Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-02 00:00:00

В серпні 2010 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON], про вселення, усунення перешкод в користуванні, виселення, стягнення матеріальної та моральної шкоди . В своїй позовній заяві, уточненій позовній заяві позивач і в судовому засіданні позивач та представник позивача посилалися на те, що з 1997 року до березня 2003 року позивач періодично проживав з відповідачкою. 20 травня 2003 року за договором дарування він отримав у приватну власність квартиру №3, що знаходиться в м. Дніпропетровську, вул.Тополина ( Індустріальний район), будинок №2-4. Оскільки відповідачці не було де мешкати після припинення стосунків між ними, то на її прохання він надав згоду на її тимчасове перебування у його квартирі терміном не перевищуючим 6 місяців, щоб відповідачка змогла знайти собі житло. Письмового договору найму квартири між позивачем та відповідачкою укладено не було. Відповідачка сім років відмовляється у добровільному порядку звільнити його квартиру, яку самоправно займає, змінила в ній замки й двері без його згоди, та розпоряджається його майном у власних інтересах, чим порушує його права виключної приватної власності на майно, що належить йому на законних правах. В кінці вересня 2009 року йому стало відомо, що за його квартирою, в якій незаконно проживає відповідачка, існує заборгованість перед ВАТ Дніпрогазза послуги постачання газу у сумі 548,55 грн. 29.09.2009 року ця заборгованість була погашена. За обрізку газу він сплатив 302 грн.30 коп. Тобто, з вини відповідачки йому завдано матеріальну шкоду у розмірі 850 грн. 85 коп. В жовтні 2010 року він ще раз попередив відповідачку, щоб вона звільнила його квартиру та повернула ключі, але остання в категоричній, грубій і образливій формі відмовилася. Відповідачка чинить перешкоди та сварки, про що свідчить протокол про адміністративне правопорушення та письмове попередження гр.[PERSON] від дільничного інспектора Індустріального РВ. В 2011 році він намагався продати свою квартиру, знайшов покупців, отримав завдаток у розмірі 16000 грн. на оформлення документів, але з перешкоджань відповідачки ( отримання технічного паспорту на квартиру, ключів, перешкоджання входу до оселі та інше) між ним та покупцями попередню угоду про продаж квартири було розірвано і йому прийшлось повернути завдаток у подвійному розмірі, а саме 32000 грн. Також він зазнав фінансових збитків при повторному оформленні Технічного паспорту на квартиру, так як відповідачка йому так і не повернула Технічну документацію на його домоволодіння. А саме: сплатив 960 грн. за виклик техніка МБТІ, також 46,65 грн. за оформлення технічної документації; 72 грн. за витяг з держреєстрації; 222,08 грн. за видачу технічного паспорту, а всього сплатив 1300,73 грн. Тобто з вини відповідачки завдано матеріальну шкоду в розмірі 18151 грн. 58 коп. Своїми діями відповідачка спричинила і моральну шкоду, яка ним оцінена в розмірі 10000 грн. Просив суд: усунути йому перешкоди в користуванні квартирою №3 будинку №2-4 по вул. Тополина в м. Дніпропетровську; вселити [PERSON], як власника в належну йому на праві власності квартиру №3 житлового будинку №2-4 по вул. Тополина в м. Дніпропетровську; виселити [PERSON] із незаконно займаної нею квартири №3 буд.2-4 по вул. Тополина у м. Дніпропетровську; стягнути із [PERSON] на його користь матеріальну шкоду в розмірі 18151 грн.58 коп.; стягнути із [PERSON] на його користь моральну шкоду в розмірі 10000 грн.; стягнути судові витрати по справі. Відповідачка в судове засідання зявилася позовні вимоги не визнала. Просила в задоволені позову відмовити. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідачку, свідка [PERSON], вивчивши матеріали справи, переглянувши відеозапис, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування від 20 травня 2003 року, посвідченого державним нотаріусом Шостої державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №2-1360 [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняв у дар квартиру №3, що знаходиться в м. Дніпропетровську, вулиця Тополина будинок 2-4. Право власності зареєстровано в КП ДМБТІ ( а.с.9). У липні 2004 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання недійсним договору дарування. