Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-16 00:00:00

У серпні 2011 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, штрафні санкції за прострочення виконання зобовязання, процентів від простроченої суми та моральної шкоди, посилаючись на те, що 1 квітня 2009 року [PERSON] передав [PERSON] 14\~000 (чотирнадцять) тисяч гривень готівкою в якості позики з терміном повернення до 25.05.2009 року. Але відповідачка борг до цього часу не повернула внаслідок чого утворилася заборгованість у сумі 14\~000 (чотирнадцять) тисяч гривень, а також індекс інфляції за весь час прострочення та три відсотки річних від простроченої суми у розмірі 560 (пятсот шістдесят) гривень, моральну шкоду у розмірі 1\~000 (одна тисяча) гривень, тому просив суд стягнути з відповідачки [PERSON] 14\~000 (чотирнадцять) тисяч гривень та моральну шкоду у розмірі 1\~000 (одна тисяча) гривень, з урахуванням штрафних санкцій та відсотків. В судовому засіданні\~позивач свої вимоги підтримав та просив позов задовольнити. Відповідачка та її представник в судовому засіданні заперечували проти позову, просили відмовити в задоволенні вимог позивача. Заслухавши пояснення\~сторін, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Згідно ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч.3 ст. 1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Як вбачається з матеріалів справи, 1 квітня 2009 року [PERSON] передав [PERSON] 14\~000 (чотирнадцять) тисяч гривень готівкою в якості позики з терміном повернення до 25.05.2009 року, що підтверджується договором позики від 1 квітня 2009 року. Але відповідачка борг до цього часу не повернула внаслідок чого утворилася заборгованість у сумі 14\~000 (чотирнадцять) тисяч гривень, а також індекс інфляції за весь час прострочення та три відсотки річних від простроченої суми у розмірі 560 (пятсот шістдесят) гривень. Судом встановлено, що 08.04.2010 року відповідачкою [PERSON] була зроблено переказ грошових коштів в сумі 4\~400 (чотири тисячі чотириста) гривень позивачу [PERSON], що підтверджується квитанцією а також позивач особисто підтвердив, що дійсно йому переведено частину боргу. Отже загальна сума заборгованості\~[PERSON] за договором позики від 1 квітня 2009 року перед [PERSON] становить 9\~600 (девять тисяч шістсот) гривень. Відповідно до ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України\~позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Ст.530 Цивільного кодексу України визначено, що, якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так як до цього часу борг відповідачкою позивачеві повністю не повернуто, що стверджується як поясненнями позивача, так і відповідача, оскільки наявність боргового документа у кредитора свідчить про невиконання зобовязання, тому суд, задовольняє в цій частині вимоги позивача в сумі 9\~600 (девять тисяч шістсот) гривень. Що стосується вимог позову про стягнення моральної шкоди, то п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди \~\~розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин\~\~. Частиною 1 статті 1167 ЦК України зазначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, але в судовому засіданні позивачем не було надано жодних доказів, щоб підтверджували даний факт, тому суд в цій частині вимог відмовляє. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати суд покладає на відповідача. На підставі ст.ст. 23, 530, 625, 1046, 1047, 1049, ЦК України, ст.ст. 213-215 ЦПК України, суд,-

Outcome: partial