Jurisdiction: civil
Date: 2012-02-13 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що вони є співвласниками житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по вул..Січневий прорив,64 в м.Білій Церкві, після смерті [PERSON], котра померла 14.06.2010 року , [PERSON] став власником 7/8 частин вказаного будинку, [PERSON] належить на праві власності 1/8 частина цього будинку, згідно державного акту на право власності на землю від 04.12.2002 року земельна ділянка біля будинку площею 0,0984 га була передана у спільну сумісну власність позивачам та [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на частину земельної ділянки, в передбачений законом строк [PERSON] як спадкоємець першої черги за законом прийняв спадщину, але оформити свої спадкові права не може, оскільки нотаріусом відмовлено в оформленні спадщини на земельну ділянку в звязку з тим, що у державному акті не визначені частки співвласників. А тому позивачі просили суд визначити частки співвласників земельної ділянки площею 0,0984 га, а саме: частка [PERSON] становить 7/8 частин земельної ділянки, а частка [PERSON] становить 1/8 частину земельної ділянки. В суді позивач [PERSON] уточнив позовні вимоги і просив суд визначити частки всіх співвласників земельної ділянки пропорційно їхнім часткам у будинку. Позивач [PERSON] до суду не зявився, надав письмову заяву щодо розгляду справи без його участі, в якій вказав, що позов підтримує в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не зявився, але до суду надано листа, в якому вказано на те, що Білоцерківська міська рада просить розглядати справу без участі їхнього представника. Представник Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори як 3-ї особи до суду не зявився, але суду надано листа щодо розгляду справи без участі представника нотконтори. Заслухавши пояснення позивача, оглянувши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, по справі встановлено, що позивачам та [PERSON] належав на праві спільної часткової власності будинок № 64 по вул.Січневий прорив в м.Білій Церкві, а саме: [PERSON] і [PERSON] належало по 1/8 частині будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину від 10.06.1992 року, [PERSON] належало ѕ частини будинку на підставі свідоцтв про право на спадщину від 10.06.1992 року і від 06.11.2001 року та на підставі свідоцтва про право власності від 10.06.1992 року, що стверджується копією технічного паспорта МБТІ станом на 10.05.2011 року, копією витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно станом на 18.08.2011 року. Як вбачається з матеріалів справи, 14.06.2010 року померла [PERSON] мати позивача [PERSON], що стверджується копією свідоцтва про смерть, копіями свідоцтв про народження [PERSON] і про шлюб його батьків. В судовому засіданні встановлено, що заповіту померла не залишила, а позивач [PERSON], як син померлої, є спадкоємцем першої черги за законом. Згідно зі ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно зі ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. За ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як вбачається з копії спадкової справи № 851/2010 щодо майна померлої [PERSON], спадщину після її смерті прийняв її син [PERSON], який 21.10.2010 року звернувся до Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, крім того, він постійно проживав і був зареєстрований разом зі спадкодавцем по вул..Січневий прорив,64 в м.Білій Церкві, що стверджується копією вказаної заяви та копією довідки ЖЕК № 4 в матеріалах спадкової справи. 19.09.2011 року державним нотаріусом Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори [PERSON] було оформлено на імя спадкоємця [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом на ѕ частки житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд під № 64 по вул..Січневий прорив в м.Білій Церкві, що стверджується копією даного свідоцтва. Отже, фактично [PERSON] після смерті матері став власником 7/8 частин вказаного вище будинку, а за [PERSON] залишилося право власності на 1/8 частину будинку. Судом також встановлено, що співвласникам будинку належала на праві спільної сумісної власності земельна ділянка площею 0,0984 га біля будинку, яка була передана у приватну власність для будівництва, обслуговування жилого будинку та господарських будівель на підставі рішення виконкому Білоцерківської міської ради від 25.04.2002 року за № 164, право власності посвідчено державним актом на право приватної власності на землю 1-КВ № 047930, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1134 04 12 2002 року, що слідує з копії цього акту. З розяснення державного нотаріуса Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори [PERSON] від 19.09.2011 року слідує, що позивачу [PERSON], як спадкоємцю першої черги за законом, було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину земельної ділянки, яка перебувала у спільній сумісній власності співвласників будинку, оскільки згідно п.224 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення /визначення/ частки померлого у спільному майні. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Як розяснено в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування /зі збереженням її цільового призначення/ при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно зі ст.126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених ч.2 цієї статті. А за ч.2 ст.126 ЗК України, право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки; свідоцтвом про право на спадщину. Як встановлено судом, на імя спадкодавця і 2-х інших співвласників вказаного вище будинку було оформлено державний акт на право спільної сумісної власності на земельну ділянку біля будинку, але в оформленні спадкових прав на землю спадкоємцю відмовлено в звязку з тим, що не було визначено часток співвласників земельної ділянки. Відповідно до п.23 наведеної вище в рішенні Постанови Пленуму Верховного Суду України, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За ст.86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності /спільна часткова власність/ або без визначення часток учасників спільної власності / спільна сумісна власність/. Згідно ст.89 ЗК України земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам. У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки: співвласників жилого будинку. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюється за договором або законом. Співвласники земельної ділянки , що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Відповідно до ч.4 ст.120 ЗК України / в редакції Закону від 05.11.2009 року/, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Згідно підпункту 1.5 п.1 розділу 3 частини III Методичних рекомендацій щодо вчинення нотаріальних дій, повязаних із вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтв про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя, схвалених рішенням Науково-експертної ради з питань нотаріату при Мінюсті України від 29.01.2009 року, не видаються свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, яка належала спадкодавцеві на праві спільної сумісної власності, оскільки нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення /визначення/ частки спадкодавця у спільному майні. У цих випадках питання щодо оформлення спадкових прав вирішуються спадкоємцями в судовому порядку. Як вказано вище, позивач [PERSON], як спадкоємець [PERSON], позбавлений на даний час можливості оформити спадщину на частину земельної ділянки в звязку з тим, що не були визначені частки співвласників цієї земельної ділянки. А оскільки нотаріусом було відмовлено позивачу [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку тільки в звязку з тим, що не були визначені частки співвласників земельної ділянки, то суд вважає за можливе визначити частки співвласників земельної ділянки пропорційно їхнім часткам у праві власності жилого будинку по вул.Січневий прорив,64, а саме: частка [PERSON] становить 1/8 частину земельної ділянки, частка [PERSON] становить 1/8 частину земельної ділянки, частка померлої [PERSON] становить ѕ частини земельної ділянки.

Outcome: approved