Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-14 00:00:00

В поданому позові позивач зазначає, що відповідно до проектної документації, узгодженої головним архітектором Попаснянського району від 15.11.1997р., та рішення виконкому Попаснянської міської ради №9 від 12.09.2000р., позивачу було надано дозвіл на будівництво нежитлової споруди у вигляді крамниці по вул..Леніна,6 на території центрального ринку м.Попасна. Крім того, позивачем був отриманий відповідний дозвіл на виконання будівельних робіт з боку інспекції держархбудконтролю Луганської облдержадміністрації №46/01 від 17.11.2001р. Після чого протягом 2000-2002 років позивачем за власні кошти та на відведеній йому для цієї мети земельній ділянці була побудована ця нежитлова споруда, а також був виготовлений архітектурно-технічний паспорт на цю нежитлову споруду. Після чого розпорядженням голови Попаснянської райдержадміністрації №460 від 27.11.2001р. була призначена державна технічна комісія по прийняттю в експлуатацію закінченого будівництвом магазину. Однак, магазин так і не був прийнятий в експлуатацію з незалежних від позивача причин. Посилаючись на вищезазначені обставини, а також на те, що в дійсний час він позбавлений права на власний розсуд розпоряджатися належним йому нерухомим майном у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів, так як дійсний час він позбавлений можливості отримати відповідний комісійний акт про прийняття нежитлової споруди в експлуатацію у звязку з відсутністю правових норм, які б регулювали в дійсний час це питання, позивач в поданій заяві просить суд визнати за ним право власності на самочинно збудоване нерухоме майно у вигляді нежитлової споруди магазину (літера М), який розташований на центральному ринку за адресою м.Попасна вул.Леніна-6. Справу просив розглянути без його участі. Представник відповідача Попаснянської міської ради згідно наданої письмової заяви позов визнав в повному обсязі, справу просив розглянути без його участі. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає необхідним позов задовольнити в повному обсязі з наступних підстав. Так, згідно ст.10 п.3 та ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно вимог ст..331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому, право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Крім того, відповідно до вимог ч.1 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. При цьому згідно ч.5 цієї статті на вимогу власника земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Із наданих позивачем доказів (а.с.4-11) судом встановлено, що дійсно відповідно до проектної документації, узгодженої головним архітектором Попаснянського району від 15.11.1997р., та рішення виконкому Попаснянської міської ради №9 від 12.09.2000р., позивачу було надано дозвіл на будівництво нежитлової споруди у вигляді крамниці по вул..Леніна,6 на території центрального ринку м.Попасна. Крім того, позивачем був отриманий відповідний дозвіл на виконання будівельних робіт з боку інспекції держархбудконтролю Луганської облдержадміністрації №46/01 від 17.11.2001р. Після чого протягом 2000-2002 років позивачем за власні кошти та на відведеній йому для цієї мети земельній ділянці була побудована ця нежитлова споруда, а також був виготовлений архітектурно-технічний паспорт на цю нежитлову споруду. Після чого розпорядженням голови Попаснянської райдержадміністрації №460 від 27.11.2001р. була призначена державна технічна комісія по прийняттю в експлуатацію закінченого будівництвом магазину. Однак, магазин так і не був прийнятий в експлуатацію з незалежних від позивача причин. Крім того, судом встановлено, що в дійсний час позивач фактично є власником цього нежилого приміщення, так як протягом тривалого часу (більш восьми років) використовує його за власним розсудом, але позбавлений права на власний розсуд розпоряджатися належним йому нерухомим майном у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів. При таких обставинах суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного, ст.ст.331,376,392 ЦК України, ст.ст.2-4,12,19,48 Закону України Про власність,

Outcome: approved