Jurisdiction: civil
Date: 2011-08-10 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що між нею та відповідачем зареєстровано шлюб, від якого вони мають двох неповнолітніх дітей. Через непорозуміння та різні погляди на життя вони з відповідачем втратили почуття любові й поваги один до одного, припинили спільне проживання та подружні відносини, мешкають окремо. Подальше збереження родини з урахуванням їх з відповідачем відносин вважає неможливим, через що просить суд шлюб розірвати. В судовому засіданні позивачка позов підтримала та суду пояснила, що 04.10.2008 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб, від якого вони мають неповнолітнього сина, [PERSON]. Через непорозуміння та різні погляди на життя вони з відповідачем втратили почуття любові й поваги один до одного, припинили спільне проживання та подружні відносини, мешкають окремо. З червня 2010 року вони остаточно припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, тому вважає, що зберегти шлюб, з урахуванням їх з відповідачем особистих відносин, вже неможливо, на підставі чого просить суд шлюб розірвати. Відповідач [PERSON] проти позову не заперечував та суду пояснив, що дійсно, з червня 2010 року вони з позивачкою припинили подружні відносини, мешкають окремо, спільного господарства не ведуть. Діти проживають разом із матір'ю. Подальше збереження родини також вважає неможливим. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду, з урахуванням наданих суду доказів, було встановлено, що 04.10.2008 року між позивачкою та відповідачем зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження, виданим виконавчим комітетом Дніпровської селищної ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, актовий запис № 16, від якого сторони, згідно свідоцтва про народження дитини, мають: неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO]. Згідно пояснень сторін, з червня 2010 року вони припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, мешкають окремо. Дитина проживає разом із матірю. Згідно ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі викладеного, враховуючи, що подальше спільне життя подружжя і збереження родини з урахуванням їх взаємних відносин неможливо і суперечить інтересам сторін, суд вважає позовні вимоги позивачки обґрунтованими й такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved