Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-06 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила поновити її на посаді робітниці по догляду за рослинами в СВК «Тепличний»для подальшого звільнення з даної посади відповідно до п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, стягнути на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20.10.2010 року по день поновлення на роботі, стягнути моральну шкоду в сумі 18000,00 грн. В подальшому позивач неодноразово уточнювала вимоги позову, та просила скасувати розпорядження сільськогосподарського виробничого кооперативу «Тепличний»№89-вк від 24.09.2010 року про її звільнення з роботи, скасувати запис в трудовій книжці №14 та визнати її звільнення таким, що було здійснене за п. 1 ст. 40 КЗпП України з дня набрання рішення суду законної сили; зобов’язати ліквідатора СВК «Тепличний»[PERSON] виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20.10.2010 року до дня поновлення на роботі, який станом на 06.10.2011 року становить 33000,00 грн.; зобов’язати ліквідатора СВК «Тепличний»[PERSON] відшкодувати моральну шкоду в сумі 18000,00 грн., виплатити вихідну допомогу у розмірі, не меншому середньомісячного заробітку в сумі 3000,00 грн.; зобов’язати ліквідатора СВК «Тепличний»[PERSON] подати Звітність про заплановане вивільнення та фактичне вивільнення [PERSON] до державної служби зайнятості за місцем реєстрації як платника страхових внесків за формою №4-ПН; зобов’язати ліквідатора СВК «Тепличний» [PERSON] здійснити новий запис в трудовій книжці про звільнення її з посади за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Позивач вимоги позову підтримала та просила їх задовольнити, посилаючись на те, що її звільнено з роботи незаконно, оскільки вона продовжувала працювати в кооперативі в період з 20 вересня по 20 жовтня 2010 року . Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що звільнення позивачки було проведено на підставі ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням; на момент її звільнення вже було порушено провадження у справі про банкрутство СВК «Тепличний», а 21.10.2010 року СВК «Тепличний»було визнано банкрутом та призначено арбітражного керуючого [PERSON], однак на цей момент [PERSON] вже була звільнена з роботи. Здійснення погашень по заробітній платі працівникам розпочато після реалізації активів боржника на аукціоні 03.06.2011 року, заборгованість по заробітній платі [PERSON] була виплачена у повному обсязі. При цьому, представник відповідача просив про закінчення розгляду справи у його відсутності, Судом ухвалено про розгляд справи у відсутності представника відповідача. Обставини справи, встановлені судом. [PERSON] перебувала у трудових відносинах з СВК «Тепличний», в якому з 25.062010 року працювала робітницею по догляду за рослинами (розпорядження №58-вк від 24.06.2010 року ). 24.09.2010 року на підставі Розпорядження №89-вк [PERSON] була звільнена з СВК «Тепличний»за власним бажанням з 20.09.2010 року, на підставі ст. 38 КЗпП України. 07.07.2010 року господарським судом Миколаївської області постановлено ухвалу про порушення провадження у справі №18/93/10 за заявою Управління Пенсійного Фонду в Новоодеському районі про порушення справи про банкрутство СВК «Тепличний». Постановою Господарського суду Миколаївської області від 21.10.2010 року СВК «Тепличний»визнано банкрутом та призначено ліквідатора кооперативу. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців СВК «Тепличний»знаходиться в стані припинення підприємницької діяльності, головою ліквідаційної комісії призначена [PERSON]. 20.01.2011 року видано судовий наказ Новоодеським районним судом Миколаївської області, згідно якого з СВК «Тепличний»на користь [PERSON] стягнуто заборгованість по заробітній платі в сумі 6181,71 грн. Заборгованість по заробітній платі по підприємству включено до реєстру кредиторських вимог, який затверджений ухвалою Господарського суду Миколаївської області. [PERSON] включено до реєстру вимог кредиторів під №125, заборгованість по заробітній платі складає 6181,71 грн. за період з липня 2010 року по жовтень 2010 року. При цьому, 470,00 грн. за жовтень 2010 року, включені до довідки, складають компенсацію за вісім днів невикористаної відпустки. Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 25.05.2011 року постановленого за позовом [PERSON] до СВК «Тепличний»про стягнення моральної шкоди за несвоєчасну виплату заробітної плати, встановлено, що [PERSON] з 03.01.2006 року по 20.09.2010 року працювала в кооперативі робочою по догляду за рослинами, однак, на момент розгляду справи борг по заробітній платі не погашено, а тому, стягнута моральна шкода в якості компенсації за невиплачену заробітну плату 3000,00 грн., є співрозмірною заподіяній шкоді. Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 20.10.2011 року встановлено, що [PERSON] звільнена з кооперативу 20.09.2010 року за власним бажанням та має право на отримання компенсації середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 21.09.2010 року по 22.10.2010 року у сумі 2138,40 грн. Статтею 61 ч. 3 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. За такого, суд приходить до висновку, що [PERSON] припинила трудові відносини з СВК «Тепличний»20.09.2010 року. Окрім того, з наданої Книги по заробітній платі робочих по догляду за рослинами бригади №3 СВК «Тепличний»за 2010 рік вбачається, що [PERSON] на СВК «Тепличний»в жовтні 2010 року не працювала, заробітна плата їй не нараховувалась. За жовтень їй нарахована компенсація за вісім днів невикористаної відпустки в сумі 470,00 грн., яка була включена до загальної суми заборгованості 6181,71 грн., яка і стягнута наказом Новоодеського районного суду Миколаївської області та на даний момент виплачена позивачці. В судовому засіданні [PERSON] не заперечувала, що надавала СВК «Тепличний»заяву про звільнення її з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням). Також, у період з жовтня 2010 року по квітень 2011 року [PERSON] зверталась до Державного комітету України з промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду, Державної інспекції праці, прокуратури Миколаївської області, прокуратури Ноодеського району Миколаївської області, де вказувала, що працювала на підприємстві в період з 03.01.2006 року по 2.11.2009 року, з 01.03.2010 року по 04.05.2010 року та з 25.06.2010 року по 20.09.2010 року, звільнена з підприємства за власним бажанням. При цьому, вказувала на порушення охорони праці, та наявність заборгованості по заробітній платі з боку відповідача. У відповідності до ст. 235 КЗпП України у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, суд, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», у випадку, коли працівника звільнено без законних підстав або з порушенням встановленого порядку звільнення, але поновити його на попередній роботі неможливо в зв’язку з припиненням діяльності підприємства, установи, організації, суд визнає звільнення неправильним, зобов’язує ліквідаційну комісію, а в належних випадках, правонаступника чи вищестоящого в порядку прилеглості орган виплатити йому заробітну плату за час вимушеного прогулу. Одночасно, суд визнає працівника звільненим за п. 1 ст. 40 КЗпП України в зв’язку з ліквідацією підприємства, установи, організації. Звільнення відповідає чинному законодавству України та не тягне за собою поновлення працівника на роботі або зміни формулювання причини звільнення на п. 1 ст. 40 КЗпП України. Формулювання причин звільнення не перешкоджало працевлаштуванню позивача. Вимоги щодо скасування розпорядження про звільнення та визнання звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України задоволенню не підлягають та похідні від них позовні вимоги про скасування запису в трудовій книжці №14 та визнання її звільнення таким, що було здійснене за п. 1 ст. 40 КЗпП України з дня набрання рішення суду законної сили; зобов’язання ліквідатора СВК «Тепличний»[PERSON] виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20.10.2010 року до дня поновлення на роботі, який станом на 06.10.2011 року становить 33000,00 грн.; зобов’язання ліквідатора СВК «Тепличний»[PERSON] відшкодувати моральну шкоду в сумі 18000,00 грн., виплатити вихідну допомогу у розмірі, не меншому середньомісячного заробітку в сумі 3000,00 грн.; зобов’язання ліквідатора СВК «Тепличний»[PERSON] подати Звітність про заплановане вивільнення та фактичне вивільнення [PERSON] до державної служби зайнятості за місцем реєстрації як платника страхових внесків за формою №4-ПН; зобов’язання ліквідатора СВК «Тепличний»[PERSON] здійснити новий запис в трудовій книжці про звільнення її з посади за п. 1 ст. 40 КЗпП України, задоволенню також не підлягають. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, судові витрати компенсації не підлягають. За такого, відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed