Jurisdiction: civil
Date: 2011-08-09 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом, який мотивує тим, що в 2004р. погодилась на пропозицію відповідачів спільно здійснювати будівництво і після його завершення бути співвласником нежитлової будівлі мінімаркету в м. Коломиї по вул. Чехова 19 «б». З цією метою давала відповідачам гроші, купувала будівельні матеріали, тобто вкладала значні кошти в будівництво. Будівництво здійснювалось на земельній ділянці власником якої є відповідач [PERSON] Однак, всупереч домовленостям про те, що право власності на перший поверх буде зареєстровано за підприємством позивача, відповідач [PERSON] отримала 24.04.2007р. свідоцтво про право власності і зареєструвала за собою право власності на всю вищевказану будівлю. На її вимогу відповідачі будь-яких коштів їй не повернули. Протягом 2004-2007рр. давала відповідачам значні грошові кошти, купувала будівельні матеріали, давала в користування транспорт, наймала і оплачувала працю будівельників. Дані обставини підтверджуються розпискою відповідача про отримання готівкових коштів на суму 24000 долларів США для придбання будматеріалів і оплати витрат по будівництву спірної будівлі, розпискою підприємця [PERSON] про отримання 3678 долларів США за металочерепицю, рахунками і платіжними дорученнями про оплату за виготовлення, доставку і монтаж, встановлення віконних конструкцій, підвіконників, накладною і платіжними дорученнями про оплату ВКПФ «Електробудкомплект» будівельних матеріалів, квитанціями до прибуткових касових ордерів, товарними чеками будівельного центру «Деніго». 27.11.2006р. [PERSON] підписала спільну з нею заяву до виконкому Коломийської міської ради про визнання права власності на приміщення першого поверху побудованої будівлі за ПВТП «Айстра», єдиним власником якого є позивач, а за [PERSON] права власності на приміщення другого і третього поверхів. З»ясувавши, що процедура внесення доповнення щодо забудівника в будівельну документацію є дуже складною, вищевказана спільна заява не була подана до міськвиконкому і було домовлено, що [PERSON] після реєстрації за нею права власності на всю будівлю відчужить позивачу перший поверх. Однак, отримавши свідоцтво про право власності відповідач відмовилась від досягнутої угоди. У зв»язку з цим, позивач як директор ПВТП «Айстра» зверталась з позовом до [PERSON] про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, визнання права власності на приміщення першого поверху. В ході розгляду даної справи [PERSON] погодилась відчужити їй приміщення другого поверху або повернути затрачені кошти в сумі 65000 долларів США. Рішенням Коломийського міськрайсуду позов було задоволено, однак ухвалою апеляційного суду від 27.02.2009р. провадження по справі було закрито з підстав непідсудності даного спору суду. Після цього, неодноразово зверталась з проханням повернути вищевказані кошти до відповідачів, які зобов»язувались повернути, однак своїх обіцянок не виконали. Через таку поведінку відповідачів, зверталась в Коломийський МВ УМВС із заявою про порушення кримінальної справи за ознаками шахрайства. В ході проведеної перевірки [PERSON] зобов»язалась повернути їй 65000 долларів США. В порушенні кримінальної справи було відмовлено. Оскільки, відповідачі зобовязались повернути їй 65000 долларів США, але не виконали своїх обіцянок, то згідно ст. 509, 530 ЦК України має право вимагати виконання зобов»язання у будь-який час, а відповідачі повинні виконати обов»язок у семиденний строк від дня пред»явлення вимоги. 29.05.2009р. направила в адрес відповідачів претензію з вимогою сплатити 696396 грн. затрачених нею на будівництво до 15.06.2009р. Відповіді відповідачі не надіслали. Згідно ст. 533 ЦК України грошове зобов»язання повинен не бути виконане у гривнях і сума, що підлягає сплаті у гривнях визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. Тому, просить стягнути з відповідачів солідарно 518277 грн. 50 коп. ( 65000 долларів США х 7,9735грн.- офіційний курс гривні до долара США). В судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали повністю. Пояснили, що відповідач [PERSON] працювала у ПВТП «Айстра» власником якого є позивач. З відповідачами була усна домовленість про те, що вони на належній [PERSON] земельній ділянці будують двоповерхове приміщення ( мінімаркет і кафе), а позивач повинна вкласти в будівництво 25000 долларів США, за що повинна отримати другий поверх кафе, введене в експлуатацію і готове до використання, до червня 2005р. повинно було запрацювати кафе. В процесі будівництва відповідачі вирішили будувати ще й третій поверх під житло. Тому, домовились, що позивачу повинен належати перший, а відповідачам другий і третій поверхи. Згідно нових домовленостей позивач повинен був додатково оплатити вартість робіт і матеріалів даху, проведення комунікацій, виготовлення документації, надавати транспорт, купити вікна, гіпсокартон та інші будівельні матеріали. Відповідачі пропонували позивачу другий поверх, але така пропозиція тепер нею вже не приймається. Відповідач [PERSON] проти позову заперечив. Пояснив, що у відповідачів не було домовленостей з позивачем та зобов»язання щодо повернення 65000 долларів США. Взагалі не було будь-яких письмових