Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив визнати заповіт, складений його батьком - [PERSON], 03.05.2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий № 943, на користь [PERSON], недійсним з моменту його підписання. Свої вимоги позивач мотивував тим, що заповіт складений його батьком в період його обмеженої дієздатності, оскільки він зловживав спиртними напоями, неодноразово проходив лікування в стаціонарному відділенні наркологічного диспансеру м. Миколаєва та інших медичних закладах, та посилався на вимоги ст. ст. 203 п. 2, 215 п. 1, 216, 225 ЦК України. Позивач просив про розгляд справи у його відсутності, вимоги позову підтримав в повному обсязі. Представник позивача просив про розгляд справи у його відсутності, вимоги позову підтримав. Відповідач та її представник просили про розгляд справи у їх відсутності, проти задоволення позову заперечували, посилаючись на те, що на момент посвідчення заповіту [PERSON] був дієздатним, що підтверджується матеріалами справи, поясненнями свідків та висновком експертизи. Представник третьої особи Перша Миколаївська державна нотаріальна контора просив про розгляд справи у його відсутності, при вирішенні справи покладався на розсуд суду. Третя особа приватний нотаріус Миколаївського нотаріального округу [PERSON] пояснила, що дійсно виїзжала до Лікарні швидкої медичної допомоги для посвідчення заповіту [PERSON], з ним була проведена розмова, роз’яснено йому діюче законодавство. Заповіт [PERSON] прочитав вголос та підписав особисто. Сумнівів щодо його недієздатності не виникало. У судове засідання не з’явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Судом ухвалено про розгляд справи у відсутності учасників процесу. Обставини справи, встановлені судом. [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.02.2005 року, належав житловий будинок № 223 по вул. Силікатній, смт. Матвіївка в м. Миколаєві. [PERSON] неодноразово складав заповіти. 03.05.2006 року, ним було складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий № 943, згідно якого все своє майно, де б воно не перебувало і з чого б воно не складалось [PERSON] заповідав Алексенко ([PERSON]В.) [PERSON]. 25.01.2009 року [PERSON] помер. 16.02.2009 року [PERSON], який являється сином спадкодавця, звернувся до Першої Миколаївської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька; 25.05.2009 року [PERSON] звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом від 03.05.2006 року, після смерті [PERSON] Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини, якщо у книзі шостій Цивільного кодексу України не має відповідного правила. Частиною 2 ст. 1257 ЦК України передбачено, за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Відповідно до ст. ст. 1247, 1248 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення і має бути особисто підписаний заповідачем та посвідчений нотаріусом. За ст. 215 ч. 1 ЦК України, підстави недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину вимог, встановлених ч.ч. 1-3, 5,6, ст. 203 ЦК України. Згідно ст. 203 ч. 2 ЦК України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Заповіт складено 03.05.2006 року в приміщенні лікарні швидкої допомоги за адресою: м. Миколаїв, вул. Корабелів, 14, об 11 год. 45 хв., та посвідчений нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] Заповіт прочитаний та підписаний особисто [PERSON]П.(реєстровий №943). З пояснень приватного нотаріуса, яка посвідчувала заповіт, вбачається, що даний заповіт був прочитаний заповідачем і підписаний ним особисто. Під час підписання заповіту та обговорення його змісту, [PERSON] усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними, посилання позивача на те, що на час складання заповіту спадкодавець не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, нічим не підтверджено. Свідок [PERSON], лікар Лікарні швидкої медичної допомоги, пояснив, що на 03.05.2006 року стан стаціонарного хворого [PERSON] був стабільно важкий. Стабільно важкий стан - це узагальнююче поняття, яке включає в себе тиск, пульс, характер захворювання, важкість перенесеної операції. Однак, не зважаючи на тяжкий стан здоров*я, а також той факт, що [PERSON] приймав ліки, та знаходився під крапельницею, міг усвідомлювати значення своїх дій, керувати ними та усвідомлювати наслідки, які можуть наступити в результаті вчинення його дій, оскільки не знаходився під дією психотропних речовин. Згідно висновку посмертної судово-психіатричної експертизи від 08.06.2011 року, [PERSON] хронічним психіатричним захворюванням не страждав, а був встановлений синдром залежності від алкоголю. В період часу складення заповітів 29.04.2006 року та 03.05.2006 року він міг розуміти значення своїх дій та керувати ними. Висновок експертизи відповідає вимогам ст. 66 ЦПК України. Таким чином, заповіт, складений 03.05.2006 року [PERSON] на користь [PERSON], оформлений з додержанням вимог цивільного законодавства України: [PERSON] являвся суб’єктом цивільних прав, мав необхідний обсяг цивільної дієздатності, зміст правочину не суперечить вимогам ЦК України та іншим актам цивільного законодавства України, волевиявлення було вільним і відповідало його внутрішній волі, правочин вчинений у письмовій формі та спрямований на реальне настання правових наслідків. Статтею 225 ч. 1 ЦК України передбачено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. За такого, законодавець визначає умови фактичного стану, які не дозволяють дієздатній фізичній особі адекватно виразити свою волю щодо вчиненого правочину. Для визначення правочину таким, що має дефекти волі та волевиявлення, а в решті є недійсним, необхідно встановити наявність хоча б одного з двох факторів, які мали місце в момент вчинення правочину, а саме: дієздатна фізична особа не усвідомлювала значення своїх дій або не могла керувати ними. Причини стану особи, при якому вона не усвідомлювала значення своїх дій або не могла керувати ними, можуть бути різними: сильне нервове хвилювання, тимчасовий психічний розлад, травма, больовий шок, сильне алкогольне чи наркотичне сп’яніння, тощо. Вказані вище докази свідчать про відсутність стану, при якому [PERSON] 03.05.2006 року не усвідомлював значення своїх дій або не міг керувати ними. За даними Обласного наркологічного диспансеру від 29.09.2009 року №1166.01, [PERSON] перебував на диспансерному обліку з 25.02.2004 року з приводу синдрому залежності від алкоголю, неодноразово лікувався стаціонарно. В період з травня 2005 року до червня 2007 року за допомогою в ОНД не звертався. За такого, у задоволені позову [PERSON] слід відмовити.

Outcome: dismissed