджується довідкою виконкому Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області від 24 травня 1999 року (а.с.20). [INFO] позивачі осиротіли, оскільки їхня мати [PERSON] померла, а батько [PERSON] та [PERSON] 23 травня 1995 року був засуджений Кіровським районним судом м. Дніпропетровська до 6 років позбавлення волі, відомості про батька [PERSON] і [PERSON] при реєстрації акту про народження дитини записані за вказівкою матері на підставі ст. 55 КпШС. Розпорядженням голови Дніпропетровської районної державної адміністрації № 486/4-р від 20 грудня 1999 року позивачі були направлені до інтернату, а саме: [PERSON] у період з 09 вересня 1997 року по 31 серпня 2008 року навчалася в ОКЗО "Навачально-реабілітаційному центрі для дітей з вадами фізичного і розумового розвитку та дітей - сиріт"(довідка за вих. № 40 від 09 березня 2010 року, видана директором центру С.В.Лебідь); [PERSON] у період з 17 жовтня 1999 року по 20 червня 2005 року навчався у Котовській спеціальній загальноосвітній школі-інтернаті для дітей з вадами розумового та фізичного розвитку (довідка за № 254 від 22 жовтня 2009 року, видана директором школи Іванченко М.Г.); [PERSON] у період з 18 лютого 2000 року по 31 серпня 2002 року навчався у Котовській спеціальній загальноосвітній школі-інтернаті для дітей з вадами розумового та фізичного розвитку (довідка за № 253 від 22 жовтня 2009 року, видана директором школи Іванченко М.Г.), а у період з 03 вересня 2002 року по 30 травня 2003 року навчався в ОКЗО "Навачально-реабілітаційному центрі для дітей з вадами фізичного і розумового розвитку та дітей - сиріт"(довідка за вих. № 38 від 09 березня 2010 року, видана директором центру С.В.Лебідь); [PERSON] у період з 01 вересня 1993 року по 09 червня 2000 року навчався в спеціальній загальноосвітній школі-інтернаті № 3 (на основі статуту № 60-4/ХХІV від 05 вересня 2002 року перейменована в ОКЗО "Навачально-реабілітаційний центр для дітей з вадами фізичного і розумового розвитку та дітей - сиріт"), що підтверджується довідкою за вих. № 39 від 09 березня 2010 року, виданою директором центру С.В.Лебідь (а.с.102-106). [INFO] бабуся позивачів [PERSON] померла (свідоцтво про смерть [NUMBER], видане [INFO] Виконкомом Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, за актовим записом № 128), залишивши заповіт від 15 січня 1999 року, посвідчений секретарем Кіровської селищної ради [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 2, яким все своє майно заповіла [PERSON] та [PERSON] (після укладення шлюбу [PERSON]) - третім особам у справі. 17 березня 2011 року законний представник в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] [PERSON] звернувся до Дніпропетровської районної державної нотаріальної контри із заявою за № 222 про прийняття спадщини, а 07 листопада 2007 року [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №4752 на ? частину житлового будинку [ADDRESS] і [PERSON] 07 листопада 2007 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №4750 на ? частину житлового будинку [ADDRESS], що підтверджується спадковою справою № 163/2001 (а.с.40-67). Свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] та право власності на житловий будинок [ADDRESS] ніхто не отримував та не реєстрував (спадкова справа № 163/2001 та довідка КП "Новомосковське міське бюро технічної інвентаризації"за № 520 від 14 травня 2010 року). Крім того, в судовому засіданні встановлено, що позивачі з народження і по теперішній час проживають у вказаному будинку і завжди з інтернатів приїздили на канікули до бабусі [PERSON], а позивач [PERSON] зареєстрований у вказаному будинку і з 1992 року до моменту смерті бабусі [INFO] мешкав з бабусею (довідки виконавчого комітету Кіровської селищної ради за № 1365 від 12 липня 2006 року та за № 76 від 05 лютого 2008 року, довідка квартального по вул.Полтавській Скеть В.Ф.). Згідно ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном Відповідно до ст. 531 ЦК України (в редакції 1963 року) до числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства та згідно ст. 535 ЦК України (в редакції 1963 року) неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка). При визначенні розміру обов'язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку, а тому є всі підстави для того, щоб за позивачами визнавати право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS]. Разом з тим, відповідно до ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Статтею 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох чи більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно до ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст.370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. За таких підстав суд вважає, що вимоги позивачів обґрунтовані та підлягають до задоволення у повному обсязі. На підставі ст.ст. 8, 355, 368-370 ЦК України, ст.ст. 531, 535, 549 ЦК України (в редакції 1963 року) та

Outcome: approved