Jurisdiction: civil
Date: 2012-02-27 00:00:00

[PERSON], звертаючись з позовом до Публічного акціонерного товариства «Київенерго», просив зобовязати Публічне акціонерне товариство «Київенерго»підключити подачу електроенергії до квартири позивача за адресою: [ADDRESS], та відшкодувати за рахунок відповідача моральну шкоду в розмірі 25000,00 грн., що є предметом позову. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовні заяві, пояснив, що позивач є власником квартири [ADDRESS], оскільки позивач є особою похилого віку, непрацездатний, що підтверджується довідкою МСЕК про встановлення другої групи інвалідності, тому єдиним засобом до існування є пенсія по інвалідності, яка призначена та виплачується з квітня 2001 року, тому, на думку позивача, наявність цих обставин дає право позивачу не сплачувати за житлово-комунальні послуги, що безпосередньо передбачено у Постанові Кабінету Міністрів України «Про інформацію Кабінету Міністрів України про стан і формування цін та тарифів у житлово-комунальній сфері», яка прийнята 07 червня 2001 року за №2456-ІІІ. Враховуючи майновий стан позивача, який не змінюється з моменту встановлення другої групи інвалідності, у звязку з чим отримує пенсію по інвалідності, позивач припинив проводити оплату за житлового-комунальні послуги, в тому числі здійснювати оплату за спожиту електронерегію, при цьому повідомив Структурний відокремлений підрозділ «Енергозбуд Київенерго»про наявність у позивача правових підстав для звільнення його від оплати за отриманні послуги. Незважаючи на ці обставини, відповідач продовжує виставляти рахунки на електроенергію та вдався до крайніх заходів, припинивши подачу електроенергії, такі дії відповідача позивач вважає неправомірними та направленими на позбавлення гарантованих державою прав на безоплатне отримання житлово-комунальних послуг для малозабезпечених верст населення. Починаючи з 14 липня 2011 року, з моменту відключення працівниками відповідача подачі електроенергії до квартири позивача, позивач позбавлений можливості користуватись необхідними для кожної людини благами, що принижує честь та гідність позивача, створює йому неможливі умови для проживання у його власній квартирі, також відповідач продовжує вчиняти протиправні дії відносно позивача шляхом нарахування неіснуючу заборгованість по електроенергії, намагається в судовому порядку стягнути заборгованість за спожиту електроенергію, звинувачує позивача в самовільному підключенню електроенергії, посилаючись на підроблені документи, які начебто підтверджують факт самовільного підключення позивачем електропостачання. що не відповідає дійсності. За таких обставин, позивач вважає, що систематичні порушення з боку відповідача прав позивача, в тому числі припинення подачі електроенергії, завдають позивачу душевних та фізичних страждань, спонукають до необхідності вживати всіх можливих заходів для відновлення порушених прав шляхом звернення до відповідних організацій та захисту прав у судовому порядку, тому позивач просить відновити його порушені права шляхом підключення електропостачання до його квартири за відсутності заборгованості за отриманні послуги та відшкодувати за рахунок відповідача завдану позивачу моральну шкоду, яку він оцінює розмірі 25000,00 грн., що є предметом позову. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечувала, просила в позові відмовити з підстав, викладених у письмових запереченнях на позов, які приєднано до матеріалів справи (а.с.60-61) Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував, просив в позові відмовити з підстав, викладених у письмових запереченнях на позов, які приєднано до матеріалів справи, пояснив, що 03 вересня 2001 року між АК «Київенерго»та [PERSON] було укладено договір про користування електричною енергією №10176605201. З моменту укладення договору, позивач неналежно виконує умови договору, починаючи з 2005 року не здійснив жодної оплати за спожиту електроенергію, коли користування електричною енергією не припинялось, при цьому позивач не користується пільгами з оплати електроенергії, крім того з 2005 року не надає доступу працівникам відповідача для зняття показників з приладу обліку електроенергії, який знаходиться в квартирі позивача. Станом на 01 листопада 2011 року заборгованість позивача за спожиту електричну енергію становить 897,41 грн., у звязку з чим 02 березня 2011 року позивач отримав попередження про припинення постачання електроенергії, однак вимоги погасити заборгованість проігнорував, тому з 14 липня 2011 року позивачу припинено постачання електроенергії до його квартири. З метою проведення перевірки можливості самовільного підключення до електромереж, працівниками ПАТ «Київенерго»за місцем проживання позивача було виявлено факти самовільного підключення до електромереж, що підтверджується нарядом - допуском від 05.10.2011 року, 12.12.2011 року, 23.12.2011 року, 02.02.2012 року. На думку представника відповідача, вимоги позивача про підключення електропостачання є необґрунтованими, оскільки позивач продовжує споживати електричну енергію, самовільно підключившись до електромереж, безпосередньо до відповідача з вимогою підключити електроенергію не звертався, заборгованість за спожиті послуги не сплатив. Також, позивач безпідставно посилається на Постанову Кабінету Міністрів України «Про інформацію Кабінету Міністрів України про стан і формування цін та тарифів у житлово-комунальній сфері», який затверджено 07.06.2001 р. №2456-ІІІ, оскільки за своєю правовою природою цей документ є оглядово-інформаційним листом Верховної Ради України про результати діяльності Кабінету міністрів України з питань формування цін та тарифів у житлово-комунальній сфері, тому не стосується правовідносин, які виникли між ПАТ «Київенерго»та [PERSON]. Також, представник відповідача вважає необґрунтованим позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, мотивуючи тим, що позивачем не наведено правового обґрунтування підстав для відшкодування моральної шкоди та не надано належних та допустимих доказів, які мали підтвердити факт заподіяння позивачу моральної шкоди. Заслухавши пояснення позивача, представників відповідача [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Правовідносини із споживання житлово комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово комунальні послуги», відповідно до ст. 4 якого законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про електроенергетику»споживання електричної енергії здійснюється на підставі договору про постачання електричної енергії між споживачем та енергопостачальною організацією (далі - Договір). Взаємовідносини між юридичними особами - споживачами електричної енергії та енергопостачальною організацією регулюються Правилами користування електричною енергією, затвердженими Постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 31.07.96 № 28 (із змінами та доповненнями). Взаємовідносини між побутовим споживачем електричної енергії та енергопостачальною організацією регулюються Правилами користування електричною енергією для населення, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.99 № 1357. Правила обовязкові для виконання всіма споживачами і енергопостачальниками незалежно від форм власності. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, яке видане Дніпровською районною державною адміністрацією 01 лютого 1993 року згідно з розпорядженням за №102. (а.с.26) 03 вересня 2001 року між [PERSON] та Акціонерною компанією «Київенерго», в особі начальника РВЕ «Лівобережне»[PERSON], було укладено Договір №10176605201 про користування електричною енергією. Як визначено у п.7.1 Договору №10176605201 про користування електричною енергією, договір укладається терміном до 31 грудня 2002 року, набирає чинності з дня його підписання, діє до повного виконання сторонами своїх зобовязань, вважається щорічно продовженим, якщо за місяць до закінчення його терміну жодною із сторін не було заявлено про припинення його дії або розірвання, в усіх випадках Договір припиняє свою дію тільки після проведення Споживачем оплати за спожиту електроенергію в повному обсязі. У відповідності до положень ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право, серед іншого, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг; на зменшення розміру плати за надані послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості в порядку, визначеному договором або законодавством; на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім'ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом; дотримуватися вимог житлового та містобудівного законодавства щодо здійснення ремонту чи реконструкції приміщень або їх частин, не допускати порушення законних прав та інтересів інших учасників відносин у сфері житлово-комунальних послуг; у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню у встановлених законом чи договором розмірах. Згідно частини першої та другої ст.29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою. У разі якщо балансоутримувач не є виконавцем, він укладає договори на надання житлово-комунальних послуг з іншим виконавцем. Порядок оплати з житлово-комунальні послуги визначений у статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Постановою Кабінету Міністрів України № 879 від 01.08.1996 р. із змінами та доповненнями, внесеними Постановами від 22.05.1997 року № 479, від 17.08.2003 р. № 1964, від 31.12.2004 року № 1788, передбачено, що громадянам , які відповідно до законодавства мають пільги щодо оплати житлово комунальних послуг, з 01.08.1996 року зазначені пільги надаються в межах таких норм: а) споживання електричної енергії на комунально-побутові потреби : у сільських і міських населених пунктах (крім будинків, які обладнані електричними плитами ї електроопалювальними установками) у розмірі 75 кВт/год на сімю з однієї-двох осіб на місяць і додатково 15 кВтгод на кожного іншого члена сімї, але не більш як 150 кВт/год на місяць;у сільських в міських населених пунктах у будинках, які обладнано стаціонарними електричними плитами, - у розмірі 100 кВт/год на сімю з однією-двох осіб на місяць і додатково 25 кВт/год на кожного іншого члена сімї , але не більш як 200 кВт/год на місяць. Як вбачається з відомостей наданих ПАТ «Київенерго», за період з 2004 року по листопад 2011 року у [PERSON], як власника квартири [ADDRESS], виникла заборгованість за спожиту електроенергію на загальну суму 897,41 грн., при цьому за останні три роки позивач взагалі не проводив оплату за спожиті послуги за електроенергію, ці обставини визнаються позивачем, тому не потребують доказуванню відповідно до ч.1 ст.61 Цивільного процесуального кодексу України. 02 березня 2011 року працівниками ПАТ «Київенерго»[PERSON] вручено попередження про припинення постачання електроенергії, у звязку з непогашеним боргом по оплаті за електроенергію, в подальшому, за відсутності даних про проведення оплати боргу, 14 липня 2011 року квартиру позивача було відключено від клемника лічильника фазного проводу, що підтверджується нарядом-допуском №9413 від 14 липня 2011 року. (а.с.71) Відповідно до п.27 Постанови Kабінету Mіністрів України № 1357 від 26.07.1999 року «Про затвердження Правил користування електроенергією для населення»у разі несплати за спожиту електричну енергію протягом 10 днів після терміну, зазначеного у договорі чи платіжному документі, та неотримання енергопостачальником повідомлення про оплату на 20 день споживачу надається попередження про відключення електричної енергії. У разі несплати за спожиту електричну енергію на 30 день після отримання споживачем попередження енергопостачальник має право відключити споживача від електричної мережі. Таким чином, законодавець передбачив, що відключенню споживача від енергопостачання повинно передувати одержання попередження про можливе відключення . Як зясовано судом, підтверджується наявними у справі доказами, позивач у встановленому порядку був попереджений про можливість припинення подачі електроенергії, у звязку з несплатою боргу, це попередження отримано особисто позивачем, з боку позивача не було вжито заходів щодо погашення боргу, що стало підставою відключення квартири позивача від електрообладнання. Виходячи з предмету спору, суд діючи в межах заявлених позовних вимог, що відповідає положенням ч.1 ст.11 Цивільного процесуального кодексу України, приходить до висновку, що ПАТ «Київенерго»було дотримано процедуру відключення квартири позивача від енергопостачання, позивач був завчасно попереджений про можливе відключення у звязку з наявною заборгованістю по оплаті за електричну енергію, тобто причиною відключення електроенеренгії є наявна заборгованість по оплаті за надані позивачу послуги з електропостачання, ці обставини не усунуті позивачем до звернення з даними позовом до суду, при цьому позивач наполягає на наявність обставин, що зумовлюють надання позивачу такого виду послуг безкоштовно, оскільки позивач відноситься до категорії малозабезпечених громадян, яким державою гарантується надання пільг на оплату за житлово-комунальні послуги, що безпосередньо визначено у Постанові Кабінету Міністрів України «Про інформацію Кабінету Міністрів України про стан і формування цін та тарифів у житлово-комунальній сфері», яка затверджена 07.06.2001 р. №2456-ІІІ. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до ПАТ «Київенерго»про підключення подачі електроенергії до квартири позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведено факт припинення між сторонами договірних відносин, які повязанні з наданням послуг з електропостачання, що зумовлює виникнення у позивача зобовязань по оплаті за спожиту електроенергію, посилання позивача на наявність підстав для отримання послуг з електропостачання на безоплатній основі не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, оскільки перелік осіб, які мають право на пільги в сфері житлово-комунальних послуг, встановлюється у конкретно визначених законодавчих та нормативних актах, в той же час позивач не надав суду доказів, які мали підтвердити право позивача на пільги по оплаті за послуги з електропостачання, а посилання позивача на Постанову Кабінету Міністрів України «Про інформацію Кабінету Міністрів України про стан і формування цін та тарифів у житлово-комунальній сфері», яка затверджена 07.06.2001 р. №2456-ІІІ, як встановлений преюдиційний факт для виникнення у позивача права на пільги по оплаті за житлово-комунальні послуги, є безпідставними, оскільки цей нормативно-правовий акт прийнято за результатами наданої Кабінетом Міністрів України інформації про стан і формування цін і тарифів у житлово-комунальній сфері та визначає перелік заходів, які необхідно вжити з метою забезпечення конституційних прав громадян України в сфері житлово-комунальних послуг, в тому числі шляхом внесення змін до діючих законодавчих та нормативних актів, які регулюють ці відносини. Відповідно до вимог ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна. Зазначена правова норма встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за завдання моральної шкоди настає за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: протиправної поведінки, моральної (немайнової) шкоди, причинного звязку та вину завдавача. Обєктом зобовязання є відшкодування, яке заподіював зобовязаний надати потерпілому. Зміст зобовязання становлять право потерпілого і обовязок заподіювача. Цим обовязком є вчинення дій, за допомогою яких фізичне та психічне (душевне) благополуччя було б поновлено, право потерпілого отримати таке відшкодування. Обовязок заподіювача шкоди по її відшкодуванню виникає за певних юридичних фактів, до них належать: наявність моральної шкоди; неправомірні дії (бездіяльність) заподіювача; причинний зв'язок між неправомірними діями (бездіяльністю) заподіювача і шкодою, що спричинена; вина заподіювача. Як розяснено в п. 3 та п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що шкода без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного завязку між порушенням та моральною шкодою. Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Враховуючи характер спірних правовідносин, які виникли між сторонами у справі, визначені способи захисту для відновлення порушених прав позивача, які повязанні з відновленням електропостачання в квартирі позивача, також відсутність доказів, що мали підтвердити факт заподіяння позивачу моральної шкоди, які не були долучені до позовної заяви та не надані позивачем під час розгляду справи, належного обґрунтування заявлених позовних вимог в цій частині, інших обставин, які мали свідчити про те, що діями відповідача ПАТ «Київенерго» завдано позивачу моральну шкоду, судом не встановлено, тому суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача предявлених до відповідача ПАТ «Київенерго»в частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 25000,00 грн., та відмовляє в позові в цій частині заявлених позовних вимог. Відповідно до положень ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат, у звязку з прийнятим судом рішенням про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed