Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-19 00:00:00

01.03.2012 р. позивач звернувся до суду з позовною заявою до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Сніжне Донецької області про стягнення моральної шкоди у зв’язку з втратою здоров’я від профзахворювання в розмірі 10000 грн., яку мотивував наступним. Позивач працював на підприємствах вугільної промисловості в шкідливих, небезпечних, підземних умовах праці. Згідно з довідкою МСЕК про результати визначення ступеня втрати профпрацездатності від 20.02.2003 р. позивачу у зв’язку з профзахворюванням встановлено 15% втрати працездатності, первинно. Наслідками профзахворювання є слабкість, нездужання. Позивачу умовами виробництва заподіяна моральна шкода, яка полягає у моральних переживаннях у зв’язку з ушкодженням здоров’я, що порушило його звичні нормальні зв’язки, йому необхідно додавати додаткових зусиль для організації свого життя в сім’ї та суспільстві. В судовому засіданні позивач позов підтримав у повному обсязі. Представник відповідача за довіреністю, [PERSON], вимоги позивача не визнала в повному обсязі. Надала суду письмові заперечення та пояснила, що дію п. 3 ст. 34 Закону від 23 вересня 1999 р. N 1105-XIV "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", на яку посилається позивач в позовній заяві в обґрунтування моральної шкоди, припинено Законами України „Про Державний бюджет на 2006 рік”, „Про Державний бюджет на 2007 рік”, „Про Державний бюджет на 2008 рік”. Законом України від 23.02.2007 р. № 717-V „Про внесення змін до Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності” виключені абзац 4 ст. 1, п.п. „є” п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28 вищезазначеного Закону, якими регламентовано порядок відшкодування моральної шкоди внаслідок трудового каліцтва чи профзахворювання. У зв’язку з цим представниця відповідача просила відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Заслухавши пояснення позивача, представниці відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Позивач тривалий час пропрацював у шкідливих умовах праці в підземних умовах. Перебуває на обліку в відділенні виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань м. Сніжне. Згідно з довідкою МСЕК від 20.02.2003 р. про результати визначення ступеня втрати профпрацездатності позивачу у зв’язку з профзахворюванням встановлено 40% втрати працездатності, з них, 15% по пневмокониозу у зв’язку з профзахворюванням та 25% по трудовому каліцтву 11.02.1991 року первинно. (а.с.9). Судом достовірно встановлений факт втрати позивачем 15% працездатності у зв’язку з профзахворюванням первинно з 20.03.2003 р. Правовідносини, які виникли між сторонами в зв’язку з відшкодуванням моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров’я позивача, регулюються Законом України від 23 вересня 1999 р. N 1105-XIV "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" (з наступними змінами). Пункт 3 ст. 34 цього Закону передбачає право позивача на стягнення моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, яка належить стягненню з відповідача. Пунктом 27 ст. 77 Закону України „Про державний бюджет України на 2006 рік” було зупинено на 2006 рік, та п. 22 ст. 71 Закону України „Про державний бюджет України на 2007 рік” було зупинено на 2007 рік 1 (в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку) дію абзацу 4 ст. 1, п.п. „є” п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності”. Підпунктом 2 пункту 44 розділу ІІ Закону України „Про Державний бюджет України на 2008 р. та про внесення змін до деяких законодавчих актів України” внесено зміни до п. 3 розділу ХІ „Прикінцеві положення” Закону України від 23 вересня 1999 р. N 1105-XIV "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", якими передбачено, що відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної (немайнової) шкоди застрахованим особам і членам їх сімей припиняється з 01.01.2008 р. незалежно від часу настання страхового випадку. Законом України від 23.02.2007 р. № 717-V „Про внесення змін до Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності” виключені абзац 4 ст. 1, п.п. „є” п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28 вищезазначеного Закону, якими регламентовано порядок відшкодування моральної шкоди внаслідок трудового каліцтва чи профзахворювання. Згідно з ст. 58 Конституції України, ч. 2 ст. 5 ЦК України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом’якшують або скасовують відповідальність особи. Право позивача на відшкодування моральної шкоди за втрату працездатності у зв’язку з профзахворюванням виникло за висновком МСЕК з 15.07.2004 р. Тобто до зупинення та скасування норм Закону України від 23 вересня 1999 р. N 1105-XIV "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", які дають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди. На момент виникнення у позивача права на відшкодування моральної шкоди були чинними підпункт “е” пункту 1 частини 1 статті 21 та частина 3 статті 28 Закону України “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві і професійному захворюванні, що заподіяли втрату працездатності» за якими Фонд соціального страхування виплачує грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. Зазначені норми не містять будь яких інших додаткових умов для відшкодування моральної шкоди. В зв’язку з цим, суд прийшов до висновку, що право позивача на відшкодування моральної шкоди підлягає захисту. Стаття 23 ЦК України передбачає, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом. Цією ж статтею ЦК визначено, що моральна шкода полягає в тому числі в фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв’язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров’я. Розмір моральної шкоди визначається судом залежно від глибини фізичних та моральних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди та інших обставин. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Частина 1 статті 9 Закону України “Про охорону праці” передбачає, що відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров’я або у разі смерті працівника здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків відповідно до Закону України “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві і професійному захворюванні, що заподіяли втрату працездатності». Пленум Верховного Суду України в постанові від 31 березня 1995 року „Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди” зазначив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних та фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у моральних переживаннях у зв’язку з ушкодженням здоров’я. З урахуванням конституційної значимості здоров'я, як невідчужуваного і нерушимого блага, що належить людині від народження й охороняється державою, суд вважає що заявлена позивачем вимога обґрунтована і підлягає задоволенню. Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню по відшкодуванню моральної шкоди, суд керувався вимогами вищезазначеного законодавства та конкретними обставинами справи. Позивач у зв’язку з отриманим профзахворювання став хворою людиною, можливості якої обмежені. Він постійно відчуває фізичний біль. Наслідками профзахворювання є слабкість, нездужання. Він не може виконувати хатню роботу, постійно приймає медикаменти. Позивачу умовами виробництва заподіяна моральна шкода, яка полягає у моральних переживаннях у зв’язку з ушкодженням здоров’я, що порушило його звичні нормальні зв’язки, йому необхідно додавати додаткових зусиль для організації свого життя в сім’ї та суспільстві. Між тим, суд не може погодитися з розміром моральної шкоди, визначеної в позовній заяві. Визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню позивачу суд враховує конкретні обставини справи, відсоток втрати професійної працездатності, характер та обсяг фізичних та душевних страждань, яких зазнав позивач, їх тривалість, і, виходячи з засад розумності, добросовісності, виваженості та справедливості, приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача 5000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial