Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до редакції газети «Зміївський курєр», [PERSON], [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що 13 жовтня 2008 року у № 42 (757) районної щотижневої газети «Зміївський курєр»на аркуші 3 в рубриці «Жах!»була опублікована стаття «У Бірках смердять сміттєзвалища, над селом засмердів…кримінал». Вказала, що у даній публікації поширені відомості, які не відповідають дійсності та принижують її честь, гідність і ділову репутацію, приносять шкоду її законним інтересам, завдають моральну шкоду. Зокрема в статті зазначено: «Існують два зовсім протилежні шляхи. Будувати свій власний капітал законним, порядним шляхом, плідною працею на благо своєї сімї та нашої Батьківщини або піти проти закону, вдатися до жахливих, анти людських методів особистого збагачення, залежить преш за все від виховання, особистої порядності та чесності кожного з нас»; «[PERSON] Миколаївна…Посаду юриста Бірківської сільської ради зайняла наприкінці 2006 року, тобто саме в той час, коли [PERSON] спланувала широкомасштабне привласнення рухомого і нерухомого майна територіальної громади Бірківської сільської ради»; «Є правовим обгрунтувачем здійснення всіх дій [PERSON] по виконанню обовязків сільського голови»; «…протиправна діяльність цілої групи осіб, зорганізованих з найближчого оточення…З метою привласнення належного територіальній громаді Бірківської сільської ради рухомого, нерухомого майна, автотранспорту та грошових коштів»; «…але росте чомусь не кількість виконаних робіт, а лише кількість обєктів нерухомості у власності осіб з оточення сільського голови…»; «…один з найближчих прибічників [PERSON] - юрист Бірківської сільської ради [PERSON]»; «…і отут-то зясовується, що близько 150 одноповерхових багатоквартирних будинків с. Першотравневе вже не є у підпорядкуванні територіальної громади»; «…цілий механізм «деребану» майна територіальної громади, добре злагоджену групу, де у кожного з учасників була своя функція». Вважає, що відомості, які поширені братами [PERSON] в газеті «Зміївський курєр»є наклепом, неправдиво викладені, побудовані на конкретних і категоричних по викладу і відповідній оцінці фактів діяльності її як приватного підприємця, основним видом діяльності якого є надання юридичних послуг, донесених до широкого загалу жителів Зміївського району є єдиною метою: зганьбити її чесне імя, принизити її честь і гідність, звести на неї наклеп, скомпрометувати її репутацію, навіяти людям думку про те, ніби вона зловживає своїм посадовим становищем та запевнити громадян у тому, що її буде піддано кримінальному покаранню, як члена злочинного угрупування. Вважає, що поширена інформація порушила її особисті немайнові права, а саме принизила її честь, гідність і ділову репутацію, завдала моральної шкоди, тому вона змушена звернутися до суду та просить зобовязати газету «Зміївський курєр»спростувати наклепницьку, неправдиву інформацію про неї, поширену в статті «У Бірках смердять сміттєзвалища, над селом засмердів…кримінал»; зобовязати [PERSON], [PERSON] спростувати наклепницькі, неправдиві відомості, поширені ними в газеті «Зміївський курєр»в рубриці «Жах!»та розповсюдити випуск газети із спростуванням тим же способом і тим же накладом як і газету з неправдивою інформацією; стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача моральну шкоду в розмірі 2500 гривень, що розподіляються таким чином: 500 гривень з редакції газети «Зміївський курєр», 1000 гривень з [PERSON], 1000 гривень з [PERSON]. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві та просила суд позов задовольнити у повному обсязі. Представник позивача редакції газети «Зміївський курєр»[PERSON], який діє на підставі довіреності, позовні вимоги не визнав з підстав надуманості позивачем своїх вимог, про що надав письмові заперечення на позовну заяву (а.с. 88-90), також просив суд застосувати до позовних вимог [PERSON] строк позовної давності. Відповідачі по справі [PERSON], [PERSON], кожен окремо, позовні вимоги позивача не визнали та пояснили, що стаття, на яку посилається позивач, загалом стосується діяльності колишнього голови Бірківської сільської ради [PERSON] Про [PERSON] позивача по справі, лише зазначено, що вона займає посаду юриста Бірківської сільської ради з 2006 року і ця інформація не є негативною та неправдивою, оскільки позивач сама про це зазначає та надала до матеріалі справи відповідні підтверджувальні документи. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується учасниками процесу, стаття під назвою «У Бірках смердять сміттєзвалища, над селом засмердів…кримінал»опублікована у щотижневій газеті «Зміївський курєр»у номері 42 (757), у жовтні 2008 році, авторами якої є відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] З тексту вказаної статті вбачається, що інформація стосується діяльності [PERSON], яка на той час займала посаду голови Бірківської сільської ради Зміївського району Харківської області. Щодо позивача по справі [PERSON], то в тексті статті містяться два уривки про неї, а саме: в четвертому абзаці статті зазначено про факт виклику позивача до Третейського суду, а в 21 абзаці міститься інформація, яка стосується місця мешкання позивача, місця роботи та посади, яку вона займала про що і сама позивач під час розгляду справи не заперечувала, а лише зазначила, що є помилка у році, з якого вона почала займати зазначену у статті посаду (а.с. 7-8). Виходячи з положень ст. ст. 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобовязаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обовязок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сімї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Згідно розяснень, які містяться в абз. 5, 6 п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 (далі Постанова), недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені); негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Таким чином, хоча діючий ЦК України і встановлює презумпцію недостовірності негативної інформації про особу (ч. 3 ст. 277 ЦК України), але інформація, яку поширили повинна бути негативною. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що інформація, яка міститься в статті, на яку посилається позивач [PERSON] як на неправдиву та наклепницьку не містить у собі негативного змісту щодо самої [PERSON], про порушення останньою норм чинного законодавства, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо. Підстави, на які посилається позивач у позові в обґрунтування своїх вимог є надуманими та такими, що не підтверджені належними та допустими доказами по справі. Помилка, допущена у зазначені року, з якого [PERSON] обіймала посаду юриста Бірківської сільської ради не розцінюється судом як недостовірна чи негативна інформація про неї. Також суд не розцінює як недостовірну чи негативну інформацію про те, що [PERSON] «є правовим обгрунтувачем здійснення всіх дій [PERSON] по виконанню обовязків сільського голови», оскільки позивач дійсно працювала на посаді юриста Бірківської сільської ради (а.с. 40-45) та в її обовязки входило надання юридичної допомоги, у тому числі і голові Бірківської сільської ради [PERSON] Крім того, відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Оскільки, суд дійшов висновку, про відсутність порушення особистих немайнових прав позивача [PERSON] відповідачами по справі, то позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди теж не підлягають задоволенню. Щодо заяви відповідача представника редакції газети «Зміївський курєр»[PERSON] про застосування до вимог [PERSON] строку позовної давності, суд зазначає наступне. Відповідно до п. 23 Постанови, вимоги про захист гідності, честі чи ділової репутації випливають із порушення особистих немайнових прав, тому згідно з пунктом 1 частини першої статті 268 ЦК позовна давність на них не поширюється, крім випадків, встановлених законом, зокрема пунктом 2 частини другої статті 258 ЦК і статтею 37 Закону про пресу. Частиною другою, ч. 3 ст. 258 ЦК України до вимог про спростування недостовірної інформації, поміщеної у засобах масової інформації, застосовується спеціальна позовна даність в один рік; у цьому разі позовна давність обчислюється від дня поміщення цих відомостей у засобах масової інформації або від дня, коли особа довідалася чи могла довідатися про ці відомості. Відповідно до ч. 10 ст. 37 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні»від 16 листопада 1992 року (далі [PERSON] про пресу), заявник має право оскаржити відмову в публікації спростування або порушення порядку його публікації до суду, який приймає скаргу до розгляду протягом року з дня публікації спростовуваних відомостей. Частиною 3 ст. 267 ЦК України передбачена можливість застосування судом строку позовної давності лише за заявою сторони у спорі. Представник відповідача редакції газети «Зміївський курєр»[PERSON], в обґрунтування заяви про застосування строку позовної давності зазначив, що газета «Зміївський керєр»№ 42 (757), в якій надрукована стаття, що є предметом спору, вийшла для реалізації та була розповсюджена по передплаті 09 жовтня 2008 року, а позивач [PERSON] звернулася до суду 13 жовтня 2009 року, тобто на момент звернення до суду сплинув рік. У якості доказу цієї обставини представник відповідача надав копію видаткових накладних № 81 та № 82 від 09 жовтня 2008 року (а.с. 92-93). Надані накладні не підтверджують сплив строку позовної давності, оскільки в них не містяться дані про дату поміщення відомостей статті «У Бірках смердять сміттєзвалища, над селом засмердів…кримінал»у щотижневій газеті «Зміївський курєр», чи свідчили б про день, коли позивач довідалася про вказану статтю. За таких обставин, заява представника відповідача редакції газети «Зміївський курєр»[PERSON] про застосування до вимог [PERSON] строку позовної давності не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed