Jurisdiction: civil
Date: 2012-01-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з відповідача на його користь компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 2175,46 грн. Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що він працював у ТОВ Тандем-Автона посаді старшого комірника складу запасних частин з 19 січня 2009 року. 07 вересня 2009 року його (позивача) було звільнено з роботи за п.1 ч. 1 ст.36 КЗпП України. При звільненні з роботи йому не виплатили компенсацію за невикористану відпустку. Пізніше представник позивача збільшив позовні вимоги, просив також стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку з початку вересня 2009 року по день постановлення рішення суду. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що при звільненні позивача з роботи йому не була виплачена компенсація за невикористану відпустку у розмірі, зазначеному у довідці, що видана підприємством. Кошти були нараховані та підприємство було готове їх виплатити приблизно через місяць після звільнення позивача з роботи. Однак, позивач не зявлявся за нарахованою компенсацією, а тому підстав для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу немає. Крім того, представник відповідача просив застосувати позовну давність, оскільки вважав, що позивач пропустив строк на звернення з позовом до суду. Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що наказом Генерального директора ТОВ Тандем-Авто№08-к від 19 січня 2009 року (а.с.6) [PERSON] було прийнято на роботу за сумісництвом з 4-х годинним робочим днем, на посаду старшого комірника складу запасних частин. Відповідно до даних наказу Генерального директора ТОВ Тандем-Авто№93-к від 07 вересня 2009 року [PERSON] звільнено з роботи за угодою сторін 07 вересня 2009 року згідно п.1 ст.36 КЗпП України (а.с.7). Статтею 83 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки. З даних довідки ТОВ Тандем-Автопро нарахування компенсації за невикористані дні щорічної відпустки (а.с. 86) видно, що компенсація за невикористану відпустку [PERSON] становить 1715,35 грн. Тому суд вважає, що зазначену суму компенсації за невикористану відпустку потрібно стягнути з відповідача на користь позивача. Згідно з даними довідки (а.с.87) ТОВ Тандем-Авто01 жовтня 2009 року було нараховано компенсацію за невикористану відпустку. Представник відповідача у судовому засіданні пояснив, що підприємство було готове виплатити позивачу компенсацію за невикористану відпустку через місяць після його звільнення. Згідно зі ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Власник або уповноважений ним орган повинен виплатити у зазначений строк не оспорювану ним суму. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно з п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 р. №13 Про практику застосування судами законодавства про оплату праці, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 р. №13 Про практику застосування судами законодавства про оплату праці не проведення розрахунку з працівником у день звільнення, або наступного дня після звільнення, є підставою застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду посингається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Суду не надано доказів звернення позивача до відповідача з вимогою про виплату йому компенсації за невикористану відпустку. Представником відповідача визнано обставину затримки нарахування компенсації за невикористану відпустку при звільненні [PERSON] з роботи протягом місяця. Оскільки відповідачем не було здійснено з позивачем остаточний розрахунок при звільненні, а розрахуватися з ним він мав змогу лише через місяць, враховуючи, що позивач не звертався до ТОВ Тандем-Автоз вимогою про виплату належної йому суми компенсації, то суд вважає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні за один місяць. Згідно з п.32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 р. №9 Про практику розгляду судами трудових спорів у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу у звязку з затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. Згідно з даними довідки про заробіток позивача (а.с. 90) середня заробітна плата позивача за останні два календарні місяці роботи становить 3482,45 грн. Тому з відповідача на користь позивача потрібно стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні протягом місяця у розмірі 3482, 45 грн. В решті позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні необхідно відмовити, оскільки вини відповідача в цьому не вбачається. Суму судових витрат, які мали бути сплачені при зверненні з позовом до суду, пропорційно до розміру задоволених вимог, відповідно до ст. 88 ЦПК України, необхідно стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: partial