overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-21 00:00:00

В лютому місяці 2012 року ,позивач звернувся до суду зазначивши,що 03 жовтня 2009 року, померла його сестра :-[PERSON] ,яка на час відкриття спадщини проживала [INFO]. Позивач являється спадкоємцем першої черги за законом ,але не може оформити свої спадкові права на спадкове майно ,оскільки через незнання законодавства ,що регулює порядок прийняття спадщини пропустив визначений законом шести місячний строк для звернення до нотаріальної контори ,що і спонукало позивача звернутись до суду з даними позовними вимогами. Сторони в судове засідання -не з,явились ,а подали письмові клопотання з проханням провести розгляд справи без їх участі та задовольнити позов тому суд проводив подальший її рогляд у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України без здійснення звуко запису. Суд ,дослідивши матеріали справи вважає , що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Змістом ч.1 ст. 1270 ЦК України передбачено шести місячний строк для прийняття спадщини ,а змістом ч.3 1272 ЦК України 2003 року,передбачено можливість визначення судом додаткового строку для подання заяви в нотаріальну контору про прийняття спадщини пропущеного з поважних причин. Пунктом 5 ст.24 Постанови Пленума Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року ,,Про судову практику у справах про спадкування ,,визначено ,що вирішуючи питання про призначення особі додаткового строку ,суд повинен дослідити поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини та виходити з того ,що поважними можуть бути причини пов.язані з відповідними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. В даному ж випадку позивач, на час відкриття спадщини не знав про наявність в спадкодавця земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею-0.82 га. тому і не звертався в нотаріальну контору та в наслідок чого і було пропущено строк для подання заяви про прийняття спадщини. Факт наявності права в позивача на звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини ,підтверджено наявними в матеріалах справи свідотством про смерть спадкодавця сері 1-СР № 130506 року , свідоцтвом про народження позивача від 24.11.1949 року та свідоцтвом спадкодавця ,де в графі батьки зазначено -одних і тих же осіб. Причину пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини суд визнав поважною.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-21 00:00:00

В березні місяці 2012 року ,позивач звернувся до суду зазначивши,що 07 серпня 2011 року, помер її дід :-[PERSON] -[INFO] , після смерті якого відкрилась спадщина на все належне йому спадкове майно. Позивач являється спадкоємцем за заповітом та прийняла спадщину так ,як вступила в управління спадковим майном ,але не може оформити право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва ,оскільки не подала в шестимісячний термін з дня її відкриття в нотаріальну контору за місцем знаходження даного майна заяви про її прийняття ,що і спонукало звернутись до суду з позовом про визначення в судовому порядку додаткового строку для прийняття спадщини. Сторони в судове засідання -не з,явились ,а подали письмові клопотання з проханням провести розгляд справи без їх участі та задовольнити позов ,тому суд проводив подальший її рогляд у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України без здійснення звуко- запису. Суд ,дослідивши матеріали справи вважає , що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Змістом ч.1 ст. 1270 ЦК України передбачено шести місячний строк для прийняття спадщини ,а змістом ч.3 1272 ЦК України 2003 року,передбачено можливість визначення судом додаткового строку для подання заяви в нотаріальну контору про прийняття спадщини ,пропущеного з поважних причин. Пунктом 5 ст.24 Постанови Пленума Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року ,,Про судову практику у справах про спадкування ,,визначено ,що вирішуючи питання про призначення особі додаткового строку ,суд повинен дослідити поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини та виходити з того ,що поважними можуть бути причини пов.язані з відповідними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. В даному ж випадку позивач ,після відкриття спадщини ,через незнання про навність в спадкодавця спадкової земельної ділянки та свою необізнаність в питаннях прийняття спадкового майна пропустив строк для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини ,що і спонукало його звернутись до суду з даними позовними вимогами. Факт наявності права в позивача на звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини ,підтверджено наявними в матеріалах справи свідотством про смерть спадкодавця сері 1-СР № 174703 від 08 .08..2011 року та заповітом від 29 березня 2005 року. Причину пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини суд визнав поважною.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-21 00:00:00

В лютому місяці 2012 року ,позивач звернувся до суду зазначивши,що 18 лютого 2011 року, померла її мати:-[PERSON] ,яка на час відкриття спадщини проживала по вул.Куниці -12 м.Золотоноша Золотоніського р-ну Черкаської області. Позивач являється спадкоємцем за заповітом ,але не може оформити свої спадкові права ,оскільки на час відкриття спадщини перебувала за межами країни та пропустила строк для подання в нотаріальну контору про її прийняття ,що і спонукало позивача звернутись до суду з позовом про визначення в судовому порядку додаткового строку для прийняття спадщини. Сторони та їх представники в судове засідання -не з,явились ,а подали письмові клопотання з проханням провести розгляд справи без їх участі та задовольнити позов тому суд проводив подальший її рогляд у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України без здійснення звукозапису. Суд ,дослідивши матеріали справи вважає , що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Змістом ч.1 ст. 1270 ЦК України передбачено шести місячний строк для прийняття спадщини ,а змістом ч.3 1272 ЦК України 2003 року,передбачено можливість визначення судом додаткового строку для подання заяви в нотаріальну контору про прийняття спадщини пропущеного з поважних причин. Пунктом 5 ст.24 Постанови Пленума Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року ,,Про судову практику у справах про спадкування ,,визначено ,що вирішуючи питання про призначення особі додаткового строку ,суд повинен дослідити поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини та виходити з того ,що поважними можуть бути причини пов.язані з відповідними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. В даному ж випадку позивач, на час відкриття спадщини , перебував в Росії на заробітках та повернувся в Україну лише в кінці грудня місяця 2011 року ,внаслідок чого і було пропущено строк для подання заяви про прийняття спадщини. Факт наявності права в позивача на звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини ,підтверджено наявними в матеріалах справи свідотством про смерть спадкодавця сері 1-СР № 158265 року та заповітом від 17 січня 2011 року. Причину пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини суд визнав поважною.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-21 00:00:00

Позивачка 13.02.2012 року звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини, де вказує, що з відповідачем по справі вона перебуває у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають малолітню дитину: сина [PERSON], який проживає з нею та знаходяться на її утриманні. Вона вказує, що відповідач матеріальну допомогу на дитину надає не регулярно тому, вона вимушена була звернутися до суду з позовом. Просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку. Позивачка надала суду заяву, у якій позовні вимоги підтримує, просить задовольнити позов та розглянути справу за її відсутності. Відповідач надав суду заяву, у якій позовні вимоги визнає та просить розглянути справу без його участі. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають малолітню дитину: сина [PERSON], [INFO]. У відповідності до ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів на дитину у судовому порядку у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів), починаючи стягнення з моменту звернення позивача до суду, та до її повноліття, оскільки відповідач є батьком дитини зобовязаний її матеріально утримувати. Таку допомогу він має можливість надавати, оскільки є працездатним. Відповідно до ст.ст. 81, 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір на користь держави у розмірі 214 грн. 60 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-21 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, зареєстрованого відділом реєстрації актів цивільного стану Теофіпольського РУЮ 7 вересня 2008 року актовий запис №55, мотивуючи його тим, що від шлюбу з відповідачем мають доньку Валерію [INFO] . Спільне життя не склалося, між нею та відповідачем часто відбувалися сварки та непорозуміння, відповідач не бере участі в утриманні сімї, після народження доньки шлюбні відносини фактично припинилися, відповідач проживає разом із своїми батьками, подальше спільне життя неможливе. Після розірвання шлюбу бажає залишити шлюбне прізвище Мартинюк Сторони, про час та місце розгляду справи повідомлені вчасно, в суд не зявилися, позивач подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує. Суд вважає можливим проводити розгляд справи у відсутності сторін. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню,оскільки збереження сім'ї є неможливим через небажання позивача підтримувати шлюбні стосунки. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Виходячи з наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-21 00:00:00

30.01.2012 року [PERSON] звернулась до Казанківського районного суду Миколаївської області з заявою , в якій, з метою отримання громадянства України, просила встановити факт постійного проживання на території України, а саме, в селі Троїцько-Сафоново Казанківського району Миколаївської області з 30.12.1992 року, мотивуючи тим, що вона, являючись особою без громадянства, хоче отримати громадянство України та зареєструвати шлюб зі своїм співмешканцем [PERSON], від якого має сина [PERSON]. У судовому засіданні заявниця [PERSON] заяву підтримала, просила її задовольнити, посилаючись на обставини зазначені у заяві. Представник зацікавленої особи, старший інспектор з міграційного контролю СГІРФО Казанківського РВ УМВС України в Миколаївській області капітан міліції [PERSON], в судовому засіданні заяву підтримала та не заперечувала проти встановлення факту постійного проживання на території України [PERSON] з 30.12 1992 року. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні показали, що дійсно [PERSON] з 30.12.1992 року постійно проживає в [INFO]. Заслухавши пояснення заявниці, представника зацікавленої особи та дослідивши письмові докази, суд вважає, що заява підлягає задоволенню. При огляді свідоцтва про народження серії VІІІ-ТИ № 323490, виданого Руставським міським відділом ЗАГС від 09.02.1988 року, ксерокопія (а.с.3-5) видно, що 06.02.1988 року в місті Руставі Грузинської РСР народилась [PERSON] Крістіна Геннадіївна. З довідки виданої посольством [PERSON] в Україні від 28.10.2008 року (а.с.10) видно, що [PERSON] Крістіна Геннадіївна, [INFO], не являється громадянкою [PERSON]. При огляді довідки виданої виконкомом Троїцько-Сафонівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області від 14.12.2012 року (а.с.7) та від 20.03.2012 року видно, що [PERSON] Крістіна Геннадіївна прибула в Україну з [PERSON] разом зі своєю матірю [PERSON], батьком [PERSON], братом [PERSON] та зареєстрована в [INFO] з 30.12.1992 року. Зі змісту свідоцтва про базову загальну середню освіту, серії МК № 25133586 виданого Володимирівською загальноосвітньою школою-інтернат Казанківського району Миколаївської області від 18.06.2004 року, ксерокопія (а.с.8) видно, що [PERSON] Крістіна Геннадіївна закінчила у 2004 році Володимирівську загальноосвітню школу-інтернат Казанківського району Миколаївської області. Наведені вище докази, їх оцінка свідчать, що [PERSON] Крістіна Геннадіївна, [INFO], уродженка міста Руставі Грузинської РСР, з 30.12.1992 року до теперішнього часу постійно проживає на території України, а саме в селі Троїцько-Сафонове Казанківського району Миколаївської області.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-21 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В судове засідання позивач не зявилась, на адресу суду від представника позивача адвоката [PERSON] надійшла письмова заява про розгляд справи у відсутності позивача та її представника, позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомлено. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає заявлені вимоги обгрунтованими. Матеріалами справи встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 18.07.1987 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Костопільського районного управління юстиції у Рівненській області, про що в книзі реєстрації шлюбу зроблено запис № 145. Від подружнього життя мають двох повнолітніх дітей. Позивач не бажає спільно проживати з відповідачем і зберегти шлюб. Суд вжив заходів щодо збереження сімї встановивши строк на примирення подружжя, однак примирення не настало. Збереження сімї є неможливим. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, позовні вимоги є обгрунтованими, не суперечать закону, не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-21 00:00:00

ПАТ "АК промислово-інвестиційний банк" звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 08 квітня 2008 року сумі 284406 грн 61 к. Представник позивача в судове засідання не з'явився, звернувся до суду з письмовою заявою про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, пояснив, що погоджується з сумою заборгованості, проте в зв'язку з відсутністю матеріальної можливості погасити борг, просить звернути стягнення на майно в рахунок погашення заборгованості за кредитом. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення відповідача та дослідивши письмові докази по справі, суд вважає позов обгрунтованим. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що 08 квітня 2008р. між сторонами був укладений кредитний договір №231/08, згідно якого відповідачеві надано кредит в розмірі 237000 грн. 00 коп. строком до 06.04.2018 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 18% річних . Відповідач [PERSON], згідно з п.5.2.2. Кредитного договору, зобов'язався своєчасно сплачувати кредит, проценти за користування кредитом, суми неустойки в порядку, передбаченому договором. У відповідності до ст.ст.525, 526, аб.1 ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України зобовязання повинно виконуватися належним чином у встановлені строки, а одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. У відповідності до ст.ст.610, 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За п.5.3.2 Банк має право вимагати від позичальника сплати у повному обсязі заборгованості за кредитом та процентами за користування ним, суми неустойки і збитків, якщо позичальник прострочив свої зобов'язання по поверненню кредитних коштів щонайменше як на один календарний місяць відповідно до умов цього договору. В зв'язку з порушенням договірних зобов'язань станом на 03.10.2011 року за відповідачем існує заборгованість в сумі 284406,61грн, з яких: 223175,00грн - заборгованість за кредитом, 49939,22грн - відсотки за користування кредитом, 11292,39грн - відсотки за користування простроченим кредитом. Суд вважає, що сума заборгованості по кредитному договору №231/08 від 08 квітня 2008 року в розмірі 284406 грн 61к. підлягає стягненню в судовому порядку з відповідача. На підставі ст.88 ЦПК України суд стягує на користь позивача понесені ним при пред'явленні позову судові витрати в сумі 1700грн державного мита та 120грн ІТЗ розгляду цивільної справи, всього 1820грн. Таким чином, визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-21 00:00:00

У лютому 2012 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що від сумісного шлюбу мають одну неповнолітню дитину - сина [PERSON] [INFO], який знаходиться на вихованні та утриманні позивачки, відповідач матеріальної допомоги в добровільному порядку не надає, у звязку з чим вона вимушена звернутись до суду. Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини зі всіх видів його доходів щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Позивачка у судовому засіданні позов підтримала, підтвердила доводи викладені в позовній заяві, просила позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленим про дату та час судового засідання, до суду не зявився, про причини неявки суд не повідомив. Тому суд, за згодою позивачки ухвалив здійснити заочний розгляд справи. Вислухавши позивачку, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Цей обовязок рівною мірою покладений як на мати дитини так і на батька. За свідоцтвом про народження, відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], який народився 17 серпня 2006 року. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становища платника аліментів, наявність в нього інших дітей або непрацездатних членів сімї та інші обставини, які мають істотне значення. Таким чином, виходячи з вимог ст.181-184 Сімейного кодексу України (зі змінами та доповненнями, внесеними Законом України №2801-4 від 22.09.2005 року), враховуючи, що відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання сина не надає, перешкод з боку стану його здоровя не має, суд вважає можливим стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/4 частини зі всіх видів його доходів щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовом і до досягнення дитиною повноліття. Задовольняючи позов, суд відповідно до ст.88 ЦПК України стягує з відповідача судові витрати в доход держави в розмірі 107 гривні 30 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, мотивуючи тим, що з 25.08.2001р. вона знаходилась з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу має неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. У теперішній час між нею та відповідачем припинені сімейно-шлюбні стосунки, проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Вважає, що відповідач, як батько дитини, зобов*язан надавати матеріальну допомогу на її утримання, тому просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно до повноліття дитини, на її користь. У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач позовні вимоги визнав та пояснив суду, що не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини від свого заробітку до повноліття дочки. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги повинні бути задоволені з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 25.08.2001р. (а.с.5), мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] (а.с.6). Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки повинні утримувати своїх дітей до їх повноліття. Таким чином, оскільки відповідач працює та згоден на виплату аліментів, суд відповідно до ст.183 Сімейного Кодексу України, з урахуванням матеріального стану сторін, вважає необхідним присудити аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) з відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-21 00:00:00

Виходячи зі складності складання повного рішення по справі, у відповідності з ч. 3 ст. 209 ЦПК України, суд вважає за можливе проголосити його вступну і резолютивну частини, а складання повного рішення по справі відкласти на пять днів з дня закінчення розгляду справи.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-21 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 25 грудня 2003 року між нею та відповідачем укладено шлюб, який зареєстровано виконкомом Конятинської сільської ради , актовий запис № 12. Причина звернення до суду - зловживання чоловіком спиртними напоями, що і призвело до частих сварок та скандалів, а тому позивач просить шлюб розірвати. Після розірвання шлюбу присвоїти їй дошлюбне прізвище КИРМАЧ. В судове засідання позивачка не з»явилася, однак своєю заявою наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач, двічі належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з"явився. Дослідивши матеріали справи , суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно положень ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім»ї суперечило б інтересам одного з них. Встановлено, що відповідачка не бажає продовжувати шлюбні стосунки, а тому суд вважає, що подальше збереження сім»їх неможливе. Згідно ч.3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні стосунки, а ч.4 цієї статті передбачено, що примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Виходячи з цього, суд знаходить, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню, оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу. На думку суду, дана сім»я розпалася і зберегти її при таких обставинах неможливо, а подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам кожного з подружжя.

Outcome: approved