Jurisdiction: civil
Date: 2012-01-16 00:00:00

13 жовтня 2009 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], Відділу ДВС Дніпровського районного управління юстиції в м. Києві про відшкодування втрат від невиконання боржником рішення суду від 14 березня 2006 року та бездіяльність виконавчої служби, мотивуючи тим, що рішенням Печерського районного суду від 14 березня 2006 року стягнуто з відповідача [PERSON] на його користь 47 880 грн. боргу за договором позики та 3% річних за час прострочення виконання зобов'язання в розмірі 4 309 грн. 20 коп. На підставі даного рішення суду, було видано виконавчий лист та позивачем пред'явлено його до виконання. Виконавчий лист знаходився на виконанні у Відділі ДВС Дніпровського районного управління юстиції в м. Києві. В зв'язку з невиконанням рішення суду та невжиття відповідних заходів до відповідача щодо примусового виконання рішення суду протягом тривалого часу, позивач звернувся з даним позовом до суду та просив стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики з урахуванням індексу інфляції в розмірі 69 814 грн. 65 коп. та 3% річних після ухвалення рішення суду в розмірі 6 767 грн. 87 коп.; стягнути з Відділу ДВС Дніпровського районного управління юстиції в м. Києві 5 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, яка проявилась в його душевних стражданнях з приводу невжиття заходів щодо виконання рішення суду, та зобов'язати Відділ ДВС Дніпровського районного управління юстиції в м. Києві у виконання рішення суду виставити на продаж автомобіль чи квартиру, яка знаходиться під арештом у виконавчої служби. В ході судового розгляду справи позивач неодноразово змінював позовні вимоги. Востаннє, позивач просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на його користь зменшений борг неповерненої позики з 27 лютого 2002 року в розмірі 2 749,12 доларів США, 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання за період з 28 липня 2005 року по 16 січня 2012 року в розмірі 1 940,56 доларів США, збільшений борг процентів по ставці Національного Банку України за період з 1 січня 2004 року по 16 січня 2012 року в розмірі 5 808,6 доларів США, борг в сумі 1 565 грн. 68 коп. від залишку в результаті не розрахунку до цього часу за рішенням суду від 14 березня 2006 року, 240 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи; з Відділу ДВС Дніпровського районного управління юстиції в м. Києві - 5 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, а також визнати Відділ ДВС Дніпровського районного управління юстиції в м. Києві винним у службовій бездіяльності і неналежному реагуванні на звернення позивача, що призвело до штучно створеного збитку від втрати купівельної вартості автомобіля боржника станом на серпень 2007 року, коли був накладений арешт на автомобіль, і на день проведення товарознавчої експертизи автомобіля перед його продажем, та встановленою товарознавчою експертизою, різниці між сумами ціни автомобіля за 4 роки його зношеності покласти на Відділ ДВС Дніпровського районного управління юстиції в м. Києві, а також зобов'язати Відділ ДВС Дніпровського районного управління юстиції в м. Києві організувати належний розшук і вилучення автомобіля у боржника, на який накладено арешт і вижити заходи щодо його продажу та спільного покриття боргу. Дані вимоги мотивовані заявами позивача від 24 червня 2011 року (т. 2 а.с. 29-30), від 12 серпня 2011 року (т. 2 а.с. 62) та заявою від 16 січня 2012 року. При цьому, позивач при розрахунку суми боргу за договором позики брав до уваги те, що рішенням суду стягнуто 9 000 доларів США, що станом на день ухвалення рішення суду становило 47 880 грн. Однак, враховуючи те, що [PERSON] тривалий час рішення суду не виконувалось, на даний час змінився курс долара США до гривні, то, на думку позивача, відповідачем не повернуто сума боргу з врахуванням курсу долара США на день сплати - 30 травня 2011 року по курсу Національного банку України 7,9759 грн. А тому сума неповернутого боргу становить 2 749,12 доларів США. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, мотивуючи тим, що відповідачем повністю виконане рішення суду, про що свідчить постанова Відділу ДВС Дніпровського районного управління юстиції в м. Києві від 31 травня 2011 року про закінчення виконавчого провадження. Що стосується позовних вимог про стягнення відсотків за користування грішми позивача в розмірі ставки Національного банку України, 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання, то дані вимоги, представник відповідача вважає безпідставними, в зв'язку з відсутністю на те правових підстав. Представник відповідача Відділу ДВС Дніпровського районного управління юстиції в м. Києві позовні вимоги не визнав, мотивуючи тим, що державні виконавці вчиняли ряд дій щодо виконання рішення суду, в зв'язку з чим рішення суду виконано. А тому, підстав для задоволення позову, на його думку, немає. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 27 лютого 2002 року позивач позичив [PERSON] кошти в розмірі 10 000 доларів США. В зв'язку з поверненням частини позики в розмірі 1 000 доларів США та звернення позивача до суду з позовом про стягнення залишку позичених коштів та 3% річних за прострочення їх виплати, рішенням Печерського районного суду м. Києва від 14 березня 2006 року стягнуто з [PERSON] на користь позивача 47 880 грн. суми позики та 4 309 грн. 20 коп. в якості 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання (т. 1 а.с. 46). З мотивувальної частини даного рішення суду вбачається, що 47 880 грн. суми позики становить 9 000 доларів США з розрахунку курсу гривні встановленого Національним банком України на день ухвалення судового рішення. Тобто курс гривні до долара США на день ухвалення рішення суду станови 5,32 грн. за 1 долар США (47 880 грн. : 9 000 доларів США). Обставини, встановлені даним рішенням суду відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України не потребують доказування при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Оскільки договір позики був укладений сторонами 27 лютого 2002 року, то до вказаний правовідносин повинен застосовуватись ЦК України 1963 року відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року. Відповідно до гл. 32 та ст. 170 ЦК України 1963 року не передбачено за користування позиченими коштами сплату відсотків. А тому позовні вимоги щодо стягнення відсотків за користування позиченими коштами на підставі ст. 1048 ЦК України 2003 року в розмірі ставки Національного банку України є безпідставними та задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦК України 1963 року зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. В зв'язку з цим, присудження до виконання основного зобов'язання в натурі не тягне його припинення з дня набрання законної сили рішення суду і не виключає стягнення штрафних санкцій, передбачених угодою, до дня фактичного задоволення (повного розрахунку), оскільки є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобов'язань. Це спосіб цивільно-правової відповідальності боржника. І при невиконанні рішення суду у кредитора виникає право стягувати, зокрема суми за прострочення грошового зобов'язання, оскільки зобов'язальні правовідносини не припинилися його виконанням, проведеним належним чином (а не в силу ухвалення рішення суду). Судом встановлено, що виконавче провадження по виконанню виконавчого листа, виданого на підставі рішення Печерського районного суду м. Києва від 14 березня 2006 року, закінчене 30 травня 2011 року, про що державним виконавцем Відділу ДВС Дніпровського районного управління юстиції в м. Києві (т. 2 а.с. 5). Проте, за такою постановою державного виконавця суд погодитись не може, оскільки з квитанцій про оплату суми заборгованості за договором позики, витягу з ощадної книжки позивача (т. 2 а.с. 32) та листа ВАТ «Ощадбанк» (т. 2 а.с. 57) вбачається, що рішення суду від 14 березня 2006 року не виконане в повному обсязі, оскільки на рахунок позивача було зараховано: 17 вересня 2008 року 4 850 грн., 22 вересня 2008 року - 4 850 грн., 24 лютого 2009 року - 1 940 грн., 30 травня 2011 року - 38 983 грн. 52 коп., а всього 50 623 грн. 52 коп., що на 1 565 грн. 68 коп. менше, ніж стягнуто за рішенням суду від 14 березня 2006 року. Відповідно до ст. 203 ЦК України 1963 року в разі невиконання або неналежного виконання зобов'язання боржником він зобов'язаний відшкодувати кредиторові завдані ним збитки. Під збитками розуміються витрати, зроблені кредитором, втрата або пошкодження його майна, а також не одержані кредитором доходи, які він одержав би, якби зобов'язання було виконано боржником. В зв'язку з цим, доводи відповідачів про те, що рішення суду від 14 березня 2006 року, виконане в повному обсязі є безпідставним. А тому, підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача 1 565 грн. 68 коп. неотриманих коштів. Проте, враховуючи те, що судом ухвалювалось рішення суду про стягнення коштів за договором позики, рішення на даний час є невиконаним в повному обсязі (хоча постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження