Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що 21.06.2009 року о 17 годині 15 хвилин на 228 км.+900 м а/ш Харків-Сімферополь сталася дорожньо-транспортна пригода: водій [PERSON], керуючи автомобілем «Хюндай Акцент»(державний номерний знак [NUMBER]), не вибравши безпечну швидкість руху, здійснив зіткнення з автомобілем «Опель Кадет», державний номерний знак [NUMBER], який належить позивачу на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, виданого Новомосковськом ВРЕР УДА1 УМВС України в Дніпропетровській області від 09.12.2008 р.; дорожньо-транспортна - пригода сталася з вини відповідача та в результаті порушення ним вимог Правил дорожнього руху України. Як зазначається позивачем при зверненні до суду вина відповідача у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди встановлена постановою судді Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська (постанова від 02.09.2009 р. у справі за №3-4278/09), згідно з якою відповідача визнано винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до відповідальності за ст. 124 КУпАП. Суддею було накладено стягнення у виді позбавлення права керувати всіма видами транспортних засобів строком на 1 рік. В результаті пригоди автомобіль позивача отримав механічні пошкодження, які вимагали проведення ремонтних та відновлювальних робіт. Згідно акту прийому - передачі виконаних робіт від 22.08.2009 р., складеного суб'єктом підприємницької діяльності [PERSON], заміна деталей та вартість ремонту автомобіля «Опель Кадет», д/н [NUMBER] разом становлять - 18 360,95 грн.; відповідно до Акту позивачем була оплачена зазначена сума, що стверджується квитанцією за № 417 від 22.08.2009 року. Також для відновлення свого автомобіля після пригоди позивач звертався і на іншу станцію технічного обслуговування, де за надані послуги оплатив 462,00 грн., зазначений факт підтверджується товарним чеком за №7 від 01.08.2009 року, виданим фізичною особою - підприємцем [PERSON]. Таким чином, загальна вартість здійсненого ремонту складає: 18 360,95 + 462,00 = 18 822,95 грн. Відповідач - 1 являється страхувальником, цивільно-правова відповідальності якого застрахована за полісом серії ВС за №2909865. Після того, як відповідач -1 звернувся з заявою до відповідача - 2 СК «Країна»про виплату страхового відшкодування, то за результатами розгляду матеріалів страхової справи було прийнято рішення про виплату позивачу страхового відшкодування у розмірі 5 968,12 грн., тому різниця між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою становить (18 822,95 - 5 968,12) 12 854,83 грн. Відповідно до позову в результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивача зазнав значних пошкоджень і не міг рухатися, тому він був змушений звертатися за послугами технічної допомоги евакуації; згідно з актом виконаних робіт № 28 від 21.06.2009 р. (виданий фізичною особою - підприємцем [PERSON]) за надані послуги позивачем було оплачено 1 000,00 грн. Також позивачу завдані інші матеріальні збитки, які виразились в оплаті за наданні правової допомоги (800,00 грн.). За підрахунком позивача загальна сума майнової шкоди, завданої позивачу в результаті дорожньо-транспортної пригоди, становить 13 854,83 грн. Частиною 1 ст. 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особі якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на відшкодування. Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Позивач посилається в своїй позовній заяві на те, що вказані вище матеріальні збитки на підставі цивільного законодавства є реальними збитками, а тому підлягають відшкодуванню у повному обсязі. Статтею 1187 ЦК України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди: володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки відповідає за заподіяну шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або потерпілого. Оскільки відповідач - 1 застрахував свою цивільну відповідальність у відповідача -2, то відповідно до страхового поліса ліміт відповідальності за заподіяну шкоду становить 25 500,00 грн., та в даному випадку СК «Країна»не виплатила у повному обсязі збитки, що були завдані йому та які документально підтверджені, а покрила лише мізерну їх частину в сумі 5 968,12 грн. Щодо вимоги позову про відшкодування моральної шкоди, то, оцінюючи її в розмірі 5000,00 грн., позивач посилається на неможливість використання транспортного засобу, відсутність можливості продовження активного громадського життя та здійснення в повній мірі трудової діяльності за допомогою автомобіля. Після аварії позивач знаходився у нервовому стані, що стало підставою порушення його стосунків з оточуючими людьми; крім того, прийшлося немало нервувати через те, що він не мав грошей, необхідних для ремонту автомобіля, а при цьому особа, винна у заподіянні йому матеріальних збитків і у втраті його автомобіля товарного вигляду, не вжила жодних заходів для того, щоб у добровільному порядку відшкодувати збитки хоча б частково, тому він був вимушений звертатися за матеріальною допомогою до родичів та друзів, що ставило його у принизливе становище. До того ж, позивач витрачав свій вільний і робочий час для відновлення попереднього стану транспортного засобу, підготовкою матеріалів для звернення до суду, надання пояснень органам ДАЇ проходження медичної експертизи та ін. Як зазначається позивачем при зверненні до суду, він також звертався до відповідача - 2 з проханням надіслання йому висновку автотехнічної експертизи, на що отримав відмову через конфіденційність інформації, по цій причині позивач до сих пір не може зрозуміти на яких підставах йому було виплачено таку мізерну суму страхового відшкодування та з цієї причини був вимушений робити ремонт транспортного засобу за власні кошти. У судовому засіданні позивач підтримав вимоги позову повністю, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просив суд повністю задовольнити поданий позов. Відповідач 1 позов не визнав повністю, пояснив, що він уклав із відповідачем -2 договір страхування цивільної правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс №ВС/2909865) та вважав правомірним настання відповідальності для страхової компанії. Представник відповідача 2 позов не визнав повністю та пояснив, що на виконання вимог ст. 34 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 26.06.2009 р. був проведений огляд та зафіксовані наявні пошкодження у відповідному акті від 26.06.2009 р. Відповідно до ст. 30.1 Закону України транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необгрунтованим та власник транспортного засобу згоден з визнанням його фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необгрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Заперечуючи, відповідач-2 посилався на те, що вартість відновлювального ремонту 37 790,97 грн., вартість транспортного засобу до пригоди 14 306,80 грн., вартість транспортного засобу позивача після пригоди 7 828,68 грн. Згідно зі ст. 30.2 зазначеного вище Закону, якщо власник транспортного засобу не згоден з визнанням транспортного засобу фізично знищеним (а позивач відмовився від передачі права власності на пошкоджений ТЗ до ПАТ «СК «Країна»), йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати по евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди; згідно з п.2 Полісу №ВС/2909865 встановлено франшизу в розмірі 510,00 грн., у відповідності до ст. 12.1 Закону України страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Таким чином, розрахунок розміру страхового відшкодування є наступним: 14306,80 грн. - 7828,68 грн. - 510,00 грн. = 5968,12 грн., де 14306,80 грн. - дійсна (ринкова) вартість ТЗ до ДТП, 7828,68 грн. - дійсна (ринкова) вартість ТЗ в пошкодженому вигляді; 510,00 грн. - франшиза згідно з п.2 Полісу №ВС/2909865. 15.12.09 р. ПАТ «СК «Країна»на підставі страхового акту №10/13103/3.2.29 від 07.12.09 було виплачене [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 5968,12 грн. Крім того, відповідно до ст. 30.2 зазначеного вище закону власнику транспортного засобу відшкодовуються витрати по евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Однак, на час врегулювання страхового випадку [PERSON] не було надано до ПАТ «СК «Країна»оригіналів розрахунково-касових документів, які б підтвердили оплату витрат на евакуацію пошкодженого транспортного засобу. Також позивачем не було надано до страхової компанії належних доказів (фіскальний чек, квитанція, тощо) оплати Акту виконаних робіт №28 від 21.06.09 р. тому ці витрати [PERSON] не підлягають відшкодуванню з боку ПАТ «СК «Країна». Представник відповідача 2 просив суд відмовити в задоволенні позову, адже виплата страхового відшкодування була здійснена на умовах, визначених Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», доказів порушення вимог даного закону позивач не надав. Заслухав пояснення сторін та дослідивши докази в межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для ухвалення про задоволення позову частково, виходячи з наступного. Як встановлено судом, 21.06.2009 р. о 1715 год. [PERSON], керуючи автомобілем «Хюндай Акцент»р/н [NUMBER], на 228 км + 900 м а/ш Харків Сімферополь не обрав безпечної швидкості та здійснив зіткнення із автомобілем «Опель Кадет»р/н [NUMBER] та автомобілем [NUMBER]; транспортні засоби отримали механічні пошкодження; постановою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02.09.2009 р. [PERSON] було притягнуто до відповідальності за ст. 124 КУпАП та накладено стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами. Цивільна-правові відповідальність [PERSON] була застрахована ПАТ СК «Країна», та 15.12.09 р. ПАТ «СК «Країна»на підставі страхового акту №10/13103/3.2.29 від 07.12.09 р. було виплачено [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 5 968,12 грн. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим та власник транспортного засобу згоден з визнанням його фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо власник транспортного засобу не згоден з визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати по евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Як встановлено судом , позивач не погодився із визнанням транспортного засобу фактично знищеним та відновив пошкоджений транспортний засіб; при цьому вартість поновлювального ремонту відповідно до акту складає 18 360 грн. 95 коп. Оскільки на час врегулювання страхового випадку [PERSON] не було надано до ПАТ «СК «Країна»оригіналів розрахунково-касових документів, які б підтвердили оплату витрат на евакуацію пошкодженого транспортного засобу, та доказів здійснення оплати відповідно до акту виконаних робіт №28 від 21.06.09 р., тому ці витрати [PERSON] не підлягали відшкодуванню з боку ПАТ «СК «Країна», та останній отримав суму саме в розмірі 5 968,12 грн. При цьому, здійснюючи виплату страхового відшкодування, відповідач 2 виходив з наступного розрахунку: 14 306,80 грн. 7 828,68 грн. - 510,00 грн. (фрншиза) = 5 968,12 грн. (де 14 306,80 грн. - дійсна (ринкова) вартість ТЗ до ДТП, 7 828,68 грн. - дійсна (ринкова) вартість ТЗ в пошкодженому вигляді; 510,00 грн. - франшиза згідно з п.2 Полісу №ВС/2909865). За ст. 9 зазначеного вище Закону обов'язковий ліміт відповідальності страховика - це грошова сума, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Договором страхування на індивідуальних умовах можуть бути визначені ліміти, вищі, ніж зазначені у цьому Законі ліміти. Таким чином, ПАТ СК «Країна»провела виплату стразового відшкодування у відповідності до умов договору. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). За таких обставин, для суду вбачаються підстави для ухвалення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на відшкодування спричиненої в результаті дорожньо-транспортної пригоди матеріальної шкоди грошову суму в розмірі 13 854 грн. 83 коп. З приводу вимоги позову про відшкодування моральної шкоди, то, на переконання суду, доводи позивача є слушними, тому суд виходить із наявності передбачених ЦК України підстав для відшкодування моральної шкоди (ст. 16, п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України, абз. 2 п. 22.3 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), та погоджується із тим, що позивач зазнав душевних страждань у зв'язку із пошкодженням його майна, через що присуджує особі, яку визнано винною у скоєні дорожньо-транспортної пригоди, відшкодувати спричинену потерпілому моральну шкоду в розмірі 1 500,00 грн. Вирішуючи в обовязкову порядку відповідно п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що при подачі позову позивачем було належним чином оплачено судові витрати, у звязку з чим, зважаючи на те, що на виконання ч. 1 ст. 88 ЦПК України, відповідно до якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, з відповідача на користь позивача підлягають присудженню сплачені позивачем при подачі позову судові витрати, повязані зі сплатою судового збору в розмірі 113,20 грн. Питання про розподіл витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи не вирішується у звязку з невіднесенням останніх на час ухвалення судом рішення до судових витрат (ст.ст. 8, 79 ЦПК України). Витрати на правову допомогу не підлягають розподілу у цій справі у звязку з недоведенням позивачем факту їх понесення.

Outcome: partial