Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-17 00:00:00

У червні 2011 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Управління по експлуатації адмінбудинків податкових органів Миколаївської області» про стягнення середнього заробітку, за затримку розрахунку при звільненні в сумі 11755,80 грн., за період з 10.04.2009 року по 13.07.2010 року. В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що він знаходився з відповідачем у трудових відносинах з 14.05.2005 року, працював охоронцем, 10.04.2009 року був звільнений відповідачем за скороченням штату, п. 1 ст. 40 КЗпП України, наказ № 86 від 10.04.2009 року. Своєчасно в день звільнення відповідач розрахунок не провів, заборгувавши 590,13 грн. Виплату заборгованості було проведено тільки 13.07.2010 року по рішенню Первомайського міськрайонного суду. Поскільки з вини відповідачів належних звільненому працівникові суми у день звільнення виплачені не були, то відповідно до ст.. 117 КЗпП організація повинна виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Посилаючись на викладені обставини просив задовольнити позовні вимоги. В судовому засіданні свої вимоги підтримав, та просив поновити строк звернення до суду, вважаючи, що пропустив його з поважних причин, так як довідку від відповідача про середній заробіток своєчасно отримати не міг. Представник відповідача позов не визнав, вважаючи, що підставою несвоєчасного розрахунку з позивачем явилося скрутне фінансове становище підприємства. Крім того , позивач пропустив строк звернення до суду і не надав доказів про поважність причин його пропуску. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного. За правилами ст.. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ст.. 117 КЗпП у разі невиплати з вини власника, або уповноваженого ним органа належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.. 116 цього Кодексу, за відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В разі, якщо звільнений працівник до одержання остаточного розрахунку стане на іншу роботу, розмір компенсації зменшується на суму заробітної плати, одержаної за новим місцем роботи. Судом встановлено, що [PERSON]В, працював у відповідача охоронцем з 14.05.2005 року. 10.04.2009 року трудовий договір було розірвано за скороченням штату (п. 1 ст. 40 КЗпП). В день звільнення повний розрахунок з позивачем відповідач не провів. Рішенням Первомайського міськрайонного суду від 25.06.2010 року з відповідача на користь позивача була стягнена заборгованість по заробітній платі в сумі 590,13 грн., індексація в сумі 58 грн. та компенсація втрати частини заробітку в зв'язку з затримкою терміну її виплати в сумі 50 грн., фактично розрахунок відповідач провів 13.07.2010 року. Доводи відповідача, що його вини в порушенні строку розрахунку з позивачем не має судом до уваги не прийняті, поскільки будь-яких доказів поважності причин несвоєчасного розрахунку відповідач не надав. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таким чином, суд дійшов висновку про наявність вини відповідача у несвоєчасному розрахунку при звільнені з позивачем. Але позивач порушив тримісячний строк звернення до суду передбачений ст.. 233 КЗпП. Суд може поновити ці строки, як передбачено ст.. 234 КЗпП у разі пропуску їх з поважної причини. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Виплата середнього заробітку за час затримки розрахунку не являється видом заробітної плати. Доводи позивача, що він пропустив строк звернення до суду, так як не міг своєчасно отримати у відповідача довідку про середню заробітну плату для розрахунку позову суд вважає не є поважною причиною його пропуску, поскільки із змісту заяви позивача про поновлення строку вбачається, що зазначена довідка була отримана ним у січні 2011 року, а звернувся до суду позивач тільки 15.06.2011 року, тобто з пропуском тримісячного строку. Аналізуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають в зв'язку з пропуском позивачем строку звернення до суду.

Outcome: dismissed