Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, який в подальшому уточнила і в якому просить суд розпорядження №73-К від 15.11.2011 р. по Малокаховській сільській раді Каховського району Херсонської області про звільнення [PERSON] з займаної помади директора Малокаховського СБК визнати незаконним та скасувати його. Поновити [PERSON]А на посаді директора Малокаховського СБК Каховського району Херсонської області з 15.11.2011 р. Стягнути з відповідача на користь позивача заробітну плату за час вимушеного прогулу та моральну шкоду. На підставі Постанови №9 від 06.11.1992 р. Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів»зобовязати [PERSON] відшкодувати сільській раді шкоду, заподіяну у звязку з оплатою позивачу вимушеного прогулу відповідно до ст. 237 КЗпП України. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначала, що з липня 2002 р. вона працювала директором Малокаховського СБК, протягом цих років її тричі було незаконно звільнено. Розпорядженням №73-к від 15.11.2011 р. її було знову звільнено з посади директора Малокаховського СБК на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, а саме: за прогул, в тому числі відсутність на робочому місці протягом робочого дня без поважних причин. Підставою для прийняття такого рішення був зговір та фальсифікація документів. В порушення закону рішення про звільнення з посади [PERSON] головою Малокаховської сільської ради прийнято самостійно. До профспілкового комітету за попередньою згодою про звільнення працівника Малокаховська сільська рада не зверталась. На звернення до комісії по трудових спорах Малокаховської сільської ради , для розгляду питання законності звільнення позивача з посади директора Малокаховського СБК отримала письмову відмову. Голова сільської ради безпідставно двічі примушував [PERSON] подати заяву про розірвання трудового договору. В запереченнях на позовну заяву відповідача зазначено, що позивачем в позовній заяві вказано, що третьою особою по справі є [PERSON] Голова Малокаховської сільської ради Каховського району, з чим відповідач не згоден, оскільки в силу ст. 30 ЦПК України він не може бути третьою особою по справі, оскільки він є керівником органу місцевого самоврядування. Крім того, на думку відповідача безпідставними є твердження позивача щодо фальсифікації документів, оскільки такі твердження позивача нічим не підтверджені. Не відповідають також дійсності твердження позивача щодо нездійснення нею прогулу, оскільки факт відсутності підтвердили секретар Малокаховської сільської ради Каховського району Херсонської області [PERSON] та завідувач бібліотекою [PERSON] Бригадир будівельної бригади, який здійснював ремонт даху будинку культури [PERSON], пояснив, що [PERSON] спізнилась вранці на своє робоче місце. Позивач була відсутня на своєму робочому місці протягом 3 годин 5 хвилин протягом робочого дня. Крім того, в документах до позовної заяви позивач фактично не заперечує тієї обставини, що вона була відсутньою на робочому місці з 14 до 17 години 04.11.2011 р. Акт про те,що позивач працювала в свою обідню перерву не має значення, оскільки перерва не включається до робочого часу і може бути використана робітником за власним бажанням. Даними, які свідчать про прогул [PERSON] є пояснення надані Головному державному інспектору праці під час перевірки вимог законодавства про працю, надані секретарем Малокаховської сільської ради [PERSON] та [PERSON] від 20.12.2011 р., які пояснили, що позивач без будь-якого дозволу залишила своє робоче місце. Плани роботи та графіки проведення заходів, які надала до суду позивач не погоджені з сільським головою. Крім того, позивачем безпідставно зазначено, що при її звільненні не було отримано згоди профспілкового комітету , але таке твердження хибним, оскільки 04.11.2011 р. до профспілкового комітету Малокаховської сільської ради було направлено подання, але до 10.11.2011 р. від профспілкового комітету немає жодної відповіді про прийняте рішення. Необґрунтованими є посилання позивача на ту обставину, що комісія по трудових спорах відмовилась розглядати її скаргу, оскільки спір щодо звільнення підлягає безпосередньому вирішенню лише в суді. В судовому засіданні [PERSON] пояснила, що 04.11.2011 р. вона була відсутньою на робочому місці з 14 години до кінця робочого дня з поважної причини, оскільки її разом з творчими колективами будинку культури було запрошено на виступ до вагонного депо м. Таврійська з нагоди професійного свята залізничників. Вказаний факт підтверджується показаннями свідків, а також перспективними планами, складеними нею к керівником сільського будинку культури. Не зверталась за отриманням дозволу до сільського голови, оскільки він все одно не дав би згоди на її відїзд та не оформив для цього відповідні документи. Вважає своїм обовязком перед учасниками творчих колективів будинку культури свою особисту участь в усіх заходах за їх участю. Додатково зазначала, що вона є членом Каховського районного комітету профспілки працівників культури, що достаменно було відомо і відповідачу, проте останній в порушення вимог діючого законодавства не звернувся до профспілки за отриманням попередньої згоди на її звільнення. Просила суд задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі, у вирішенні питання розміру заробітної плати за час вимушеного прогулу покладалась на думку суду погодилась з тим, що на день прийняття рішення судом вона має 83 дні прогулу. Також просила стягнути на її користь 5000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Представники відповідача та третьої особи в судовому засіданні заперечували проти задоволення заявлених позовних вимог [PERSON] з підстав зазначених в запереченнях на позовну заяву. Вказували, що документи надані суду на підтвердження законності звільнення обґрунтовано та належно підтверджують факт прогулу [PERSON] 04.11.2011 р. Вважають, що мотиви наведені позивачем належним чином не підтверджені. Свідки можуть підтвердити факт відсутності позивача на робочому місці 04.11.2011 р. більше трьох годин. Не заперечували проти того, що їм було відомо про ту обставину, що [PERSON] є членом профспілки, проте на їх звернення, як того вимагає ст. 43 КЗпП відповіді не отримали. Підтверджень такого звернення суду надати не змогли. Просили відмовити позивачу в задоволенні заявлених позовних вимог в повному обсязі. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що дійсно 04.11.2011 р. [PERSON] була організована поїздка до будинку культури вагонного депо м. Таврійськ з нагоди Дня залізничника. [PERSON] досить часто приймає участь в таких заходах. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що на їх очах 04.11.2011 р. [PERSON] залишила територію сільського будинку, і на їх прохання належним чином засвідчити свій відїзд повідомила, що у неї концерт і вона ні перед ким не буде звітувати. Поїхала [PERSON] десь після 13 години дня, більше її в цей день на робочому місці ніхто не бачив. Вказаний факт був засвідчений актами, а також їх письмовими поясненнями. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача та третьої особи, показання свідків, вивчивши письмові докази по справі приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до розпорядження №73-к від 15.11.2011 р. у звязку з відсутністю на робочому місці директора Малокаховського сільського будинку культури [PERSON] 04.11.2011 р. з 14 години до 17 години, а також з 08 години до 08 години 05 хвилин звільнено останню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (а. с. 33). В цей же день [PERSON] ознайомлено з розпорядженням, про що свідчить її підпис. Відповідно до посадової інструкції директора Малокаховського СБК останній призначається та звільняється з займаної посади сільським головою, в своїх діях підпорядкований безпосередньо сільському голові (а. с. 52), проте [PERSON] від ознайомлення з інструкцією відмовилась, про що зроблено відповідну відмітку. Згідно списку членів трудового колективу установ Малокаховської сільської ради [PERSON]А, ознайомлена з правилами внутрішнього трудового розпорядку, а також з умовами колективного договору. Рішенням №45 від 01.06.2011 р. Малокаховської сільської ради Каховського району Херсонської області затверджено графік робочого часу для працівників сільського будинку культури і встановлено 5-денний робочий тиждень. Директору визначено, що обідня перерва триває з 12 години до 14 години з середи по суботу, у вівторок перерва триває з 14 години до 16 години. Листом від 07.12.2011 р. №771 [PERSON] розяснено, що вона вже не є працівником сільської ради, а комісією по трудових спорах розглядаються спори між працівниками та роботодавцями, додатково наголошено, що до компетенції комісії по трудових спорах не входить розгляд звернення, як колишнього керівника установи, який призначався на посаду органом місцевого самоврядування (а. с. 12). Відповідно до відомостей, що містяться в трудовій книжці [PERSON] було поновлено на роботі на підставі рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області 18.02.2009 р., про що видано розпорядження №5 від 17.02.2009 р. Звільнено [PERSON] з посади директора Малокаховського СБК за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП, що зазначено в розпорядженні №73-к від 15.11.2011 р. як підставу для звільнення. (а. с. 12, 86-89) 04.11.2011 р. складено акт про відсутність на робочому місці директора Малокаховського сільського будинку культури [PERSON], яким зафіксовано, що директор Малокаховського сільського будинку культури [PERSON] була відсутня на робочому місці в приміщенні Малокаховського будинку культури з 14 години до 17 години включно, та на 5 хвилин запізнилась на своє робоче місце з 08 години до 08 години 05 хвилин 04.11.2011 р. Директор сільського будинку культури [PERSON] від дачі письмових пояснень з цього приводу відмовилась. Акт складено та підписано трьома посадовими особами Малокаховської сілької ради Каховського району Херсонської області. [PERSON] з обставинами викладеними в акті не погодилась, про що свідчать її письмові пояснення (а.с 21). Відповідно до акту від 04.11.2011 р. встановлено, що директор сільського будинку культури [PERSON] 04.11.2011 р. о 13 годині 40 хвилин відмовилась надати пояснення на підставі чого вона відбуває до м. Таврійськ (а. с. 22). Згідно довідки, наданої Каховським районним комітетом профспілки працівників культури [PERSON], перебуваючи на посаді директора Малокаховського сільського будинку культури була членом профспілкової організації районного відділу культури Каховської районної державної адміністрації. Не заперечувалась дана обставина і представниками відповідача та третьої особи. Відповідно до листа-відповіді від імені Каховського районного комітету профспілки працівників культури до них за попередньою згодою на звільнення директора Малокаховського сільського будинку культури ніхто не звертався. З відповіді Голови первинної профспілкової організації Малокаховської сільської ради вбачається, що до вказаної профспілкової організації не належить надання згоди на звільнення працівника, який не є членом професійної спілки, яка діє в установі. Відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Розірвання трудового договору з підстав, передбачених п. 4 ст. 40 КЗпП може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник (ч. 1 ст. 43 КЗпП). Відповідачем було здійснено звільнення позивача на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, проте не зважаючи на те, що йому було відомо про ту обставину, що [PERSON] є членом Каховського районного комітету профспілки працівників культури, для отримання їх попередньої згоди на звільнення позивача, як того вимагає ст. 43 КЗпП належним чином не звернулись. Звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган профспілки), крім додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищестоящого виборного органу цієї профспілки (обєднання профспілок) (ст. 252 КЗпП). Як розяснив Пленум Верховного Суду України в постанові «Про практику розгляду судами трудових спорів»від 6.11.1992 р. №9 (з послідуючими змінами), у тих випадках, коли крім додержання загальних вимог щодо порядку звільнення з ініціативи власника або уповноваженого ним органу згідно з чинним законодавством на звільнення певних категорій працівників (наприклад, неповнолітніх, працівників, обраних до складу народних депутатів, профспілкових органів, ради (правління) підприємства, ради трудового колективу) необхідна також згода відповідного органу, вона має бути і в тому випадку, коли за ст. 43 КЗпП України допускається звільнення без згоди профспілкового органу підприємства, установи, організації (крім ліквідації). Якщо за положеннями чинного законодавства у цих випадках згода відповідного органу має бути попередньою, суд бере до уваги лише таку згоду, оскільки іншого законом не передбачено. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині поновлення [PERSON] на роботі з підстав недотримання вимог закону щодо звернення до профспілкової організації за отриманням попередньої згоди для її звільнення підлягають задоволенню. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Що стосується решти заявлених вимог суд виходить з наступного. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. При розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу (ст. 235 КЗпП), орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком (ст. 238 КЗпП). Відповідно до розяснень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обовязком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обовязкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Згідно Пленуму №9 п. 32 у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу у звязку з незаконним звільненням він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарних місяці роботи. При цьому враховуються положення Постанови КМУ від 08.02.1995 р. №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати»(далі Постанова КМУ). Під час обчислення розміру заробітної плати, яка підлягає стягненню на користь [PERSON] за час вимушеного прогулу, суд бере до уваги довідку від 13.01.2012 р. (а.с. 70) і враховує п. п. 2, 4 Постанови КМУ (якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи; при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці не враховуються виплати протягом якого зберігається середній заробіток працівника та допомога у звязку з тимчасовою непрацездатністю). Відповідно до зазначеної вище довідки, [PERSON] в листопаді 2011 р. працювала неповний місяць. Отже, середня заробітна плата [PERSON] за останні два місяці (жовтень, вересень 2011 р.) склала 3060,15 грн. (1455 грн. + 1605,15 грн.), отже, її середньоденний заробіток без утримання прибуткового податку та інших обовязкових платежів становить 82,70 грн. (3060,15 грн. : 37 робочі дні в жовтні, вересні 2011 р.), то розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу в звязку з незаконним звільненням становить 6864,10 грн. (83 день прогулу х 82,70 грн.), які й підлягають стягненню з відповідача відповідно до вимог ч. 2 ст. 235 КЗпП України. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню частково в сумі 500 грн. Суд приймає до уваги підстави зазначені позивачем в своїй позовній заяві, а також додаткові пояснення, надані в судовому засіданні, проте вважає, що сума 5000 грн. належним чином позивачем не обґрунтована, доказів на її підтвердження суду не надано. В задоволенні позовних вимог в частині покладення обовязку покрити шкоду, заподіяну Малокаховській сільській раді Каховського району Херсонської області у звязку з оплатою вимушеного прогулу на сільського голову [PERSON], як службову особу, винну в незаконному звільненні, суд вважає за необхідне відмовити, оскільки враховуючи зміст ст. 237 КЗпП та Пленуму №9 такі вимоги повинні вирішуватись поза межами спору про поновлення працівника на роботі, на підставі позову власника або уповноваженого ним органу. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача на підставі вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial