Jurisdiction: civil
Date: 2012-02-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до суду в якому просить визнати недійсним договір поруки, укладений 27.09.2007 р. між відповідачем [PERSON] та ВАТ ВіЕйБіБанк. Свої вимоги позивач обґрунтовує з посиланням на вимоги Сімейного Кодексу України, так як відповідач [PERSON] є його дружиною та уклала оспорюваний договір поруки без його відома та згоди на укладання договору він не давав, та виконання [PERSON] зобовязань за договором поруки перед банком суттєво вплине на їх сімейний бюджет при цьому позивач посилається на вимоги статті 61,65 СК України та ч.2 ст. 60 СК України В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити,надавши пояснення, що викладені в позовній заяві. Представник ПАТ ВіЕйБі Банку, що являється правонаступником ВАТ ВіЕйБіБанк заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, оскільки вважає їх безпідставними Відповідач [PERSON] визнала позов в поному обсязі та не заперечувала щодо його задоволення , надавши в судовому засіданні пояснення, що не суперечили позову та поясненням позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, хоча про день, місце та час розгляду справи була сповіщена належним чином Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить наступного. 27.09.2007 року між ВАТ ВіЕйБіБанкта [PERSON] було укладено кредитний договір № 190Б згідно умов якого банк надав останній кредит на споживчі потреби в розмірі 11 тис. грн. Виходячи з умов вказаного договору, виконання зобовязань по ньому забезпечується умовами договорів поруки, укладеного між ВАТ ВіЕйБіБанкта [PERSON], за яким остання поручилась перед банком за виконання умов кредитного договору [PERSON] за всім обсягом обовязків, щодо повернення позичених коштів. Згідно вимог ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Положеннями ст. 215 ЦК України встановлено що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). В судовому засіданні встановлено та не заперечувалось сторонами, що підпис в договорі поруки зроблений [PERSON] особисто, тиску або примусу з боку працівників банку під час підписання договору на осатаню не було. Спірний договір поруки укладений в письмовій формі, його зміст не суперечить нормам Цивільного кодексу України та іншому законодавству України, та спрямований на реальне настання правових наслідків. На момент укладення договору поруки [PERSON] не була визнаною недієздатною або обмежено дієздатною, тощо, з чого вбачається наявність в неї необхідного обсягу цивільної дієздатності. Таким чином, жодних порушень норм ст.ст. 203, 215 ЦК України при укладанні спірного договору судом не виявлено та стороною позивачів не доведено. Посилання [PERSON] на не чинність договору поруки через відсутність його згоди на таке як підставою визнання спірного договору недійсним не має під собою правових підстав та чинним законодавством не передбачено. Наслідків порушення вимог ч. 3 ст. 65 Сімейного кодексу України при укладанні правочинів законами України також не передбачено. За вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає в повному обсязі. Судові витрати підлягають розподілу в порядку, визначеному ст.88 Цивільного процесуального кодексу України. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed