Jurisdiction: civil
Date: 2012-01-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що 07.07.2011 року о 20.00 год. в м. Дніпропетровську по вул. Холодильній з боку пр. Правди в напрямку вул. Магдалинівської рухався автомобіль Мазда - 323, транзитний н/з АТ 6088 під керуванням відповідача, який перебував у стані алкогольного сп'яніння; під час руху автомобіль не обрав безпечну швидкість руху, у разі чого скоїв зіткнення зі позивачем, який рухався праворуч в зустрічному напрямку на велосипеді «ХВЗ». Після зіткнення відповідач залишив місце пригоди, утім, е вжитими заходами розшуку був затриманий та доставлений на місце дорожньо-транспортної пригоди. Як зазначається позивачем при зверненні до суду, в результаті дорожньої - транспортної пригоди транспортним засобом нанесені механічні пошкодження, а позивач отримав наступні тілесні ушкодження: забій голови, садна голови, забій правого плечового суглобу, садна спини.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Дана дорожньо - транспортна пригода настала внаслідок порушення відповідачем вимог п. 1.3, 1.4, 1.5, 2.9 «а»та 12.1 Правил дорожнього руху України, який під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не урахував дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух і безпечно керувати ним, у разі чого не впоровся з керуванням та скоїв зіткнення із [PERSON]\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Разом з тим, залишивши місце дорожньо - транспортної пригоди, відповідач не виконав вимоги п. 2.10 Правил дорожнього руху України.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Постановою було відмовлено в порушенні кримінальної справи (12 липня 2011 року), винесений на підставі зібраного адміністративного матеріалу до протоколу про адміністративне правопорушення, про вчинення відповідачем правопорушення, передбаченого ст. 122-4, ч. 1 ст. 130 та ст. 124 КУпАП України; відповідач є особою, винною у вчиненні пригоди. Позивач посилається на те, що йому була нанесена матеріальна шкода: у зв'язку з дорожньо - транспортної пригоди його велосипед «ХВЗ»був розбитий і на даний час він не підлягає ремонту; вартість велосипеду на ринку становить 680 грн. Водночас, на лікування позивач витратив 886 грн. 51 коп. Що стосується відшкодування моральної шкоди, то за підрахунком позивача вона оцінена останнім у 5 000,00 грн.; в обґрунтування її спричинення позивач посилається на тривале фізичне страждання, які він переніс та продовжую відчувати до цього часу внаслідок отриманих при дорожньо-транспортній пригоді травм (забій голови, садна голови, забій плечового суглобу, садно спини), через отримані травми позивач постійно відчуває головний біль і не може перебувати на сонці. Згідно виписці з історії лікування позивач знаходився на стаціонарному лікуванні у зв'язку з варикозним лікуванням н/конечностей, трофічної язви лівої голені. Позивач у судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, просив суд повністю задовольнити поданий позов, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У судове засідання відповідач, який був повідомлений належним чином про розгляд справи не зявився, причини неявки суду не повідомив, не скористався правом надання заперечень проти позову та не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, у звязку з чим суд у порядку ч. 1 ст. 224 ЦПК України вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Таким чином, врахувавши заяви позивача та дослідивши докази в межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову частково з огляду на такі встановлені факти. 07.07.2011 року о 20.00 год. в м. Дніпропетровську по вул. Холодильній з боку пр. Правди в напрямку вул. Магдалинівської рухався автомобіль Мазда - 323, транзитний н/з АТ 6088 під керуванням відповідача, який перебував у стані алкогольного сп'яніння; під час руху автомобіль не обрав безпечну швидкість руху, у разі чого скоїв зіткнення зі позивачем, який рухався праворуч в зустрічному напрямку на велосипеді «ХВЗ». Після зіткнення відповідач залишив місце пригоди, утім, е вжитими заходами розшуку був затриманий та доставлений на місце дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; за ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, оскільки вина відповідача у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди є доведеною, то суд, розвязуючи питання лише щодо розміру відшкодування виходить з того, що (ст. 1187 ЦК) джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Виконуючи обовязок доказування позивач довід факт спричинення такої шкоди, негативні її наслідки, причинний зв'язок протиправними діями та наслідками пригоди, а також понесення збитків, повязаних із лікуванням в розмірі 886 грн. 51 коп. (п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК), зокрема, втрат, яких особа зробила для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); утім, оскільки позивач не надав доказів вартості пошкодженого в результаті пригоди майна (велосипеда), для суду відсутні підставі для ухвалення з відповідача на користь позивача 680,00 грн. в якості вартості пошкодженого транспортного засобу. З приводу вимоги позову про відшкодування моральної шкоди, то, розвязуючи її, на переконання суду, доводи позивача є слушними, тому виходить із наявності передбачених ЦК України підстав для відшкодування моральної шкоди (ст.ст. 16, п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України), через що присуджує особі, яку визнано винною у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, відшкодувати спричинену потерпілому у цій справі моральну шкоду в розмірі 2 500,00 грн. Вирішуючи при ухваленні судового рішення на виконання ст. 215 ЦПК України в обовязковому порядку питання про розподіл судових витрат, суд виходить з приписів ст. 88 ЦПК України (позивач звільнений від сплати судового збору), у звязку з чим, зважаючи на часткове задоволення судом позову судові витрати підлягають присудженню в дохід держави пропорційно до розміру задоволених позовних вимог та в розмірі 214 грн. 60 коп. щодо сплати судового збору. Питання про розподіл судових витрат не вирішується у звязку з невіднесенням даних витрат станом на дату розгляду справи судом до судових витрат (ст.ст. 8, 79 ЦПК України).

Outcome: approved