Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-04 00:00:00

Позивач звернулась з позовом до відповідача, який був уточнений, і просила суд визнати незаконним наказ №0140-ОФ-ПН/ЗВК-к від 15 червня 2011 року директора Регіонального відділення Північ ЗАТ Ритейлінгова компанія Євротекпро звільнення її з посади фахівця з товарних запасів за п.4 ст.40 КЗпП України за прогул; змінити причини її звільнення із займаної посади, вважаючи звільненою за п.1.ч.1 ст.36 КЗпП України за угодою сторін з 26 червня 2011 року; зобовязати відповідача провести остаточний розрахунок за період з 15.06.2011 року по 26.06.2011 року; стягнути з відповідача середньомісячні заробітну плату за період вимушеного прогулу з 29 червня 2011 року з урахуванням преміальних виплат, індексації; зобовязати відповідача сплатити вартість лікарських засобів, які були придбані в період лікування в сумі 474 грн. 60 коп.; стягнути моральну шкоду в сумі 5000 грн. Свої позовні вимоги позивач мотивувала тим, що з 28.10.2009 року працювала у відповідача на посаді фахівця з товарних запасів. 06.06.2011 року подала заяву про звільнення з займаної посади за угодою сторін з 15.06.2011 року. Однак, 15.06.2011 року був виданий наказ про звільнення за прогул. Вважає вказаний наказ незаконним, оскільки звільнення відбулося в день, коли перебувала на лікарняному, прогулу не допускала. В звязку з неправомірними діями відповідача перебувала на лікування, на що витрати кошти в сумі 474 грн. 60 коп., і їй завдано моральну шкоду. В судовому засіданні позивач позов підтримала. Зазначила, що перебувати в трудових відносинах з відповідачем не бажає. Судом до участі у справі як третю особу без самостійних вимог на стороні відповідача залучено директора регіонального відділення ПівнічЗАТ Ритейлінгова компанія Євротек[PERSON] Представник відповідача та третьої особи позов не визнав, зазначив, що угоди у відповідності до п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України між сторонами не досягнуто, 15.06.2011 року позивач самовільно покинула робоче не місце і була відсутня без поважних причин більше трьох годин, що свідчить про прогул, в звязку з чим було видано наказ про звільнення позивача за п.4 ст.40 КЗпП України. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову. Судом встановлено, що з 29 жовтня 2009 року по 15.06.2011 року позивач працювала у відповідача на посаді фахівця з товарних запасів. 06.06.2011 року позивачка подала заяву про звільнення її за угодою сторін з 15.06.2011 року за п.1 ст.36 КЗпП України. Як вбачається з матеріалів справи і підтверджується актом перевірки №25-01-005/858 від 21.07.2011 року територіальної державної інспекції праці у Чернігівській області, заява директором підприємства не підписана, що свідчить про недосягнення сторонами такої згоди. 15.06.2011 року позивачка була звільнена за прогул. 29.06.2011 року в переший робочий день після святкових вихідних днів позивач отримала трудову книжку. Однак, звільнення позивача відбулось у період її тимчасової непрацездатності з 15.06.2011 року по 25.06.2011 року, що підтверджується листком непрацездатності. Згідно ч.3 ст..40 КЗпП України, не допускається звільнення працівників з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності. Таким чином, винесення відповідачем 15.06.2011 року наказу про звільнення в період тимчасової непрацездатності позивача є порушенням норм чинного законодавства. Відповідно до ч.1, 3 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. У разі визнання формулювання причин звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках коли це не тягне поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобовязаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Як вбачається з матеріалів справи, позивач, як спосіб захисту свого порушено права, обрала не поновлення на роботі, а зміну формулювання причин звільнення. В судовому засіданні пояснила, що не бажає продовжувати трудові відносини з відповідачем і не має наміру поновлюватись на роботі. Отже, враховуючи, що звільнення позивача 15.06.20011 року є незаконним, позивач [PERSON] не бажає поновлюватись на роботі, з метою повного захисту порушеного права позивача суд вважає за можливе змінити формулювання причин звільнення зі звільнення за прогул ( п.4 ст.40 КЗпП України) на звільнення за ст..38 КЗпП України за власним бажання з 26.06.2011 року та зобовязати відповідача провести розрахунок за період з 15.06.2011 року по 26.06.2011 року. Позивач просить суд зобовязати відповідача провести розрахунок за час вимушеного прогулу з 29 червня 2011 року та сплати вартість лікарських препаратів в сумі 474 грн. 60 коп. Відповідно до ст.. 235 КЗпП України якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Однак, позивач не надала суду доказів того, що неправильне формулювання причин звільнення в трудовій книжці перешкоджало її працевлаштуванню та не довела того, що відповідач повинен оплатити їй вартість лікарських засобів. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. ( ст..60 ЦПК України). \~Незаконне звільнення призвело до втрати позивачем джерела доходів та вимагало від \~позивача додаткових зусиль для організації свого життя, тобто призвело до моральних страждань. Враховуючи характер та тривалість страждань, спричинених позивачу, обставини справи, ступінь вини відповідача, доводи позову, з урахуванням вимог розумності і справедливості суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 500 грн. моральної шкоди.

Outcome: partial