Jurisdiction: civil
Date: 2011-08-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить виселити відповідача [PERSON] з кімнати №23 квартири [ADDRESS], оскільки останній займає вказане приміщення без жодних правових підстав, та відповідно зняти відповідача [PERSON] з реєстраційного обліку у вказаній квартирі. Також, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив стягнути з відповідача [PERSON] завдану йому моральну шкоду та витрати на правову допомогу, які позивач вимушений був понести через численні судові процеси з відповідачем. У судовому позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив про їх задоволення, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та уточненнях до неї. Відповідачі у судове засідання не зявились без поважних причин, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином (а.с. 43-45), а тому суд у відповідності до статті 224 ЦПК за згодою позивача, ухвалив провести заочний розгляд справи. Суд заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 22.04.2010 року скасовано пп. 1.1 п. 1 розпорядження Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації від 13.05.2009 року №555 «Про продовження терміну дії договорів найму (оренди) на кімнати у будинках комунальної власності №18/20 та №22 на вул. Виборзькій» про укладення договору найму (оренди) з [PERSON] на кімнату №23 квартири №1 житлового будинку №22 на вул. Виборзькій, для тимчасового проживання терміном до 01.06.2010 року; визнано недійсним договір №79/09 найму житлового приміщення за адресою: вул. Виборзька, 22, кімната 23, квартира 1 у м. Києві від 11.06.2006 року, укладений між КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом'янської районної у м. Києві ради та [PERSON]; та визнано [PERSON] таким, що має право на вселення та користування житловим приміщенням кімнатою №23 квартири №1 житлового будинку №22 на вул. Виборзькій в м. Києві. Вказане рішення Солом'янського районного суду м. Києва набрало законної сили відповідно до ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.03.2011 року. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарський або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Таким чином, суд доходить висновку, що відповідач [PERSON] не має жодних правових підстав для проживання у вказаній кімнаті через їх скасування внаслідок набрання законної сили судовим рішенням, а тому підлягає визнанню таким, що не має права користування вказаною кімнатою, виселенню з вказаної кімнати із зняттям з реєстраційного обліку за такою адресою, в той час як позивач підлягає вселенню до вказаною кімнати, як такий, за яким визнано судовим рішення відповідне право. Згідно статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків) встановлених частиною другою цієї статті. Суд приходить до висновку, що з вини відповідача [PERSON] позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає у порушенні права користування жилим приміщенням, недоторканості житла, порушенні звичайного ходу та порядку життя та настанні інших негативних наслідків, зокрема витрачанням позивачем зусиль для захисту своїх прав, який фактично триває з 2009 року. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховує характер та обсяг фізичних і душевних страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості і можливості відновлення), стану здоров'я позивача, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану та визначає його у розмірі 1600,00 грн. Таким чином, суд, з урахуванням викладеного вище, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві\~ пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать: витрати на інформаційно-технічне забезпечення; витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що повязані з явкою до суду; витрати, повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, повязані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, повязані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved