Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-21 00:00:00

12.07.2011 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому просить визнати укладеними договори № 1 від 15.09.2010 року та № 2 від 10.05.2011 року, між позивачем та відповідачем про надання юридичних послуг та стягнути з відповідача на користь позивача вартість наданих послуг, відшкодування завданих позивачу витрат повязаних із наданням юридичної допомоги в сумі 1015.46 грн., і стягнути з відповідача понесені судові витрати при зверненні до суду в сумі 120 грн. Позивач мотивує свої вимоги посилаючись на те, що між ним та відповідачем 15.09.2010 року було укладено договір № 1 про надання юридичних послуг у справі за позовом [PERSON], до [PERSON], про стягнення аліментів на повнолітню дитину яка навчається. За умовами зазначеного договору відповідач повинен був сплатити 500.00 грн., за надані послуги. Позивач свої зобовязання за вказаним договором № 1 від 15.09.2010 року виконав у повному обсязі. Однак у звязку з недосягненням бажаного результату в суді першої інстанції по розгляду вищезазначеної цивільної справи позивачем було виготовлено відповідачу апеляційну скаргу, яка досягла позитивного результату для відповідача. Але у звязку з надходженням касаційної скарги на ухвалу суду апеляційної інстанції у вказаній справі, між позивачем та відповідачем 10.05.2011 року було укладено договір № 2 про надання юридичних послуг, де за умовами зазначеного договору відповідач повинен був сплатити 500.00 грн., за надані юридичні послуги. Позивач свої зобовязання за договором № 2 від 10.05.2011 року виконав у повному обсязі. Однак відповідач взяті на себе зобовязання за договорами № 1 та № 2 не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість, яка відповідно до розрахунків поданих до суду позивачем складає 1015.46 грн., яку відповідач відмовляється сплатити у добровільному порядку. В ході розгляду справи позивачем на підставі ст.31 ЦПК України було зменшено розмір позовних вимог до 515.46 грн., основного боргу за договорами про надання юридичних послуг та 22.12.2011 року подано до суду письмову заяву щодо розгляду справи за поданим ним позовом до відповідача у його відсутності на підставі доказів наданих до позовної заяви. Заявлені позовні вимоги підтримує в сумі 515.46 грн., та 120 грн., понесених витрат при звернені до суду, які і просить суд стягнути з відповідача. Відповідач у судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи про, що свідчить розписка про отримання судової повістки. Заяви щодо розгляду чи відкладення розгляду справи до суду не подав. Але у судовому засіданні, яке відбулося 11.11.2011 року за участю відповідача, останній заявлені позовні вимоги позивача не визнав і надав пояснення суду про те, що він дійсно 15.09.2010 року укладав з позивачем договір №1 та 10.05.2011 року договір № 2 про надання юридичних послуг у справі за позовом [PERSON], до [PERSON], про стягнення аліментів на повнолітню дитину яка навчається. Відповідач зазначав те, що позивач свої зобовязання за даними договорами виконав у повному обсязі, тобто надав всю необхідну йому юридичну допомогу, однак не у такому розміри на його думку, який заявлено позивачем при подачі позову до суду. Вважає, що позивачем виконано договірних зобовязань на суму 500 грн., відносно яких він не заперечував. Так в силу ч.2 ст.77 ЦПК України, з якої слідує, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не зявилися в судове засідання без поважних причин. Враховуючи приписи ч.2 ст.77 ЦПК України та відсутністю відомостей поважності неприбуття [PERSON], до суду, суд вважає можливим продовжувати подальший судовий розгляд справи у відсутності відповідача за наявними у справі письмовими доказами та раніше наданими відповідачем поясненнями суду. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що 15.09.2010 року між [PERSON], та [PERSON], був укладений договір № 1 про надання юридичних послуг за умовами якого позивач зобовязувався надати відповідачу юридичні послуги у справі за позовом [PERSON], до [PERSON], про стягнення аліментів на повнолітню дитину яка продовжує навчання, а відповідач зобовязувався оплатити послуги, надані позивачем у зазначеній цивільній справі. Відповідно до ст.4 вказаного договору, вартість послуг становить 500.00 грн. Позивач свої зобовязання за договором № 1 від 15.09.2010 року виконав у повному обсязі. У звязку з недосягненням бажаного результату в суді першої інстанції по розгляду вищезазначеної цивільної справи позивачем на підставі договору № 1 від 15.09.2010 року було виготовлено відповідачу апеляційну скаргу, яка досягла позитивного результатудля відповідача. Однак із надходженням касаційної скарги на ухвалу суду апеляційної інстанції у справі, між позивачем та відповідачем 10.05.2011 року було укладено договір № 2 про надання юридичних послуг, де за умовами зазначеного договору позивач зобовязувався надати відповідачу юридичні послуги, а відповідач зобовязувався оплатити послуги, відповідно до ст.4 Договору в сумі 500.00 грн., за надані юридичні послуги. Позивач свої зобовязання за договором № 2 від 10.05.2011 року виконав у повному обсязі. Проте відповідач взяті на себе зобовязання по оплаті наданих позивачем послуг щодо представництва його інтересів у судах за договорами № 1 та № 2 не виконав. Хоча позивач належними доказами, які знаходяться в матеріалах справи, підтвердив виконання умов зазначених договорів, внаслідок чого відповідач в результаті представництва позивачем інтересів відповідача в судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій отримав позитивнедля нього рішення, що стало підставою для сплати останнім винагороди. Відповідач, в свою чергу не надав доказів на підтвердження виконання умов договору №1 від 15.09.2010 року та № 2 від 10.05.2011 року. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України крім того покладено обовязок доказування і подання доказів сторонами, із зазначеної статті слідує, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно частини 1 статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Також частиною 1 статті 903 цього ж Кодексу передбачений обовязок замовника оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.525, 526 ЦК України слідує, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином, аналізуючи всі зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову позивача, з урахуванням його зменшених позовних вимог та стягнення з відповідача 515.46 грн., основного боргу за договорами про надання юридичних послуг та стягнення витрат понесених при зверненні до суду. На підставі наведеного та

Outcome: partial