Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-13 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що 22 листопада 2008 року за договором дарування №8469 отримали в дар по 1\\2 частині житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що в цілому складає домоволодіння, яке розташоване в с. Бишів Макарівського району Київської області вул.. Чапаева -96 та належав їх відчиму [PERSON]. [PERSON] отримав це домоволодіння на підставі договору купівлі-продажу від 08.12.1981 року. Виконавчий комітет Бишівської сільської ради 24.03.1995 року своїм рішенням надав [PERSON] 0,20 га берега. 19 грудня 1996 року Бишівська сільська рада Мак5арівського району Київської області своїм рішенням передала безкоштовно у приватну власність 0,37 га землі [PERSON] 18.06.2007 року виконком Бишівської сільської ради надав дозвіл на виготовлення технічної документації для передачі земельної ділянки площею 0,25 га у приватну власність [PERSON] Однак, коли громадянин [PERSON] захотів погодити земельну межу із сусіднім землекористувачем , що є відповідачем по справі, остання відмовилась це робити, а невдовзі розпочала будівництво бетонної огорожі впритул до його будинку, що є порушенням норми п.3.24 ДБН 360-92. Для захисту порушених прав громадянин [PERSON] звернувся до Макарівського районного суду з позовною заявою, проте сильно захворів і невдовзі помер. Вони як теперішні власники домоволодіння по вул.. Чапаева -96 в с. Бишів Макарівського району намагались узгодити з відповідачкою земельну межу згідно акту обстеження земельної ділянки, але [PERSON] відмовилась, добудувала бетонний паркан за стіною належного їм будинку таким чином, що повністю перекрила інсталяцію світла у вікна кімнат, а також позбавила їх можливості обслуговувати будинок , чим грубо порушила діючих норм ДБН. Крім того, відповідачка користуючись безкараністю впритул до самовільно зведеного паркану за будинком в напрямку городу незаконно збудувала ще дві господарчі споруди, а тому просили суд визнати будівництво бетонного паркану та господарських будівель зведених [PERSON] незаконним та зобовязати відповідачку підписати акт узгодження земельної ділянки межі між двома господарствами. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав та пояснив, що : громадянин [PERSON] який був попереднім власником будинку придбав його у 1981 році . З 1992 року у вказаному будинку почала проживати його матір та він з братом. Відповідачка купила сусідній будинок і почала будувати спочатку деревяний паркан, батьки претензій не мали, згодом почала зводити бетонний паркан впритул до житлового будинку. Відчим [PERSON] почав судову справу з відповідачкою, проте помер і до кінця справу не довів. За життя відчим подарував йому та його брату по 1\\2 частині житлового будинку з господарськими спорудами в с. Бишів по вул. Чапаева -96, земля приватизована не була. Неодноразово вони з братом звертались до відповідачки про порушення нею норм будівництва, проте вона продовжувала будувати. Викликали представників сільської ради, міліції, пожежної безпеки, але відповідачка їх виганяла з двору. Представник позивачів [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав, викладене у заяві підтвердив. Відповідачка у судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що вона купила житловий будинок з надвірними спорудами в с. Бишів Макарівського району влітку 2001 року у громадянки [PERSON]. Земельна ділянка на той час була не приватизована, межовим знаком між її господарством та господарством [PERSON] був маленький деревяний паркан . У 2003 році стара власниця домоволодіння громадянка [PERSON] запропонувала їй купити земельну ділянку на якій знаходився будинок та споруди розміром 0,337 га, на що вона погодилась і купила. Її собака почала гризти сусідських кур і тоді вона вирішила замінити паркан спочатку на паркан з сутки , а згодом на бетонний паркан. Оскільки будинок сусідів побудований на межі, то від її бетонного паркану до будинку [PERSON] відстань 35 сантиметрів. Щодо будівництва і господарських спору, то вона має дозвіл сільської ради, інших дозволів не отримувала, через органи БТІ господарські будівлі не реєструвала. Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, судом було встановлено, що попереднім власником домоволодіння по вулиці Чапаева - 96 в с. Бишів Макарівського району Київської області був громадянин [PERSON], який купив домоволодіння 08 грудня 1981 році у громадянина [PERSON] , що підтверджується договором купівлі - продажу .(а.с. 20-21) Попереднім власником домоволодіння по вул.. Чапаева - 94 в с. Бишів Макарівського району була громадянка [PERSON], яка відчужила на підставі договору купівлі- продажу будинок з господарським спорудами відповідачці по справі 11 липня 2001 року. 02.07.2003 року відповідачка придбала за договором купівлі-продажу у громадянки [PERSON] земельну ділянку площею 0,373 га що розташована в с. Бишів Макарівського району Київської області по вул.. Чапаева -96, з них 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, 0,123 га для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується поданим відповідачкою Державним актом на право власності на землю та договором купівлі - продажу . 21.07.2006 року відповідачка отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №213549 . 22 листопада 2008 року громадянин [PERSON] подарував належний йому будинок в с. Бишів Макарівського району позивачам по справі в рівних частках. (а.с. 7-9) Як пояснив у судовому засіданні свідок [PERSON], який з 07.04.2006 року по листопад 2010 року займав посаду сільського голови с. Бишів Макарівського району Київської області, він неодноразово мав розмову з відповідачем по справі щодо законності будівництва бетонного забору нею . Дійсно, спір між сторонами по справі існував давно, по вулиці Чапаева в с. Бишів наділялись доволі нестандартні земельні ділянки шириною 12 метрів а довжиною по 100-150 метрів. Так сталось що будинок [PERSON] побудований на межі з домоволодінням [PERSON], а будинок відповідачки [PERSON] на межі з сусідським домогосподарством за № 92. Разом з інспектором пожежної безпеки та ДІМ він приходив до відповідачки та пояснював їй про порушення нею норм ДБН, але вона не реагувала. Пізніше вона пробила скважину довжиною 42 метри на відставні 1 метра від будинку позивачів, потім побудувала душ та літню кухню на межі з сусідами, так що дах будівель на півметра знаходить до домоволодіння позивачів. Вказані пояснення свідка знайшли своє підтвердження і в листі представника Макарівського РВ ГУ МНС України в Київській області ( а.с. 14 ), а також акті від 27.10.2006 року складеного за присутністю сільського голови, землевпорядника, інспектора Макарівського РВ ГУ МНС України в Київської області. До матеріалів позову позивачами по справі були надані фотокартки, де зафіксовано розташування паркану відповідача по відношенню до житлового будинку позивачів по справі. Свідок [PERSON] у судовому засіданні дав свої пояснення та підтвердив будівництво бетонного паркану відповідачкою впритул до будинку позивачів. Проаналізувавши викладене, врахувавши Державні [PERSON] України 79- 92 , які є обовязковими для виконання, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст..376 ЦК України житловий будинок, будівля , споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належного затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Так, будівництво бетонного паркану, господарських будівель відповідачем по справі було проведено самовільно, з істотними порушеннями будівельних, протипожежних та санітарних норм і правил , порушує права інших осіб, а саме позивачів по даній справі. Що стосується позовної вимоги щодо зобовязання відповідача підписати акт узгодження земельної межі з позивачами, суд дану вимогу залишає без задоволення, оскільки у чинному законодавстві України обовязку землекористувача з надання згоди на погодження меж суміжних земельних ділянок , а тим паче обовязку надання згоди у примусовому порядку не має. Відмова у здійсненні таких дій є формою реалізації відповідачем свого права. Як слідує з пояснень сторін, відмова відповідачки підписати акт погодження земельних меж відбулась в звязку з тим, що вона хвилюється за розмір своєї земельної ділянки, якою вона користується на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, а тому суд звертає увагу, на те, що позивачі можуть звернутись до суду із позовом про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою або ж з вимогою сприяння встановлення меж земельної ділянки. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed