Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про дострокове розірвання договору оренди земельної ділянки, посилаючись на те, що відповідно до Державного акту про право приватної власності на землю серія 1 ЧР № 003422, виданого Соколівочківською сільською радою Тальнівського району, Черкаської області 22 серпня 2002 року він є власником земельної ділянки площею 2,43 га, що розташована на території Соколівочківської сільської ради Тальнівського району, Черкаської області. 18 серпня 2008 року між ним та ПСП ім. Чкалова було укладено договір оренди земельної ділянки. В 2010 році йому стало відомо, що ПСП ім. Чкалова припинило свою діяльність і всі землі, що знаходились в оренді даного підприємства, в тому числі і його земельна ділянка, без його згоди була передана в користування СТОВ Агрофірма Корсунь. Осінню 2010 року представник цього товариства, під час отримання орендної плати примушував його укласти договір оренди земельної ділянки з даним товариством. Він відмовився, так як його не влаштовували умови запропоновані СТОВ Агрофірма Корсуньі вирішив використовувати свою земельну ділянку самостійно. 18 жовтня 2010 року він звернувся з заявою до директора СТОВ Агрофірма Корсуньв якій просив достроково розірвати договір оренди землі укладений між ним та ПСП ім. Чкалова на підставі того, що відповідно до абз. 5 п.30 договору оренди земельної ділянки орендар має право відповідно до ст. 8 Закону України Про оренду земліпередавати земельну ділянку або її частину у суборенду без зміни цільового призначення за додатковим погодженням з орендодавцем. Відповідно до ч. 4 ст. 32 Закону України Про оренду земліперехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи орендаря не є підставою для зміни або розірвання договору, якщо інше не передбачене договором оренди землі. Згідно з п.38 договору оренди перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи а також реорганізація юридичної особи орендаря є підставою для зміни умов або розірвання договору. З єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців вбачається, що юридична особа ПСП ім. Чкалова припинила свою діяльність в результаті реорганізації, в звязку із тим, що відповідач не хоче в добровільному порядку вирішити питання розірвання договору оренди він був змушений звернутись до суду. В судовому засіданні представник позивача повідомив, що на даний час відповідач не розрахувався з позивачем за оренду земельної ділянки за 2011 рік тому доповнив позовні вимоги та просив суд розірвати договір оренди, стягнути з відповідача на користь позивача орендну плату за використання земельної ділянки у 2011 році, зобовязати відповідача передати належну позивачу земельну ділянку після збору урожаю 2011 року та стягнути з відповідача на користь позивача понесенні ним судові витрати, позивач підтримав вказані позовні вимоги та просив суд їх задовольнити. Представник відповідач в судовому засіданні позов не визнав посилаючись на те, підстав для розірвання договору оренди немає, відповідач виконував всі покладені на нього договором оренди зобовязання, тому просив суд відмовити в задоволенні позову повністю. Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази надані по справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи із наступного: Відповідно до статті 60 ЦПК України Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю виданого громадянину України серія І ЧР № 003422, [PERSON] було передано у приватну власність земельна ділянка площею 2,43 га, яка розташована на території Соколівочківської сільської ради Тальнівського району. Відповідно до договору оренди землі від 18 серпня 2008 року [PERSON] та ПСП ім. Чкалова уклали договір про оренду земельної ділянки, який був зареєстрований у Тальнівському районному відділі Черкаської регіональної філії ДП Центр ДЗК при Державному Комітеті України по земельних ресурсах про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 12.12.2008 року за № 040879300155. Згідно з п.38 вказаного договору оренди Перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи а також реорганізація юридичної особи орендаря є підставою для зміни умов або розірвання договору. З єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців вбачається, що юридична особа ПСП ім. Чкалова припинила свою діяльність в результаті реорганізації. 15 жовтня 2010 року позивачем було подано до відповідача заява з вимогою розірвати договір оренди земельної ділянки (вх. №5 від 15.10.2010 р.). Крім того захист права власності гарантується як національним законодавством так і ст.1 Першого Протоколу до Європейської Конвенції з прав людини та основних свобод, що у відповідності до ст. 9 Конституції України та ст.17 Закону України „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства. Зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського суду з прав людини. Так у Рішенні Європейського Суду від 29.11.1991 року у справі „[PERSON] Девелопментс ЛТД проти Ірландії зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватись своєю власністю. Зазначені сподівання, тобто те, на що розраховував позивач порушено відповідачем. Виходячи з вищевказаного суд вважає за доцільне позов в частині розірвання договору оренди, стягнення з відповідача на користь позивача орендної плату за використання земельної ділянки у 2011 році та зобовязання відповідача передати належну позивачу земельну ділянку після збору урожаю 2011 року задовольнити в частині стягнення з відповідача на користь позивача понесенні ним судові витрати суд вважає доцільне задовольнити частково виходячи з граничного розміру оплати за юридичну допомогу, встановленого чинним законодавством, складності справи та числа судових засідань, стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати повязані з правовою допомогою в розмірі 500 грн. також стягнути 10 грн. витрат повязаних з інформаційно технічним забезпечення розгляду судової справи а всього стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 510 грн. Крім того суду вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі передбаченому Декретом про державне мито, грошові кошти в розмірі 40 грн. 55 коп. - 0,1% від вартості земельної ділянки.

Outcome: partial