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 жовтня 2010 року ( цивільна справа №2-756/2010) за позовною заявою [PERSON] до [PERSON], треті особи: [PERSON], державний нотаріус [PERSON], Садове товариство Першотравенськ про визнання угоди договором купівлі-продажу, визнання права власності на квартиру, визнання права власності на Ѕ частину садової ділянки та стягнення компенсації в задоволені позовних вимог [PERSON] відмовлено в повному обсязі. Ухвалою колегії судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 лютого 2011 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 жовтня 2010 року залишено без змін . Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 жовтня 2010 року встановлено, що позовні вимоги щодо визнання угоди від 20 травня 2003 року між [PERSON] та [PERSON], посвідченої Шостою дніпропетровською державною нотаріальною конторою як договір дарування, договором купівлі-продажу, визнання за нею права власності на квартиру [ADDRESS] не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні є безпідставними і задоволенню не підлягають (а.с. 56- 60). Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сил, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Як показав в судовому засіданні позивач він надав згоду відповідачці на тимчасове перебування в його квартирі, терміном не більше шести місяців, щоб відповідачка знайшла собі житло, а відповідачка вже сім років відмовляється в добровільному порядку звільнити його квартиру. Згідно паспортних даних [PERSON] зареєстрована [INFO] ( а.с.42). Згідно довідки Петриківського районного відділу Управління МВС України в Дніпропетровській області від 03.02.2011 року №379 [PERSON], [INFO] з 28.10.1999 року зареєстрована за адресою: [INFO]. Раніше була зареєстрована за адресою с. Ч- Партизанське, вул. Орджонікідзе,11 ( а.с.70). Суд не може прийняти до уваги твердження відповідачки про що в неї не має іншого місця проживання, а будівля в якій вона зареєстрована та належить їй на праві власності є аварійною , також суд не приймає до уваги акт обстеження житлового будинку та господарських споруд в селі Червонопартизанське по вул. Косенко,5 від 04 травня 2011 року ( а.с. 106) і те, що будівля аварійна не підлягає відновленню та підлягає знесенню та зняття з балансу, оскільки той факт, що будівля яка належить на праві власності [PERSON] аварійна не надає їй право на проживання в спірній квартирі, яка належить на праві власності [PERSON] Із-за дій відповідачки [PERSON] власник квартири [PERSON] позбавлений можливості здійснювати своє право розпоряджатися майном, яке належить йому на праві власності. Відповідачка [PERSON] не заперечувала той факт, що вона дійсно чинить перешкоди [PERSON] в користуванні та розпорядженні його власністю, це також підтверджено і відеозаписом, яким був переглянутий в судовому засіданні ( а.с.71). Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Суд вважає, що вимоги позивача в частині усунення йому перешкод у користуванні та розпорядженні належній йому на праві власності квартирою №3 будинку № 2-4 по вул. Тополина в м. Дніпропетровську, вселення в квартиру та виселення з неї [PERSON] знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і підлягають задоволенню. Позивачем заявлені вимоги щодо стягнення матеріальної шкоди в розмірі 18151,58 грн., а саме повернення завдатку в розмірі 16000 грн., оплата заборгованості за газопостачання та його відключення в розмірі 850 грн. 85 коп. і оплата за технічну документацію в МБТІ, виклик техніка, оплата за витяг із реєстрації в загальній сумі 1300 грн. 73 коп. В судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердив той факт, що між ним та [PERSON] була домовленість про продаж йому спірної квартири, ним було заплачено завдаток в розмірі 16000 грн., оскільки укладання угоди не відбулося з вини продавця то йому було повернено кошти в подвійному розмірі. Оплата заборгованості за газопостачання та відключення від газопостачання, виклик техніка, виготовлення технічної документації та інше підтверджено квитанціями та повідомленнями ( а.с. 10-13,101-105), однак позивачем не заявлено правову підставу щодо стягнення суми, тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в цій частині позову. Щодо заявлених позивачем позовних вимог про стягнення моральної шкоди в розмірі 10000 грн., то суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог в цій частині позову. Відповідно до ст.88 ЦПК України в порядку перерозподілу судових витрат по справі із відповідачки підлягає стягненню на користь позивача судовий збір та витрати на інформаційно - технічне забезпечення від задоволених вимог позивачу в розмірі 54 грн.

Outcome: partial