Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-22 00:00:00

Представник позивача звернувся з позовом до суду і просить в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 23.03.2007 року в розмірі 1132517 (один мільйон сто тридцять дві тисячі пятсот сімнадцять) гривень 61 копійка звернути стягнення на будинок, розташований на земельній ділянці по вулиці Літня, 46 в м. Переяслав-Хмельницькому Київської області шляхом продажу вказаного предмету іпотеки публічним акціонерним товариством комерційний банк „Приватбанк, з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ „Приватбанк всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані і проживають у будинку, розташованому по вулиці Літня в м. Переяслав-Хмельницькому Київської області і стягнути понесені позивачем судові витрати при звернені до суду з позовом. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, просить задовольнити їх. Відповідач в судове засідання не зявилась, про день розгляду справи повідомлена належним чином шляхом публікації оголошення про виклик до суду в газеті „Київська правда. За цих обставин згідно ухвали Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду від 23.11.2011 року проведено заочний розгляд. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, суд встановив наступне. Правовідносини сторін з приводу отримання відповідачем коштів від позивача регулюються ст. 1054 ЦК України, за якою позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірах та на умовах встановлених договором, а відповідач зобовязується повернути позивачеві кредит та сплатити проценти. 23.03.2007 року між ЗАТ КБ „Приватбанк, правонаступником якого є ПАТ КБ „Приватбанк та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір №К3PWGК 15005557 відповідно до якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 591246 (пятсот девяносто одна тисяча двісті сорок шість) гривень 63 копійки зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 23.03.2022 року. Відповідач зобовязувалась повернути кредит та сплатити відсотки в строк та в порядку, встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 23.03.2007 року „Приватбанк та відповідач уклали договір іпотеки, відповідно до якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме житловий будинок, 46 по вулиці Літня в м. Переяслав-Хмельницькому Київської області, що належить відповідачу на праві власності. Позивач повністю виконав умови кредитного договору, видавши відповідачу 591246 (пятсот девяносто одна тисяча двісті сорок шість) гривень 63 копійки. Натомість відповідач порушив виконання взятих на себе зобовязань. Станом на 24.05.2011 року заборгованість відповідача перед банком становить 1132517 (один мільйон сто тридцять дві тисячі пятсот сімнадцять) гривень 61 копійка, що складається: 502122 (пятсот дві тисячі сто двадцять дві) гривні 40 копійок заборгованість за кредитом, 332818 (триста тридцять дві тисячі вісімсот вісімнадцять) гривень 67 копійок заборгованість по процентам за користування кредитом, 26323 (двадцять шість тисяч триста двадцять три) гривні 40 копійок заборгованість по комісії за користування кредитом, 217085 (двісті сімнадцять тисяч вісімдесят пять) гривень 60 копійок пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також штрафи відповідно до Договору 250 (двісті пятдесят) гривень штраф (фіктивна частина), 53917 (пятдесят три тисячі девятсот сімнадцять) гривень 51 копійка (процента складова). В силу ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідач частково сплачуючи грошові кошти позивачу, порушив не тільки умови договору, а й вимоги закону. Відповідно до норми ч.2 ст. 1050 ЦК України, яка застосовується до спору сторін згідно до ч.2 ст. 1054 ЦК України, в разі прострочення повернення чергової частини позики відповідач має право вимоги дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Статтею 12 Закону України „Про іпотеку передбачено, що у разі порушення іпотекодавцем обовязків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимог дострокового виконання основного зобовязання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки. Позивач в звязку з порушенням основного зобовязання та за умов іпотечного договору надіслав відповідачу письмову вимогу від 19.05.2011 року №30.1.0.02-102 про усунення порушення у не менш, ніж тридцятиденний строк. Пунктом 24 договору іпотеки від 23.03.2007 року передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у випадках, передбачених п.п. 18.8.1, 18.8.2, 18.9 цього договору відповідно до розділу V Закону України „Про іпотеку на підставі рішення суду. Пунктом 18.9. договору іпотеки від 23.03.2007 року передбачено, що сторони за цим договором дійшли згоди, що позивач має право звернути стягнення на предмет іпотеки і в разі дострокового розірвання кредитного договору або зміни його умов, при наявності невиконаних зобовязань. Зважаючи на вищевикладені обставини, суд вважає, що позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки базується на вимогах договору та закону. В силу ст. 33 Закону України „Про іпотеку позивач вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Таке звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до вимог ст. 39 Закону України „Про іпотеку у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержатель з вартості предмета іпотеки, опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки, опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону, пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Щодо позовних вимог позивача про виселення, суд вважає необхідним відмовити в позові з наступних підстав. Відповідно до ч.4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Статтею 39 Закону України „Про іпотеку від 05.06.2003 року №898-IV передбачено, що одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців. Разом з тим в ч.1 ст. 40 цього Закону зазначено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. У частинах 2 і 3 ст. 40 цього ж Закону законодавець встановлює певний порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобовязані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічний порядок виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку чи житловому приміщенні, на які звернуті стягнення як на предмет іпотеки, передбачено ч.3 ст. 109 ЖК України. Позивач не надав доказів щодо дотримання обовязкової процедури письмового попередження про звільнення житлового приміщення протягом місяця. Оскільки на час ухвалення рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки відсутні виконання імперативно-диспозитивних приписів, встановлених ч.2 ст. 40 Закону №898-IV та ч.3 ст. 109 ЖК України, щодо примусового виселення за рішенням суду мешканців із житлового будинку або житлового приміщення, на які здійснюється звернення як на предмет іпотеки, то такі позовні вимоги на цій стадії не можуть бути задоволені, оскільки на цей момент відсутні порушення, невизнання або оспорювання прав та свобод іпотекодержателя або нового власника щодо звільнення таких житлових приміщень їх мешканцями в розумінні щодо вимог ст. 3 ЦПК України права особи для звернення до суду за захистом. Таким чином, суд зважаючи на вищевстановлені обставини та дослідженні в судовому засіданні докази прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог банку. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати слід стягнути з відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам. На підставі викладеного,

Outcome: partial