Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-12 00:00:00

Прокурор звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Державної адміністрації залізничного транспорту України Державного територіально-галузевого обєднання «Львівська залізниця» до [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним та скасування розпорядження органу приватизації, свідоцтва про право власності на квартиру та державної реєстрації свідоцтва. Посилався на те, що 05.07.1994 року [PERSON] було прийнято на посаду слюсаря-сантехніка 3-го розряду будинкоуправління при Чернівецькій дистанції цивільних споруд Львівської залізниці. 28.01.1997 року відповідачу на підставі рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради №7/1 було видано ордер на вселення до кімнати в службовій квартирі за адресою м.Чернівці вул. Севастопольська, 22/3, яка була закріплена в якості службового житла за Чернівецькою дистанцією цивільних споруд. Проведеною Чернівецькою транспортною прокуратурою перевіркою встановлено, що з 1997 року по даний час ДТГО «Львівська залізниця» та його ВП «Чернівецька дистанція цивільних споруд» до виконавчого комітету Чернівецької міської ради з клопотанням про виключення даної квартири з числа службових не звертались, рішення про виключення квартири з числа службових не приймалось. Проте, всупереч вимогам законодавства, службовими особами Чернівецької дистанції цивільних споруд Львівської залізниці було видано розпорядження №1240 від 19.03.2004 року, яким незаконно передано з державної власності у приватну власність [PERSON], [PERSON] службову квартиру №3, що по вул.Севастопольській, 22А м.Чернівці. В подальшому, на підставі розпорядження №1240 відповідачам було видано свідоцтво про право власності на квартиру №3, що по вул.Севастопольській, 22А м.Чернівці, яке стало підставою для реєстрації права власності на нерухоме майно. Просив визнати недійсним та скасувати розпорядження органу приватизації від 19.03.2004 року №1240; визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на житло від 19.03.2004 року №1240 на квартиру [ADDRESS]; визнати недійсною та скасувати державну реєстрацію №5320479 від 01.04.2004 року свідоцтва про право власності на квартиру. 16.08.2011 року судом за клопотанням прокурора було допущено заміну первісного відповідача ВП «Чернівецька дистанція цивільних споруд» ДГТО «Львівська залізниця», правонаступником якого є ВП «Управління будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд №4», який не володіє правами юридичної особи на відповідачів [PERSON], [PERSON] Прокурор у судовому засіданні позов підтримала. Пояснила, постановою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 28.12.2011 року [PERSON], який обіймаючи посаду начальника Чернівецької дистанції цивільних споруд Львівської залізниці видав незаконне розпорядження органу приватизації №1240 від 19.03.2004 року, було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.367 ч.2 КК України, кримінальну справу провадженням закрито у звязку з закінченням строків давності. Просила позов задовольнити. Представник позивача ДГТО «Львівська залізниця» у судовому засіданні позов підтримав та підтвердив, викладені в ньому обставини. Просив позов задовольнити. Представник третьої особи Виконавчого комітету Чернівецької міської ради у судове засідання не зявилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримала. Відповідачі [PERSON], [PERSON] позов не визнали. Пояснили, що в 1997 році їм було видано ордер на вселення до квартири №3, що по вул.Севастопольській, 22 м.Чернівці. Згодом Чернівецькою дистанцією цивільних споруд Львівської залізниці їм було видано розпорядження №1240, на підставі якого вони приватизували спільну квартиру та отримали свідоцтво про право власності. Будь-яких незаконних дій вони не вчиняли, просили відмовити в задоволенні позову. Представник третьої особи ЧКОБТІ у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій відніс вирішення даного питання на розсуд суду. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов необґрунтований та задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради народних депутатів №07/1 від 21.01.1997 року квартиру №3, що по вул.Севастопольській, 22 м.Чернівці було закріплено як службову за Чернівецькою дистанцією Цивільних споруд Львівської залізниці (а.с.10-12). Виключення даного жилого приміщення з числа службових у визначеному законом порядку не проводилось. 22.01.1997 року [PERSON] було видано ордер на житлове приміщення житловою площею 18,1 кв.м., що знаходиться за адресою м.Чернівці вул.Севастопольська, 22/3 (а.с.13). Рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради №49/2 від 27.01.2004 року житловому будинку, в якому розміщена спірна квартира, було присвоєно поштову адресу м.Чернівці вул.Севастопольська, 22-А (а.с.14). 19 березня 2004 року Чернівецькою дистанцією цивільних споруд Львівської Державної залізниці було видано свідоцтво про право власності №1240 на квартиру №1, що по вул. Севастопольській, 22А м. Чернівці, яку передано у спільну сумісну власність [PERSON], [PERSON] (а.с.18). Свідоцтво видане згідно з розпорядженням Чернівецької дистанції цивільних споруд Львівської державної залізниці №1240 від 19.03.2004 року. Як було встановлено судом, [PERSON], який обіймаючи посаду начальника Чернівецької дистанції цивільних споруд Львівської залізниці, без проведення належної перевірки приватизаційних документів, підписав та видав незаконні розпорядження органу приватизації і свідоцтво про право власності від 19.03.2004 року №1240, було притягнуто до кримінальної відповідальності та постановою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 28.12.2011 року кримінальну справу закрито у звязку з закінченням строків давності (а.с.91). Згідно ч.1 ст.58, ч.2 ст.59, ч.1 ст.60 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Проте, всупереч зазначеним вимогам Закону, позивачем не було надано суду розпорядження органу приватизації №1240 від 19.03.2004 року, яке є частиною предмету доказування. Також позивач не надав суду доказів вчинення відповідачами [PERSON], [PERSON] будь-яких протиправних дій, які призвели до порушення його прав. Так, відповідно до ст.1, ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.2002 року, приватизація - державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Не підлягають приватизації квартири, віднесені у встановленому порядку до службових. Статтею 8 Закону визначено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Судом також встановлено, що державним територіально-галузевим обєднанням «Львівська залізниця» 30.01.1995 року було видано наказ №27/н «Про заходи по вдосконаленню роботи по приватизації відомчого житлового фонду Львівської залізниці», відповідно до якого було делеговано право підпису приватизаційних документів начальникам відповідних дистанцій цивільних споруд та начальникам новостворених бюро приватизації житла. Свідоцтва та розпорядження про право власності на квартири вважаються дійсними при підпису їх відповідними начальниками, начальники дистанцій цивільних споруд несуть персональну відповідальність за неналежне оформлення приватизаційних документів. Таким чином, уповноваженим органом на здійснення приватизації квартири №3, що по вул.Севастопольській, 22 м.Чернівці, згідно рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради народних депутатів №07/1 від 21.01.1997 року, було визначено Чернівецьку дистанцію Цивільних споруд Львівської залізниці, яка була відокремленим підрозділом Державного територіально-галузевого обєднання «Львівська залізниця». В подальшому, Чернівецька дистанція Цивільних споруд Львівської залізниці була ліквідована, її правонаступником було визначено Управління будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд №4, що підтверджується копією наказу №95/н від 27.02.2004 року (а.с.28-29). З довідки АА №058508 єдиного державного реєстру вбачається, що відокремлений структурний підрозділ «Управління будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд №4» ДГТО «Львівська залізниця» не володіє правами юридичної особи та є відокремленим підрозділом ДГТО «Львівська залізниця», в інтересах якого прокурор звернувся до суду з позовом. Частиною 2 статті 30 ЦПК України визначено, що позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Згідно ст.3 ЦПК України, кожна особа має в право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог. На підставі вищевикладеного та враховуючи те, що предметом спору є визнання недійсними та скасування розпорядження та свідоцтва про право власності на житло від 19.03.2004 року №1240, які були видані органом приватизації відокремленим підрозділом позивача, а також те, що незаконність дій посадової особи позивача була встановлена постановою суду від 28.12.2011 року, суд вважає, що зазначені позовні вимоги заявлені до неналежних відповідачів по справі. Одночасно суд враховує, що ЦПК України не передбачає можливості заміни позивача за ініціативою суду. Згідно ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що позов Чернівецького транспортного прокурора в інтересах держави в особі Державної адміністрації залізничного транспорту України Державного територіально-галузевого обєднання «Львівська залізниця» - необґрунтований та задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed