Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-19 00:00:00

КС Аккордзвернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 15 вересня 2006 року між КС Аккордта членом кредитної спілки [PERSON] було укладено кредитний договір № 1923мар. В обґрунтування позову вказав, що відповідно до умов кредитного договору КС Аккордвідповідачу було надано кредит у розмірі 2668,6 грн., а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі, передбачені договором. Відповідно до п. 2.1 кредитного договору передбачено, що позичальник зобов'язується щомісячно сплачувати Спілці нараховані проценти та частину кредиту в терміни та розмірах не менше ніж відповідно вказаного у рекомендованому графіку платежів. Згідно рекомендованого графіку платежів Відповідач повинен був сплатити кредит та нараховані проценти до 16.09.2007 року. Всупереч договірним зобов'язанням, в установлені графіком терміни Позичальником не повернуто належні грошові кошти, в результаті чого сума кредиту не зменшувалась, а проценти нараховувались на фактичний залишок суми кредиту за кожний день користування кредитом, що передбачено п. 2.3 кредитного договору. Відповідно до п. 3.2 Договору, при порушені строків сплати кредиту нараховується пеня в розмірі 0,5 % від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення. В порушення взятих на себе договірних зобов'язань відповідач ігнорував умови кредитного договору та не сплатив Спілці нараховані проценти та кредит відповідно до рекомендованого графіку платежів та за наслідком чого станом на день подачі позовної заяви сума боргу за тілом кредитом становить 2668,6 грн., за процентами становить 472,88 грн., за штрафними санкціями 1334,3 грн., що в сумі складає 4475,78 грн. Відповідно до п.5.1. кредитного договору цей договір діє з моменту підписання та до повного його виконання сторонами. На підставі цього позивач змушений був звернутися до суду з даним позовом та просив стягнути з відповідача зазначену заборгованість за кредитним договором. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з вищевказаних підстав. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, пояснив, що на час укладання вказаного договору паспорт громадянина, який був предявлений позивачу, був недійсним. Вказав, що він втратив паспорт серії ВА №526483, виданий 05.11.1996р. Іллічвським РВ Маріупольського МУ Донецької області, та замість нього 09.09.2004р. він отримав паспорт серії ВК №053389. Тобто кредитний договір від його імені уклала невідома людина. Суд дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) обов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 1046 ЦК України позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом достовірно встановлено та не заперечується сторонами, що 15 вересня 2006 року між КС Аккордта особою, яка надала паспорт серії ВА №526483, виданий 05.11.1996р. Іллічвським РВ Маріупольського МУ Донецької області на імя [PERSON], 15.08.1964р.н., було укладено кредитний договір № 1923мар. Однак, як вбачається з довідки від 09.09.2011р., виданої Начальником СГІРФО Жовтневого РВ Маріупольського МУ ГУ МВС України в Донецькій області [PERSON], 15.08.1964р.н., 09.09.2004р. документувався у СГІРФО Жовтневого РВ паспортом громадянина України серії ВК №053389 в звязку з втратою паспорту серії ВА №526483, виданого 05.11.1996р. Іллічвським РВ Маріупольського МУ Донецької області. Враховуючи встановлені обставини суд вважає, що відповідач не є субєктом вищевказаного договору кредиту, кошти не отримував, а тому не повинен відповідати за зобовязаннями сторонньої людини. Враховуючи те, що сплата судових витрат ухвалою суду була відстрочена до ухвалення рішення по справі, витрати на інформаційно-технічне забезпечення в розмірі 120 грн. та державне мито в сумі 51грн. підлягають стягненню з позивача на користь держави, оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Outcome: approved