Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-06 00:00:00

Позивачі звернулись в суд із позовом до [PERSON], [PERSON] в особі законного представника [PERSON], третя особа без самостійних вимог на предмет спору Орган опіки та піклування Рівненського міського виконавчого комітету про визнання осіб такими, що втратили право на користування житлом та зняття з реєстраційного обліку. В обґрунтування позову посилаються на те, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 30 листопада 1993 року, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Після смерті [PERSON] 30.10.1995р. його частку квартири успадкували за законом позивачі, а саме [PERSON] відійшла 1/3 частка квартири. 14 липня 2006 року [PERSON] уклав шлюб із [PERSON]. Молода сім'я, разом із [PERSON] проживали у вищевказаній квартирі. У зв'язку з цим відповідачку було зареєстровано у квартирі позивачів 06.06.2007р., за адресою: [ADDRESS]. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] від шлюбу мають малолітню дочку [PERSON] [INFO], яка згідно будинкової книги також зареєстрована у вищевказаній квартирі 16.05.2008р. Шлюбні стосунки між [PERSON] та відповідачем припинилися, шлюб було розірвано на підставі рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23.12.2011р. по справі № 2-6209/11. На підставі рішення суду місцем проживання дитини визначено за місцем проживання матері. Починаючи з червня 2011 року відповідач разом із дочкою [PERSON] не проживають у квартирі за адресою [ADDRESS]., вказаний факт, що [PERSON] не проживає у квартирі з червня 2011 року підтверджується актами ЖКП «Галицьке» від 30 серпня 2011 року, 06 жовтня 2011 року, 08 грудня 2011 року. Також, під час розгляду справи про розірвання шлюбу у Рівненському міському суді було встановлено та доведено той факт, що [PERSON] на час подання позову до суду, протягом трьох місяців не проживала за вказаною адресою, тобто з червня 2011 року. У ході судового розгляду справи [PERSON] ці обставини підтвердила. Тобто на сьогоднішній день у квартирі за адресою [ADDRESS] зареєстровано 4 осіб, однак по факту проживає лише двоє з них, а саме: [PERSON] та [PERSON] Просять суд визнати [PERSON] та її дочку [PERSON] такими, що втратили право на користування житлом квартирою за адресою [ADDRESS], з подальшим зняттям з реєстраційного обліку та стягнути з [PERSON] на користь позивачів судові витрати, понесенні позивачами у зв'язку із подачею позовної заяви та її судовим розглядом. В судовому засіданні позивачі [PERSON], [PERSON], позовні вимоги підтримали в повному обсязі просять суд, позов задоволити в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві та в матеріалах справи. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, а саме проти визнання [PERSON] такою, що втратила право на користування житлом - квартирою за адресою [ADDRESS], з подальшим зняттям з реєстраційного обліку не заперечила. В задоволенні вимоги позивачів про визнання [PERSON] такою, що втратила право на користування житлом квартирою за адресою [ADDRESS], з подальшим зняттям з реєстраційного обліку заперечувала та просила суд відмовити, про що подала до суду письмові заперечення. Розглянувши подані позивачами та відповідачем документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково. Матеріалами справи встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 30 листопада 1993 року, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Після смерті [PERSON] 30.10.1995р. його частку квартири успадкували за законом позивачі, а саме [PERSON] відійшла 1/3 частка квартири, та [PERSON] 1/3. 14 липня 2006 року [PERSON] уклав шлюб із [PERSON]. У зв'язку з цим відповідача було зареєстровано у квартирі за адресою: [ADDRESS]. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] від шлюбу мають малолітню дочку [PERSON] [INFO], яка згідно будинкової книги також зареєстрована у вищевказаній квартирі 16.05.2008р. Шлюбні стосунки між [PERSON] та відповідачем припинилися, шлюб було розірвано на підставі рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23.12.2011р. по справі № 2-6209. На підставі рішення суду місцем проживання дитини визначено за місцем проживання матері. Як вбачається із матеріалів позовної заяви та письмових заперечень, починаючи з червня 2011 року відповідач зі своєю дочкою [PERSON] не проживають у квартирі за адресою [ADDRESS]. Той факт, що [PERSON] не проживає у [INFO] з червня 2011 року підтверджується актами ЖКП «Галицьке» від 30 серпня 2011 року, 06 жовтня 2011 року, 08 грудня 2011 року (додаються). Також під час розгляду справи про розірвання шлюбу у Рівненському міському суді було встановлено та доведено той факт, що [PERSON] на час подання позову до суду (вересень 2011 року) протягом трьох місяців не проживала за вказаною адресою, тобто з червня 2011 року. У ході судового розгляду справи [PERSON] ці обставини підтвердила. Тобто на сьогоднішній день у квартирі за адресою [ADDRESS] зареєстровано 4 осіб, однак по факту проживає лише двоє з них, а саме: [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» № 1382-П/ від 11.12.2003 року, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Згідно ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідач [PERSON] тривалий час не проживає за вказаною адресою, однак в добровільному порядку, шляхом подачі відповідної заяви до органів реєстрації, з реєстраційного обліку не знімається, у зв'язку з чим позивачі змушені звернутись до суду з позовом, оскільки така формальна реєстрація відповідача створює певні перешкоди та обмежує можливості позивачам у повноцінному володінні та розпорядженні зазначеним нерухомим майном. Крім того суд рахує, що наявні в справі акти обстеження свідчать про те, що відповідач фактично не проживає за місцем своєї реєстрації, тому втратили право користування житловим приміщенням. Відповідач змінив своє місце проживання та в порушення ст. 6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11 грудня 2003 року № 1382-ІУ не повідомив про зміну свого місця проживання, письмово відповідний орган реєстрації, протягом семи днів та впродовж довгого періоду часу, не вжив заходів, щодо усунення даного порушення та ухиляється від зняття з реєстрації місця проживання по вказаній вище адресі. Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника будинку (квартири) користуються жилим приміщенням на рівні з власником будинку (квартири) і втрачають таке право лише в разі вибуття на інше постійне місце проживання і припинення внаслідок цього сімейних стосунків з власником. Статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що діти- члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Судом встановлено відповідач [PERSON] народилася 09.01.2008 року, її батьком є позивач [PERSON], матір'ю - [PERSON], що стверджується свідоцтвом про народження від 04.02.2008., остання не проживає в квартирі, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] з 2011 року, однак після розірвання шлюбу батьків, її місце проживання, як малолітньої дитини, було визначено з матір'ю, вона не мала можливості самостійно обирати місце свого проживання, а тому не втратила право користування спірною квартирою. Крім того, як стверджують самі позивачі в заяві, питання про визнання малолітньої [PERSON] такою, що втратила право на користування квартирою та зняття її з реєстраційного обліку не є принциповим, адже вона є їхньою онукою. Дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково. Окрім того, відповідно до ст.88 ЦПК України, сторони на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь позивача, виходячи з принципів розумності, виваженості і справедливості судові витрати по справі в розмірі 200 (двісті) грн. судового збору. На підставі ст.ст..10,11,60,88,212,214,215ЦПК України,

Outcome: partial