Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до Марїнського районного суду Донецької області з вказаною заявою, в якій просить: - визнати свого сина [PERSON], [INFO] недієздатним; - встановити над [PERSON] опіку призначивши її опікуном. Заявлені вимоги обґрунтовані наступним. [PERSON] є рідною матірю [PERSON], [INFO]. [PERSON] з народження страждає на тяжке хронічне психічне захворювання, є інвалідом першої групи з дитинства в звязку з захворюванням помірна розумова відсталість. З причини вказаного захворювання [PERSON], [INFO] неодноразово знаходився на лікуванні в медичних установах, однак стан його здоровя не покращився. Внаслідок хронічного розладу здоровя [PERSON], [INFO] не може розуміти своїх дій, керувати ними і потребує постійного стороннього догляду. З метою забезпечення захисту прав і законних інтересів [PERSON], [INFO], заявник [PERSON] звернулась до суду для вирішення питання про визнання сина недієздатним та встановлення опіки. Заявник [PERSON] у судове засідання зявилась, заявлені вимоги підтримала, наполягала на їх задоволені, надала пояснення аналогічні викладеним в заяві, крім того зазначила наступне. З раннього дитинства її син [PERSON], [INFO] відставав у психічному та фізичному розвитку від однолітків. У 1991 році [PERSON] оглянутий невропатологом, поставлений діагноз: перинатальна патологія з затримкою фізичного розвитку, у 1992 році перебував у відділенні реабілітації будинку-малятка, у 1994 році невропатологом поставлений діагноз - наслідки перинатального пошкодження головного мозку, затримка психомовного і моторного розвитку, у 1998 році сина оформлено на навчання до інтернату м. Шахтарська, де він перебував до вісімнадцятирічного віку, однак писати, читати і рахувати не навчився. Заявник зауважила, що її син [PERSON] самостійно приймає їжу, намагається доглядати за собою, інтересу до музики немає, з дому не виходить, його словниковий запас украй малий, не орієнтується в місці і часі, намагаючись висловити якусь думку, він допомагає собі мімікою і жестами, в нього відсутній соціальний досвід. [PERSON] зауважила, що вона не працевлаштована, оскільки повинна постійно бути поряд з сином. Заявник за місцем мешкання характеризується з позитивної сторони, та вважає себе такою, що може бути опікуном свого повнолітнього сина. Зацікавлена особа рада опіки та піклування Марїнської райдержадміністрації надіслала на адресу суду відгук на заявлені вимоги [PERSON], а саме зазначила, що оскільки особа відносно якої ставиться питання визнання недієздатною є повнолітньою, то вони не компетентні розглядати питання про призначення опікуна. Зацікавлена особа управління праці та соціального захисту населення Марїнської райдержадміністрації у судове засідання не спрямувала свого представника, надіслала на адресу суду заяву щодо відсутності будь-яких заперечень проти вимог [PERSON] та клопотання розгляду справи без їх участі. Суд, вислухавши пояснення заявника [PERSON], вивчивши матеріали справи, вважає що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Предметом розглядуваної заяви є визнання повнолітньої особи [PERSON], [INFO] недієздатним. Згідно ч. 2 ст. 39 ЦК України порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється цивільно-процесуальним кодексом України. Справа про визнання громадянина недієздатним може бути порушена лише за заявою осіб, зазначених в ЦПК України. Так, заява про визнання фізичної особи недієздатною може бути подана членами її сімї, близькими родичами незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, психіатричним закладом (ч. 3 ст. 237 ЦПК України). Заявник по справі [PERSON] є рідною матірю [PERSON], [INFO] відносно якого поставлено питання про визнання недієздатним (підтверджується свідоцтвом про народження), а тому справа порушена правомірно, підстав для закриття не має. Задовольняючи вимоги [PERSON] щодо визнання [PERSON], [INFO] недієздатним, суд керується наступним. Відповідно до ч. 1 ст. 39 ЦПК України підставами, унаслідок яких фізична особа може бути визнана судом недієздатною, зокрема необхідний хронічний, стійкий психічний розлад, при якому особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. У п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України Про судову практику у справах про визнання громадянина обмежено дієздатним чи недієздатним від 28 березня 1972 року (зі змінами від 29 листопада 1974 року, від 24 квітня 1981 року, від 20 березня 1984 року, від 25 грудня 1992 року, від 25 травня 1998 року) зазначено, що даними про психічну хворобу можуть бути довідки про стан здоровя, виписки з історії хвороби й інше документи, видані лікувально-профілактичними установами. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є інвалідом І групи з дитинства, перебуває на обліку медико-соціальній експертній комісії з діагнозом помірна розумова відсталість, що вбачається з індивідуальних програм реабілітації інваліда. Відповідно до довідки обласного центру медико-соціальної експертизи серії ДОН-07 № 041480 здійснено приписи щодо умов та характеру праці [PERSON], а саме вказана потреба в постійному сторонньому догляді та допомоги. Встановлення хронічної хвороби, недоумства, що спричинили стійкий розлад психіки, належать до компетенції відповідних медичних органів. На виконання ухвали суду від 20 вересня 2011 року, призначеної відповідно до статті 258 ЦПК України, Обласним центром судово-психіатричної експертизи була проведена амбулаторно судово-психіатрична експертиза. Згідно акту проведеної амбулаторної експертизи від 2 листопада 2011 року [PERSON] має стійке хронічне захворювання - психічний розлад розумова відсталість в ступеню імбецильності (помірна розмова відсталість в редакції Міжнародної класифікації хвороб десятого перегляду) та за таким психічним станом в теперішній час не може розуміти значення своїх дій та керувати ними. Оцінивши висновок експертів (відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України не є для суду обовязковим), поряд з іншими письмовими доказами (медичними довідками про стан здоровя), суд за своїм внутрішнім переконанням,

Outcome: approved