угод. Дійсно отримав від позивача згідно написаних розписок 10000 долларів США та кошти в гривнях на загальну суму 71850 грн., відповідач [PERSON] отримала 5380 грн. згідно розписки від 28.02.2005р. Дані кошти використовували на різні цілі, в тому числі і на будівництво. Також, визнав, що позивач заплатила згідно накладних: підприємцю [PERSON] 21148 грн. за металочерепицю та покрівельні матеріали, 2856 грн. підприємцю [PERSON] за пластикові вікна і двері та 5700 грн. ВКПФ «Електробудкомплект» за кабель. Згідний повернути позивачці отримані кошти. Позивач відмовилась від другого поверху, щодо належності позивачці першого поверху домовленостей не було. На момент здачі будинку в експлуатацію був сирець. Будівництво велось в основному силами і котами відповідачів. Автомобілем ЗАЗ користувався у зв»язку з роботою в ПВТП «Айстра», інколи використовував в інтересах спірного будівництва, про договір оренди цього автомобіля нічого не знав, автомобіль не пошкоджував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився. Представник відповідачів, в судовому засіданні проти позову заперечив. Пояснив, що у відповідачів не має будь-яких зобов»язань перед позивачем щодо повернення коштів. Не має письмового договору щодо спільного будівництва. Будівництво велось в основному силами і коштами відповідачів. Однак, враховуючи, що відповідачі дійсно отримали від позивача кошти згідно розписок, зокрема відповідач [PERSON] отримав 10000 долларів США та кошти в гривнях на загальну суму 71850 грн., відповідач [PERSON] отримала 5380 грн. згідно розписки від 28.02.2005р., то відповідно згідні повернути позивачці ці кошти, а також згідні повернути кошти витрачені позивачем згідно накладних: 21148 грн. за металочерепицю та покрівельні матеріали, 2856 грн. за пластикові вікна і двері та 5700 грн. за кабель. Інші представлені позивачем копії товарних чеків не можуть бути належними доказами, оскільки відсутні оригінали документів, а крім того вони стосуються ПВТП «Айстра», квитанції торгового центру «Деніго» носять неконкретизований характер, розписка [PERSON] про отримання від позивача 1128 долларів США за оренду автомобіля ЗАЗ за вересень-грудень 2004р. не стосується будівництва і про її існування позивач повідомила лише 10.08.2011р. Розписка підприємця [PERSON] підтверджує проведену попередньо оплату за металочерепицю та покрівельні матеріали згідно накладної на суму 21146 грн., які відповідачі згідні повернути. Обіцянок повернути позивачу 65000 долларів США відповідачі не давали. Суд, вислухавши сторони, аналізуючи обставини встановлені під час судового розгляду та дослідивши зібрані докази, вважає, що позов частково підставний і підлягає до часткового задоволення з наступних мотивів. Як встановлено в судовому засіданні, між відповідачами, які є подружжям, та ПВТП «Айстра», єдиним засновником якого згідно статуту є позивач, було досягнуто усної домовленості про те, що вони спільно на належній [PERSON] земельній ділянці здійснюють будівництво нежитлової будівлі. Дана обставина підтверджується поясненнями сторін, спільною заявою підприємця [PERSON] та директора ПВТП «Айстра» до міського голови від 27.07.2006р. про визнання ПВТП «Айстра» співзабудівником та оформлення права власності відповідно до дольової участі; ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 27.02.2009р. якою скасовано рішення Коломийського міськрайсуду від 11.11.2008р. і закрито провадження по справі за позовом ПВТП «Айстра» до [PERSON] про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності, визнання права власності та виділ частки в натурі, з мотивів наявності в даному випадку господарського спору між юридичною особою і підприємцем [PERSON], який не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства і повинен розглядатись господарським судом. Однак, вищевказана спільна заява від 27.07.2006р. міському голові не була подана і право власності на нежитлову будівлю ( мінімаркет та кафетерій) по вул. Чехова 19 «б» вцілому було зареєстровано за відповідачем [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право власності від 27.04.2007р. Стаття 11 ч.1,2 ЦК України передбачає, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. У відповідності до ст. 1131 ЦК України договір про спільну діяльність укладається в письмовій формі. Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності. Згідно ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти: правочини між юридичним особами; правочини між фізичною і юридичною особою, крім правочинів передбачених ч.1 ст. 206 ЦК України; правочини фізичних осіб на суму, що у двадцять і більше разів перевищує розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів передбачених ч.1 ст. 206 ЦК України; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. Однак, письмового договору між сторонами укладено не було. Тому, згідно норм ст. 218 ч. 1 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитись письмовими доказами, засобами аудіо,- відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Враховуючи викладене, беручи до уваги, що позивач, як фізична особа, звернулась до суду з позовом до відповідачів про стягнення коштів, суд вважає, що вимоги позивача слід задоволити в межах