Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача TOВ «АЛЬПЕНХАУС ГМБХ» середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він був пов'язаний трудовими відносинами з відповідачем. Після звільнення з роботи 30.04.2010 року, відповідач за власної вини та всупереч вимогам ст. 116 КЗпП України в день звільнення не провів з ним повний розрахунок. Відповідно цього 20.09.2010 року Центрально-Міським районним судом м. Горлівка Донецької області за його заявою було видано Судовий наказ у справі № 2н-682/10 про стягнення з TOB «Апьпенхаус ГМБХ» на його користь заборгованості із виплати заробітної плати з розмірі 5879,66 гривень. Фактичний розрахунок по заборгованості із виплати заробітної плати з ним відбувся 22.02.2011 року коли Відділом Державної виконавчої служби у м. Славутичі було перераховано йому стягнуті з TOB «АЛЬПЕНХАУС ГМБХ» кошти згідно судового наказу № 2н-682/10 від 20.09.2010 року. Тому вважає, що є підстави для стягнення відповідно до ст.117 КЗпП України середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, крім того позивач вважає, що є підстави для стягнення моральної шкоди. У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, при цьому звернув увагу суду, що ним в позовній заяві наведено розрахунок середньомісячної заробітної плати, проте, можливо допущено арифметичну помилку, невірно проведено розрахунок, але наполягав щоб з відповідача стягнули на його користь середній заробіток за час затримки при звільненні а також моральну шкоду, вважав, що противоправні дії відповідача є порушенням його законних прав, так як вони привели до втрати нормальних життєвих зв'язків та вимагали від нього постійних зусиль для організації свого життя. В зв'язку з неотриманням у встановлені законодавством: терміни заробітної плати, позивач має заборгованість за житлово - комунальні послуги. З дружиною він розведений але вона є інвалідом і з його заробітної плати повинні були утримуватися аліменти на її утримання, проте підприємство цього не робило. Виходячи з характеру та тривалості своїх страждань оцінює спричинену йому моральну шкоду у розмірі 2000 гривень. Представники відповідача у судове засідання не з'явилися. Про день слухання справи належним чином повідомлені. Позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач відповідно до наказу № АХ/К-00003 від 01.09.2008 працював у TOB "Альпенхаус ГМБХ" на посаді директора виробництва. У квітні 2010 року подав заяву про звільнення за згодою сторін і між сторонами було досягнуто згоди про його звільнення з 30 квітня 2010 року. Наказом № АХ/К-00022 від 30 квітня 2010 року він був звільнений на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. В останній день роботи звернувся до підприємства відповідача за розрахунком і за трудовою книжкою, проте повного розрахунку не отримав. 20.09.2010 року Центрально-Міським районним судом м. Горлівка Донецької області за заявою позивача було видано Судовий наказ у справі № 2н-682/10 про стягнення з TOB «Альпенхаус ГМБХ» на користь [PERSON] заборгованості із виплати заробітної плати в розмірі 5879,66 гривні. Фактичний розрахунок по заборгованості із виплати заробітної плати з позивачем відбувся 22.02.2011 року коли Відділом Державної виконавчої служби у м.Славутичі було перераховано йому стягнуті з TOB «АЛЬПЕНХАУС ГМБХ» кошти згідно судового наказу № 2н-682/10 від 20.09.2010 року, про що свідчить копія платіжного доручення № 346 від 22.02.2011 року. Відповідно до ч.1 ст. 117 КЗпП України у разі не виплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум в день звільнення, підприємство повинно сплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки. Відповідно до ч. 5 ст. 97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Усі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов'язань щодо оплати праці. Відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності за своєчасність здійснення розрахунків по оплаті праці. Відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року "Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати" середньомісячна заробітна плата для обчислення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні повинна бути обрахована за два повні місяці роботи, які передують зазначеній події. Згідно наданої довідки середньомісячний заробіток судом обраховано за повні відпрацьовані місяці: березень 2010 року -926,69 гривень та квітень 2010 року 2076,87 гривень. Отже, середньомісячна заробітна плата, яка приймається для розрахунку виплат позивачу складає гривень (926,69 + 2076,87 ) : 2 = 1501,78) враховуючи вимоги зазначеної Постанови, середньоденна заробітна плата складає - 70,83 гривні. Таким чином середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 01.05.2010 року по 21.02.2011 року, за 9 місяців і 21 день складає (9х 1501,78 грн. + 21 х 70,83 грн. =13516,02 +1487,43 = 15003,45) - 15003 гривень 45 копійок. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування моральної шкоди працівникові проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як видно із доказів, наданих позивачем, які досліджені у судовому засідання, невиплата заробітної плати призвела до того, що він постійно прикладає зусилля, щоб вийти із скрутного становища, оскільки його заробіток є основним доходом сім'ї, усе це є доводом того, що позивач знаходиться у борговій кабалі та змушений терпіти приниження з цього приводу. Дана ситуація досить негативно відображається на його психологічному стані, внаслідок чого він зазнав моральних страждань. Виходячи з характеру порушень прав позивача та тривалості його моральних страждань, суд оцінює розмір відшкодування моральної шкоди на суму 2000 гривень. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача підлягає судовий збір на користь держави в розмірі, передбаченому ст.З Декрету Кабінету Міністрів України "Про державне мито" № 007-93 від 21,03.1993року. Крім того оскільки позивачем сплачено витрати на інформаційно - технічне забезпечення судового процесу, то відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, суд на користь сторони якої постановив рішення, відшкодовує з відповідача понесені позивачем судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved