Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-27 00:00:00

Представник позивача [PERSON], діючи на підставі довіреності, 26.08.2011 року звернувся до суду із позовом в інтересах позивача [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми за договором індивідуальної позики від 03.09.2010 року, відповідно якому [PERSON] 03.09.2010 р. позичив відповідачу 6000 грн, які останній зобовязався повернути до 01.01.2011 р. Посилаючись на те, що в вказаний договір оформлено простою розпискою, а 3000 з вказаної суми боргу не була повернута відповідачем в обумовлений у розписці строк, представник позивача просив стягнути залишок боргу з відповідача в сумі 3000 грн. та судові витрати, понесені під час звернення до суду, в тому числі і витрати на правову допомогу в сумі 1000 грн. Будучи присутніми у судовому засіданні 26.09.2011 р. представник позивача вимоги позову підтримав, відповідач [PERSON], підтвердивши, що розписка ним написана власноручно, проти задоволення позову заперечив, пославшись на те, що грошей від [PERSON] не отримував. Крім того відповідач просив про оголошення перерви у судовому засіданні з метою надання йому можливості звернутися за правовою допомогою. У судове засідання 28.10.2011 року представник позивача [PERSON] не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання 28.10.2011 року не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав повністю, не заперечував проти їх задоволення. Вислухавши пояснення сторін, надані ними у судовому засіданні 26.09.2011 р. вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, 03.09.2010 р. між [PERSON] та [PERSON] як фізичними особами був укладений договір індивідуальної позики, за яким позивач [PERSON] передав відповідачу в борг суму в розмірі 6000 грн. 00коп., а відповідач зобов'язався повернути у строк до 01.01.2011 р. вказану суму боргу Зазначений договір сторони підтвердили розпискою про отримання грошей від 03.09.2010 р., тобто сторони уклали в простій письмовій формі договір позики. Відповідно вказаній розписці на виконання взятих на себе зобовязань 30.09.10 р., 30.10.10 р. та 27.05.11 р. [PERSON] повертав позивачу по 1000 грн., а всього повернув 3000 грн. Відповідно вимог ч. ч. 1, 3, 4 ст. 203, ч. ч. 2, 4 ст. 207, 1047 ЦК України договір позики на суму, що перевищує у десять раз встановлений законом неоподатковуваний мінімум доходів громадян повинен укладатися між фізичними особами у письмовій формі та підписуватися від імені сторони, що його укладає особисто або її представником на підставі повноважень передбачених законом. Як слідує із змісту розписки від 03.09.2010 р., що підтверджено поясненнями сторін, рукописний текст із зазначенням суми, отриманої відповідачем від позивача виконаний особисто відповідачем. Цей факт також підтвердив і відповідач. Що стосується посилань відповідача на те, що грошей від позивача він не отримував, то ці посилання суд вважає неспроможними з наступних підстав. Так, відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або іншій документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані ним від позикодавця або були одержані ним у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Оскільки відповідачем всупереч положенням ч. 3 ст. 10 ЦПК України не надано належних доказів безгрошовості розписки, суд вважає факт отримання [PERSON] зазначених у розписці коштів від [PERSON] встановленим. Оскільки відповідачем зобов'язання за договором позики виконані частково, гроші позивачу в повному обсязі не повернуті, що не заперечувалось [PERSON], позовні вимоги позивача є обґрунтованими та в частині стягнення суми боргу за договором позики підлягають задоволенню. Будь-яких інших належних чи допустимих доказів сторонами до суду не надано, хоча відповідно до вимог ст.. 10, 60 ЦПК України це є обовязком сторін. На підставі викладеного, у відповідності зі ст. ст. 549-552, 611, 625, 1046-1050 ЦК України, у зв'язку з невиконанням відповідачем зобов'язань за договором позики суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Що стосується витрат позивача на правову допомогу, які є судовими витратами по справі, то вони підлягають поверненню позивачу частково. Так, відповідно до ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат па правову допомогу встановлюється законом. Постановою Кабінету Міністрів від 27 квітня 2006 р. ,,Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави" затверджено граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом справ. Так, граничний розмір витрат, пов'язаних з правовою допомогою стороні, па користь якої ухвалено судове рішення у цивільній справі у випадку, якщо компенсація сплачується іншою стороною, не повинен перевищувати суму, що обчислюється, виходячи з того, що зазначеній особі виплачується 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи. Тому, виходячи з указаних вимог та матеріалів справи, які вказують, що час занятості представника позивача [PERSON] у двох судових засіданнях по даній справі склав всього 50 хвилин, та враховуючи його роботу по підготовці позову, суд вважає, що відшкодуванню позивачу підлягають лише 600 грн. його витрат на правову допомогу. Так, відповідно ст. ст. 81, 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у загальному розмірі 171 грн, з яких 51 грн. судовий збір та 120 грн. витрати на ІТЗ розгляду справи та 600 грн. витрат на правову допомогу.

Outcome: approved