документально доведених і визнаних відповідачами сум. Зокрема, згідно розписки від 03.09.2004р. відповідач [PERSON] отримав у позивача 10000 доларів США, які в переводі на національну грошову одиницю гривню на підставі довідки згідно офіційного діючого курсу Національного банку України становлять 79735 грн. Згідно розписок від 01.10., 24.10., 15.11., 14.12.2004р., 18.01.2005р. [PERSON] отримав від позивача коштів на загальну суму 71850 грн., а [PERSON] 28.02.2005р. одержала 5380 грн. До того ж, відповідачі визнали і згідні повернути позивачу кошти згідно накладних підприємця [PERSON] в сумі 21148 грн. за металочерепицю та покрівельні матеріали, підприємця [PERSON] за пластикові вікна і двері в сумі 2856 грн. та ВКПФ «Електробудкомплект» за кабель в сумі 5700 грн., а загалом по накладних 29707 грн. Таким чином, слід стягнути в користь позивача з відповідача [PERSON] 151585 грн. згідно розписок та половину суми по вищевказаних накладних 14851 грн., а загалом - 166436 грн., та з відповідача [PERSON] 5380 грн. згідно розписки та половину суми по накладних 14851 грн., а загалом - 20231 грн. При цьому, суд виходить з того, що придбані згідно накладних товаро-матеріальні цінності витрачені на створення майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя відповідачів, а тому ці суми слід стягнути з відповідачів порівну, а суми згідно розписок як отримані індивідуально кожним з відповідачів, при недоведеності їх витрачання на будівництво, слід стягнути відповідно з кожного з відповідачів. Суд, не вважає належним доказом представлені позивачем товарні чеки, видаткову накладну, накладну на відвантаження та квитанції будівельного центру, оскільки позивач на вимогу суду не представила їх оригіналів. До того ж, отримувачем товаро-матеріальних цінностей по даних документах зазначено ПВТП «Айстра», вони не можуть ствердити використання будматеріалів при будівництві спірної будівлі. Також, суд не вважає належними доказами квитанції до прибуткових касових ордерів будівельного центру «Деніго» виписані на позивача, оскільки в них не зазначено підстав їх отримання, за що сплачено кошти, відсутні підписи відповідальних посадових осіб та печатки. Посилання представника позивача про те, що оригінали документів знаходяться в матеріалах цивільної справи (№ 2-122/2008р. за позовом ПВТП «Айстра» до [PERSON] про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності, визнання права власності та виділ частки в натурі) спростовано оглядом даної справи в судовому засіданні. Також, суд не вважає належним доказом по справі представлену позивачем 10.08.2011р. розписку гр. [PERSON] про отримання від позивача 1128 долларів США за оренду автомобіля ЗАЗ 1105 за вересень, жовтень, листопад, грудень 2004р., оскільки зміст даної розписки не підтверджує використання автомобіля в цілях будівництва нежитлової будівлі по вул. Чехова 19 «б». До того ж, позивач пояснила, що дана сума була фактично заплачена нею за пошкодження автомобіля внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди відповідачем [PERSON], що не стосується предмету спору, доказів вчинення відповідачем дорожньо-транспортної пригоди не представила. Останній пояснив, що використовував даний автомобіль як працівник ПВТП «Айстра», що не пов»язано з будівництвом. Оцінюючи розписку [PERSON] про оплату 3678 долларів США за металочерепицю в переводі по існуючому на той час курсу гривні - 21148 грн., суд вважає, що до сплати підлягає сума в гривнях як зазначено у відповідній накладній № 32 від 14.12.2004р., оскільки сторони в судовому засіданні підтвердили, що розписка датована 07.12.2005р. стосується оплати по цій накладній. Продовжуючи викладене, суд вважає, безпідставними вимоги позивача щодо стягнення коштів з відповідачів в солідарному порядку, оскільки за умов відсутності письмового договору та визначення умов, об»ємів та результатів спільної діяльності сторін, в судовому засіданні не доведено солідарного зобов»язання відповідачів по поверненню коштів позивачу в розумінні ст. 542, 543 ЦК України. Позивачем не доведено наявність зобов»язання у відповідачів щодо реєстрації за нею, як за фізичною особою, права власності на перший поверх, а також щодо повернення 65000 долларів США. Відповідачі заперечили таку домовленість і згідні передати позивачу другий поверх. Посилання позивача на встановлення постановою про відмову в порушенні кримінальної справи від 20.12.2009р. зобов»язання відповідачів повернути позивачу 65000 грн. суд вважає безпідставним, оскільки в даній постанові наводяться пояснення відповідачів в узагальненому вигляді, які спотворено відображають суть дійсних пояснень наявних в оглянутому в судовому засіданні відмовному матеріалі № 2339/3153 за 2009р. Коломийського МВ УМВС. До того ж, в постанові про відмову в порушенні кримінальної справи вказано, що проведеною перевіркою встановлено домовленість між сторонами про передачу позивачу другого поверху. Також суд, вважає безпідставним посилання позивача на обставини встановлені вищевказаним рішенням Коломийського міськрайонного суду від 11.11.2008р., оскільки воно скасовано апеляційним судом. З вищенаведених підстав, в решті позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: approved