Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-13 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] , як батьки і, відповідно, в силу ч.1 ст.39 ЦПК України, законні представники малолітнього [PERSON] , звернулись до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначили, що 13.01.2004 року між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) було укладено нотаріальний договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Договір посвідчений Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Каліновичем С.П. Відповідно до умов договору [PERSON] продала, а [PERSON] купив вищезазначену квартиру за 10000 грн. Квартира належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом виданого П`ятою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою 26.12.2003 року за реєстровим №2-2701 та свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого П`ятою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою 26.12.2003 року за реєстровим №2-2703, зазначені документи зареєстровані в КП «ДМБТІ»29.12.2004 року за реєстраційним номером 4140773. В подальшому [PERSON] передала [PERSON] ключі від квартири і той став розпоряджатися квартирою на свій розсуд. Таким чином, до [PERSON] перейшло право власності на вищезазначену квартиру [ADDRESS] . [PERSON] , як власник квартири [ADDRESS] , переоформив на себе договори про надання комунальних послуг, що підтверджується Муніципальною карткою №630891 виданою на ім`я [PERSON] Ощадбанком по [ADDRESS] . Наступним доказом про перехід права власності до [PERSON] права власності на квартиру є те, що вже 10.03.2004 року між [PERSON] (орендодавцем) та ТОВ «ЮНОНА» в особі директора Край М.В. (орендарем) було укладено договір оренди приміщення, відповідно до якого орендодавець передав орендарю оренду двокімнатну квартиру [ADDRESS] . Також, аналогічний договір оренди квартири [ADDRESS] був укладений між [PERSON] (орендодавцем) та [PERSON] (орендарем) 12.07.2007 року. 05.04.2007 року [PERSON] заповів все своє майно [PERSON] , [INFO] . Заповіт посвідчено державним нотаріусом П`ятої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Ярославцевою І.В. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим відділом реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області від 25.09.2007 року. 26.09.2007 року П`ятою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою проведена реєстрація спадкової справи за номером у спадковому реєстрі 43161295. Так як оформлення свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ім`я [PERSON] після смерті [PERSON] затяглося, [PERSON] користуючись нагодою виготовила дублікати правовстановлюючих документів на квартиру [ADDRESS] та вдруге незаконно продала її за довіреністю громадянину [PERSON] . Відповідно до договору купівлі-продажу від 03.04.2009 року [PERSON] , що діяла за довіреністю від імені [PERSON] продала громадянину [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу \\~Якубою О.А. Відповідно до умов договору від 03.04.2009 року [PERSON] від імені [PERSON] продала, а [PERSON] купив вищезазначену квартиру за 24600 грн. Правовстановлюючими документами на ім`я [PERSON] стали дублікат свідоцтва про право на спадщину за заповітом посвідченого П`ятою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою 04.03.2009 року за реєстровим № 3-663 та дублікату свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого П`ятою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою 04.03.2009 року за реєстровим №3-664, зазначені документи зареєстровані в КП «ДМБТІ»19.03.2009 року за реєстраційним номером 4140773. З аналізу п.8 договору від 03.04.2009 року випливає, що представник продавця зробив неправдиві заяви щодо предмету продажу, а зокрема заява, що у відношенні квартири [ADDRESS] не укладено будь яких договорів з її відчудження та користування нею іншими особами. На підставі викладеного, посилаючись на ст.ст.203,215,216,230,236,242,655,658 ЦК України, просили визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна квартири [ADDRESS] укладеного 03.04.2009 року [PERSON] від імені [PERSON] з одного боку та [PERSON] з іншого боку та посвідченого \\~нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Якубою О.А., про що в книзі реєстрації зроблено запис №1146. КП «ДМБТІ`скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] та зареєструвати право власності вцілому на квартиру [ADDRESS] за громадянином [PERSON] . Під час розгляду справи позивачі подали заяву про збільшення позовних вимог, в якій зазначили, що в ході слухання справи стало відомо, що відповідач [PERSON] не укладала договорів купівлі-продажу з [PERSON] у квітні 2009 року, грошей від нього не одержувала; так само, [PERSON] не надавала жодних доручень на вчинення таких дій ні на ім`я [PERSON] , ні на будь-кого іншого. Згідно з свідченнями [PERSON] , що займався підготовкою документів на укладання спірного договору купівлі-продажу від 03.04.2009 року, гроші по договору передавались співробітникам ріелторської \\~фірми «Хрещатик», власників квартири відповідач [PERSON] ніколи не бачив та знав, що договір на вивезення сміття з комунальними службами був укладений на ім`я [PERSON] . З огляду на викладене та той факт, що на момент смерті [PERSON] він не зареєстрував договір купівлі-продажу від 13.01.2004 року в КП «ДМБТІ», малолітній [PERSON] належним чином не може оформити спадщину на квартиру. В зв`язку з чим, посилаючись на ст.ст.1216,1218,1220,1223,1268 ЦК України просили визнати за малолітнім [PERSON] в порядку спадкування право власності на квартиру [ADDRESS] . В судовому засіданні представник позивачів підтримав позов та, посилаючись на викладені в позовній заяві та доповненнях підстави, просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала, зазначивши, що не укладала договорів купівлі-продажу з [PERSON] у квітні 2009 року та не надавала жодних доручень на вчинення таких дій ні на ім`я [PERSON] , ні на будь-кого іншого. Укладала лише один договір купівлі-продажу квартири з [PERSON] 13.01.2004 року. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, зазначивши, що [PERSON] придбав квартиру не порушуючи процедури та порядку, тобто добросовісно, зареєстрував своє право власності в БТІ не порушуючи вимог ст.328 ЦК України. Позивач не являвся власником спірної квартири, остання йому не передавалась та відповідно він не має право витребовувати майно від добросовісного набувача. Позивач в передбачений законом строк заяв про прийняття спадщини не надавав, а відповідно не вступив у право власності. Відповідач [PERSON] не може бути позбавлений права власності на житло від дій особи, що скоїла неправомірні дії. На теперішній час по заяві [PERSON] . СВ Кіровського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області порушено кримінальну справу та його визнано потерпілим. В зв`язку з цим, просили відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Треті особи [PERSON] , приватні нотаріуси Дніпропетровського міського нотаріального округу Якуба О.А. та [PERSON] , а також представник КП «ДМБТІ`в судове засідання не з`явились про причини неявки не повідомили, у відповідності до ст.36 ЦПК України повідомлень про вступ до участі у справі не надавали. Представник третьої особи \\~- органу опіки та піклування Кіровської районної в м.Дніпропетровську ради, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив. Представник П`ятої Дніпропетровської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився. В наданій заяві просили провести розгляд справи у відсутності їх представника. З урахуванням зазначеного, думки представника позивачів, відповідачів [PERSON] та представника відповідача [PERSON] [PERSON] , які не заперечували проти розгляду справи по суті у відсутності третіх осіб та їх представників, суд вважає за можливе розглянути справу по суті у відсутності останніх. \\~\\~\\~\\~\\~\\~\\~\\~\\~\\~Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. \\~\\~\\~\\~\\~\\~\\~\\~\\~\\~Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 13.01.2004 року між [PERSON] , як продавцем та [PERSON] , як покупцем, було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] (а.с.10). \\~\\~\\~\\~\\~\\~\\~\\~\\~\\~Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. \\~\\~\\~\\~\\~\\~\\~\\~\\~\\~Як встановлено судом, [PERSON] за життя не було здійснено реєстрацію права власності на вказану квартиру, що вбачається з листа КП «ДМБТІ» (а.с.18), однак, останній фактично почав здійснювати свої права власника після укладення вищевказаного договору купівлі-продажу, оскільки уклав договори про надання комунальних послуг на вказану квартиру, що підтверджується копією муніципальної карти (а.с.11) та неодноразово здавав вказану квартиру в оренду, що підтверджується копіями договорів оренди квартири (а.с.12,13). \\~\\~\\~\\~\\~\\~\\~\\~\\~\\~05.04.2007 року [PERSON] склав заповіт, яким все своє майно де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, належне йому на праві власності на день смерті заповів [PERSON] , [INFO] (а.с.22), що підтверджується копією заповіту (а.с.14), а [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.15). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому майно в склад якої ввійшла квартира [ADDRESS] . Оскільки [PERSON] за життя складено заповіт, в судовому засіданні не встановлено спадкоємців, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині, зави про відмову від спадщини законними представниками [PERSON] до нотаріальної контори не подавались, то єдиним спадкоємцем прав та обов`язків [PERSON] являється малолітній [PERSON] , який вважається таким, що прийняв спадщину після смерті [PERSON] на підставі ч.4 ст.1268 ЦК України, згідно якої малолітня особа вважається такою, що прийняла спадщину, крім випадків, встановлених ч.ч.2-4 ст.1273 цього Кодексу. Як вбачається з матеріалів спадкової справи №789/2003 після померлої [PERSON] , [INFO] [PERSON] , що діяла від імені [PERSON] на підставі довіреності від 20.02.2009 року, посвідченій приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Румянцевою І.О., звернулась до П`ятої Дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про видачу дублікатів свідоцтв про право на спадщину за законом від 26.12.2003 року та за заповітом від 26.12.2003 року, згідно яких власником спірної квартири являється [PERSON] (а.с.150,151). Та в подальшому, користуючись тим, що право власності на квартиру [ADDRESS] не зареєстровано за [PERSON] , 03.04.2009 року між [PERSON] , яка діяла за дорученням від імені [PERSON] з одного боку та [PERSON] з іншого, укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , згідно якого [PERSON] продала, а [PERSON] придбав вказану квартиру, що підтверджується копією договору (а.с.19-21). Згідно п.8 вказаного договору купівлі-продажу продавець засвідчив, що відносно спірної квартири не укладено жодних договорів, малолітні та неповнолітні діти цим майном не користуються, в квартирі ніхто не зареєстрований. Треті особи не мають прав на це нерухоме майно. Суд вважає, що вказаний договір купівлі-продажу від 03.04.2009 року підлягає визнанню недійсним з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути \\~другій стороні все, що вона одержала на виконання цього правочину. Відповідно до ст.230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст.229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування, а згідно ч.1 ст.229 ЦК України істотне значення має обман щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Статтею 387 ЦК передбачено право власника витребувати своє майно від особи, яка заволоділа ним без достатньої правової \\~підстави. Згідно ст.659 ЦК України продавець зобов`язаний попередити покупця про всі права третіх осіб на товар, що продається. Згідно роз`яснень викладених в п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право чинів недійсними`правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Аналізуючи вищенаведені норми законодавства, роз`яснення Верховного Суду України та обставини встановлені в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що дії [PERSON] , яка діяла по дорученню від імені [PERSON] , при укладенні оспорюваного договору купівлі-продажу мають всі ознаки обману, оскільки достеменно знаючи про те, що спірна квартира продана [PERSON] в 2004 році, вона знову вчинила продаж вказаної квартири, навмисно замовчуючи ту обставину, що квартира фактично [PERSON] на праві власності не належить. Вказане підтверджується і постановою слідчого СВ Кіровського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області від 18.11.2009 року про порушення кримінальної справи за ч.3 ст.190 КК України, за фактом шахрайських дій відносно [PERSON] щодо продажу останньому квартири [ADDRESS] невстановленими особами не маючи на це повноважень (а.с.52). Допитаний в судовому засіданні в якості свідка батько відповідача [PERSON] - [PERSON] зазначив, що підготовкою документів на укладання спірного договору купівлі-продажу від 03.04.2009 року займався він ( [PERSON] ). Також він був присутній при укладенні спірного договору купівлі-продажу та зазначив, що при укладенні останнього всі розмови велись із співробітникам ріелторської \\~фірми «Хрещатик», власника квартири [PERSON] та [PERSON] , якою від імені [PERSON] укладався договір він жодного разу не бачив, у т.ч. і при огляді квартири, укладенні договору. Гроші за квартиру передавались чоловікові, з яким вони оглядали квартиру, що був присутній в конторі при укладенні договору та надавав документи на квартиру. Також свідок зазначив, що був обізнаний про те, що договір на вивезення сміття з комунальними службами був укладений на ім`я [PERSON] . Дані обставини, на думку суду, є беззаперечною підставою для визнання оспорюваного договору купівлі-продажу недійсним, а заперечення відповідача [PERSON] та його представника з того приводу, що [PERSON] є добросовісним набувачем суд вважає необґрунтованими. Крім того, згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5,6 ст.203 цього Кодексу, а згідно вимог ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст.658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Згідно п.1 ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Оскільки відповідачкою [PERSON] 13.01.2004 року здійснено продаж спірної квартири, то її право власності на вказану квартиру припинено саме з 13.01.2004 року і здійснювати продаж квартири 03.04.2009 року вона та інші особи від її імені не мали права, так як на той момент [PERSON] не являлась власником квартири. Таким чином, оспорюваний договір купівлі-продажу суперечить ст.658 ЦК України і підлягає визнанню недійсним також з підстав зазначених в ч.1 ст.215, ч.1 ст.203 ЦК України. Що стосується позовних вимог позивача про зобов`язання КП ДМБТІ \\~скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на вказану квартиру та зареєструвати право власності за [PERSON] то вони задоволенню не підлягають з наступних підстав. Згідно норм, закріплених в Тимчасовому положенні про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженому Наказом Міністерства юстиції України № 7/5 від 07.02.2002 року рішення суду є підставою для скасування реєстрації права власності. Також, згідно ст.25 ЦК України здатність мати права та обов`язки мають фізичні особи. Цивільна правоздатність виникає з моменту народження фізичної особи і припиняється у момент її смерті. Оскільки на сьогоднішній день [PERSON] помер, то його цивільна правоздатність, в тому числі здатність мати право власності, припинена, а отже за ним не може бути зареєстровано право власності на спірну квартиру. Що стосується позовних вимог про визнання за [PERSON] права власності на спірну квартиру в порядку спадкування за заповітом, то суд вважає, що вони підлягають задоволенню з огляду на наступне. Як вказано вище [PERSON] являється єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] та в силу ч.4 ст.1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину. Згідно \\~з ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Враховуючи те, що в склад спадкового майна після смерті [PERSON] ввійшла спірна квартира, те що малолітній [PERSON] являється єдиним спадкоємцем, який вважається таким, що прийняв спадщину після смерті [PERSON] , однак не зміг отримати свідоцтво про право на спадщину з незалежних від нього обставин, суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на вказану квартиру в порядку спадкування за заповітом після смерті \\~ [PERSON] на підставі ст.392 ЦК України, згідно якої власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме: державне мито в сумі 246 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи в сумі 120 грн., а всього 366 грн. судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: partial