Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-03 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що вона із неповнолітньою [PERSON] є власниками та проживають в [INFO]. В даному будинку зареєстрований та проживає її колишній чоловік [PERSON] Після розірвання шлюбу відповідач зловживає спиртними напоями, ображає її, вчиняє сварки та бійки, що робить неможливим спільне проживання в квартирі. Просила усунути перешкоди в користуванні квартирою шляхом виселення відповідача. Також просила зобовязати відділ громадянства, реєстрації і міграції фізичних осіб Дніпропетровського РВ ГУ МВС України в Дніпропетровській області зняти [PERSON] з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Позивачка та треті особи в судове засідання не з?явились, надавши заяви про розгляд справи у їх відсутність, а відповідач про визнання позову. Дослідивши матеріали справи, з урахуванням визнання відповідачем позову відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, суд дійшов наступного. Встановлено, що з 26.12.1998 року по 15.03.2011 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі (свідоцтво про одруження серії 1-АП №042163 від 26.12.1998 року; свідоцтво про розірвання шлюбу серії 1-КИ №160140 від 15.03.2011 року), від якого мають малолітню дитину [PERSON], [INFO]. [PERSON] та малолітній [PERSON] на праві спільної власності належить по ? частці квартири [ADDRESS] (витяги про реєстрацію права власності на нерухоме майно Дніпропетровського районного КП БТІ№15844202 від 07.09.2007 року та №17655001 від 07.02.2008 року). Відповідач зареєстрований та проживає у даній квартирі на час розгляду справи, що вбачається з довідки Товариства власників та наймачів квартир Молодість№372 від 17.06.2011 року. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів №2, №4, №7 та №11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Права власника житлового будинку визначені ст.383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Користування житловим приміщенням здійснюється в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України \~до членів \~сім'ї \~власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. \~ Згідно з вимогами ст. 157 ЖК України членів сім'ї власника жилого \~будинку \~(квартири) \~може \~бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. \~ Частиною 1 ст. 116 ЦК України встановлено: якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. \~ Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12\~квітня 1985 року Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу Українипід час вирішення справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід керуватися тим, що під час тривалої антигромадської поведінки виселення винного може статися під час повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами прокуратурами, органами внутрішніх справ, тощо. В період з січня 2010 року по вересень 2011 року відповідач за місцем проживання [INFO] неодноразово у стані алкогольного сп?яніння вчиняв сварки із позивачкою, виражався на її адресу нецензурною лайкою та застосовував до неї фізичну силу, що вбачається з постанов Дніпропетровського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області про відмову в порушенні кримінальних справ від 29.01.2010 року, 08.06.2011 року, 12.09.2011 року та виписного епікризу відділу травматології №1 Дніпропетровської обласної клінічної лікарні ім.І.І.Мечникова від 29.03.2011 року. Дільничними інспекторами даного органу внутрішніх справ з відповідачем неодноразово проводилися профілактичні бесіди та виносились офіційні застереження про недопустимість вчинення насильства в сімї, проте [PERSON] антигромадської поведінки не припинив. Дана обставина унеможливлює спільне проживання позивачки із відповідачем в спірній квартирі. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність передбачених ст.ст.116, 157 ЖК України підстав для виселення відповідача з вищевказаної квартири без надання іншого житла. Абзацом 7 ч. 1 ст. 3 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні встановлено, що реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто, питання про зняття з реєстрації колишніх членів сім?ї власника будинку залежить, зокрема, від вирішення питання про втрату ними права користування жилим приміщенням. Отже вимоги позивачки щодо усунення перешкод з боку [PERSON] у користуванні квартирою у наведений нею спосіб є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст.ст.79, 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 17 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмирі 37 грн., сплачені позивачкою при подачі позову.

Outcome: approved