Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь передбачену колективним договором матеріальну допомогу працівнику при його звільненні у звязку з призначенням пенсії за вислугу років у розмірі двох її посадових окладів, стверджуючи, що вона з 1997 року працювала на посаді вихователя в Балтській спеціальній загальноосвітній школі-інтернаті №1 I-II ступенів для дітей із затримкою психічного розвитку (далі школа-інтернат). Згідно наказу директора школи-інтернату №218-к від 21.12.2009 року вона була звільнена з посади вихователя у звязку з виходом на пенсію за вислугою років. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи організації проводиться в день звільнення, про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, він повідомляється письмово власником або уповноваженим ним органом. Але, ні директор, ні адміністрації школи-інтернату не попередили позивача про виплату належної їй згідно п.27 розділу VI колективного договору школи-інтернату матеріальної допомоги при звільненні у звязку з призначенням пенсії в розмірі двох посадових окладів. Після звільнення позивач дізналася, що їй не виплачена матеріальна допомога при звільненні у звязку з призначенням пенсії в розмірі двох посадових окладів і звернулася до директора школи-інтернату з проханням виплатити належну їй матеріальну допомогу, але їй відмовлено у виплаті коштів. Свою відмову директор школи-інтернату мотивувала тим, що позивач не написала заяву про виплату матеріальної допомоги, хоча позивач стверджує, що така заява нею була написана і здана секретарю. Добровільно відшкодувати заборгованість по виплатам при звільненні відповідач не бажає, з приводу чого позивач змушена звернутися до суду з позовом і в судовому засіданні свої заявлені вимоги підтримала в повному обсязі. Представник відповідача у судовому засідання позов не визнала і зазначила, що вимоги позивача відносяться не до стягнення заробітної плати, а до стягнення матеріальної допомоги, яка, на її думку, носить не обовязковий характер і виплачується по мірі можливості, що [PERSON] не зверталася у письмовій формі до адміністрації закладу про виплату матеріальної допомоги при звільненні. Заслухавши вимоги позивача, заперечення представника відповідача, розглянувши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що з 1997 року позивач працювала в Балтській спеціальній загальноосвітній школі-інтернаті №1 I-II ступенів для дітей із затримкою психічного розвитку. Згідно наказу директора школи-інтернату №218-к від 21.12.2009 року позивача звільнено з посади вихователя у звязку з виходом на пенсію за вислугою років, при цьому, в порушення вимог ст.ст. 97 п.2, 116 КЗпП України позивачу письмово не повідомлено про належні їй при звільненні виплати, в день звільнення належні їй виплати у вигляді матеріальної допомоги в розмірі двох посадових окладів, передбаченої п.27 розділу VI колективного договору школи-інтернату, проведені не були, тому відповідач зобовязаний провести позивачу виплату вище вказаної матеріальної допомоги. На підставі викладеного,

Outcome: approved