не оскаржувалась позивачем), то підстав для задоволення позовних вимог в цій частині немає. Враховуючи загальні положення про виконання зобов'язань, відповідно до яких спочатку погашаються завдані збитки, а в останню чергу сплачується основна сума боргу, а також те, що рішення суду від 14 березня 2006 року не виконане в повному обсязі, встановлений Національним Банком України курс долара США до гривні 5,32 на день ухвалення рішення суду, суд дійшов до висновку, що відповідачем [PERSON] сплачені 3% річних за прострочення виконання зобов'язання на суму 4 309, 20 коп., що на день ухвалення рішення суду становить 810 доларів США та 46 314 грн. 32 коп., що на день ухвалення рішення суду становить 8 705,70 доларів США. Відповідно до ст. 214 ЦК України 1963 року боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів. В зв'язку з цим, 3 % річних за прострочення сплати коштів розраховується наступним чином: Курс долара США, встановлений Національним Банком України на день ухвалення рішення суду від 14 березня 2006 року становить 5,32 грн. З рішення суду вбачається, що 3% річних стягувались з [PERSON] до 28 липня 2005 року. Тому, прострочення виконання зобов'язання [PERSON] перед [PERSON] починається з 28 липня 2005 року. 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання розраховується за формулою: сума боргу х кількість прострочених днів : 365 календарних днів за 1 рік х 3% З матеріалів цивільної справи, зокрема, з довідки ВАТ «Ощадбанк» (т. 2 а.с. 57) вбачається, що кошти на рахунок позивача зараховувались частинами: 17 вересня 2008 року 4 850 грн., 22 вересня 2008 року - 4 850 грн., 24 лютого 2009 року - 1 940 грн., 30 травня 2011 року - 38 983 грн. 52 коп. А тому, розрахунок 3% річних слід нараховувати поетапно: 1) з 28 липня 2005 року до 16 вересня 2008 року прострочено 1 147 днів 3% річних за даний період на суму 9 000 доларів США становить 848,46 доларів США (9 000 доларів США х 1 147 прострочених днів : 365 календарних днів х 3%). 2) з 17 вересня 2008 року по 22 вересня 2008 року прострочено 5 днів. 17 вересня 2008 року [PERSON] було сплачено 4 850 грн., що еквівалентно 911,65 доларам США на день ухвалення рішення суду. Оскільки спочатку погашаються 3% річних стягнуті за рішенням суду, 4 309 грн. 20 коп., що становить 810 доларів США, то сума неповернутої позики становить: 9 000 доларів США - (911,65 доларів США - 810 доларів США) = 8 898,35 доларів США. 3% річних за даний період на суму 8 898,35 доларів США становить 3,66 доларів США (8 898,35 доларів США х 5 прострочених днів : 365 календарних днів х 3%). 3) з 23 вересня 2008 року по 24 лютого 2009 року прострочено 154 дні. 24 лютого 2009 року [PERSON] було сплачено 4 850 грн., що еквівалентно 911,65 доларам США на день ухвалення рішення суду, то сума неповернутої позики становить: 8 898,35 доларів США - 911,65 доларів США = 7 986,7 доларів США. 3% річних за даний період на суму 7 986,7 доларів США становить 101,09 доларів США (7 986,7 доларів США х 154 прострочені дні : 365 календарних днів х 3%). 4) з 25 лютого 2009 року по 30 травня 2011 року прострочено 689 днів. 30 травня 2011 року [PERSON] було сплачено 1 940 грн., що еквівалентно 364,66 доларам США на день ухвалення рішення суду, то сума неповернутої позики становить: 7 986,7 доларів США - 364,66 доларів США = 7 622,04 доларів США. 3% річних за даний період на суму 7 622,04 доларів США становить 431,64 долари США (7 622,04 доларів США х 689 прострочених днів : 365 календарних днів х 3%). 5) з 31 травня 2011 року по 16 січня 2012 року прострочено 231 день. 30 травня 2011 року [PERSON] було сплачено 38 983 грн. 52 коп., що еквівалентно 7 327,72 доларам США на день ухвалення рішення суду, то сума неповернутої позики становить: 7 622,04 доларів США - 7 327,72 доларів США = 294,32 долари США. 3% річних за даний період на суму 294,32 доларів США становить 5,58 доларів США (294,32 доларів США х 231 прострочених днів : 365 календарних днів х 3%). Тобто загальна сума 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання становить 1 390,43 долари США (848,46 доларів США + 3,66 доларів США + 101,09 доларів США + 431,64 долари США + 5,58 доларів США), що відповідно до положень ст. 169 ЦК України 1963 року та положень п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» розраховується на день ухвалення рішення суду, 17 січня 2012 року, за курсом Національного Банку України (з розрахунку 100 доларів США складає 798 грн. 98 коп.) та становить 11 109 грн. 26 коп. Що стосується позовних вимог про стягнення інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов'язання, то в їх задоволенні слід відмовити, виходячи з наступного. З аналізу ст. 214 ЦК України 1963 року вбачається, що індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом позики, індексації не підлягає, оскільки індекс інфляції - це показник, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари і послуги, які купує населення для невиробничих цілей. Ціни в Україні встановлюються у національній валюті, тому вказана норма ЦК України може бути застосована лише у випадку прострочення грошового зобов'язання у гривні. Що стосується позовних вимог про визнання винним Відділу ДВС Дніпровського районного управління юстиції в м. Києві у службовій бездіяльності і неналежному реагуванні на звернення позивача, що призвело до штучно створеного збитку від втрати купівельної вартості автомобіля боржника станом на серпень 2007 року, коли був накладений арешт на автомобіль, і на день проведення товарознавчої експертизи автомобіля перед його продажем, та встановленою товарознавчою експертизою, різниці між сумами ціни автомобіля з 4 роки його зношеності покласти на Відділ ДВС Дніпровського районного управління юстиції в м. Києві, а також зобов'язати Відділ ДВС Дніпровського районного управління юстиції в м. Києві організувати належний розшук і вилучення автомобіля у боржника, на який накладено арешт і вижити заходи щодо його продажу та спільного покриття боргу та стягнення з Відділу ДВС Дніпровського районного управління юстиції в м. Києві 5 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, то вказані позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] коштів знаходився на виконанні в Відділі ДВС Дніпровського районного управління юстиції в м. Києві з 9 серпня 2007 року (т. 1 а.с. 189). Проте, тривалий час державним виконавцем не вчинялись дії щодо примусового виконання рішення суду. В зв'язку з цим, позивач неодноразово звертався з заявами про здійснення відповідних виконавчих дій та зі скаргами на дії державного виконавця (т. 1 а.с. 194, 197, 227, т. 2 а.с. 17-20, 22-24). І лише після таких звернень, встановлення та надання інформації позивачем державному виконавцю щодо місця знаходження відповідача, його місця роботи, наявності нерухомого та рухомого майна, а також подання заяв про вчинення певних дій, державний виконавець вчиняв дії щодо виконання рішення суду. Така бездіяльність Відділу ДВС Дніпровського районного управління юстиції в м. Києві призвела до тривалого невиконання рішення суду (біля 4 років), в зв'язку з чим позивач зазнав моральних страждань. За таких обставин, слід визнати бездіяльність Відділу ДВС Дніпровського районного управління юстиції в м. Києві по виконанню рішення Печерського районного суду м. Києва від 14 березня 2006 року - неправомірною та стягнути з Відділу ДВС Дніпровського районного управління юстиції в м. Києві на користь [PERSON] 1 000 грн. у відшкодування моральної шкоди. При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди з Відділу ДВС Дніпровського районного управління юстиції в м. Києві, суд виходив з положень ч. 2 ст. 87 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому законом та з положень ст. 1167 ЦК України від 2003 року. При визначенні суми у відшкодування моральної шкоди суд врахував характер та глибину страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та ступінь вини відповідача. Оскільки постановою державного виконавця 30 травня 2011 року закінчене виконавче провадження, позивачем дана постанова не оскаржена та не скасована у передбаченому законом порядку, то позовні вимоги щодо зобов'язання Відділу ДВС Дніпровського районного управління юстиції в м. Києві вчинити певні дії є безпідставними та задоволенню не підлягають. Позивачем при розгляді даної справи були понесені судові витрати - витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 240 грн. (т. 1 а.с. 24, 41). А тому, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України вони підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача в рівних частках. Оскільки позивач при подачі позову був звільнений від сплати судового збору, то відповідно до ст. 88 ЦПК України та положень п. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», судовий збір слід стягнути на користь держави за вимоги майнового характеру в розмірі 214 грн. 60 коп. з [PERSON] та 107 грн. 30 коп. за вимоги немайнового характеру з Відділу ДВС Дніпровського районного управління юстиції в м. Києві На підставі викладеного та

Outcome: partial