Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-26 00:00:00

11.07.2011 року позивачка звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що 25.05.2011 року нею було поміщено оголошення про продаж гаража. В цей же день до неї звернувся відповідач [PERSON], з метою придбання гаража. Домовившись про вартість та умови продажу гаража [PERSON], залишив їй завдаток в сумі 8000.00 грн. Після вивезення позивачкою власних речей із гаража, [PERSON], дав ще їй 8000.00 грн., завдатку та доручив позивачці займатися оформленням документів з метою укладення договору купівлі-продажу гаража. Решту коштів в сумі 5600 грн., зобовязався сплатити після оформлення документів. 27.05.2011 року, об 01 годині 30 хвилин до квартири прийшли [PERSON], та [PERSON], і стали вимагати повернення завдатку в сумі 16000.00 грн., однак позивачка відмовила, а відповідачка [PERSON], в свою чергу викликала працівників міліції. Чекаючи працівників міліції [PERSON], викрав її документи (паспорт, чорнобильське посвідчення на імя позивачки та її дитини, диплом про закінчення навчального закладу) та образив позивачку. По прибуттю працівників міліції позивачка повернула кошти в сумі 16000.00 грн., про, що було написано [PERSON], розписку, але при перерахунку грошей [PERSON], у присутності працівників міліції викрав у неї 1500 грн. У звязку з чим [PERSON], просить суд стягнути з відповідачів на її користь 1500.00 грн., викрадених коштів, 1200.00 грн., на відновлення викрадених документів, по 5000.00 грн., з кожного завданої моральної шкоди, 120 грн., понесених витрат при зверненні до суду та порушити кримінальну справу у відношенні [PERSON], і [PERSON] У судовому засіданні позивачка та її представник заявлені позовні вимоги підтримали частково, в частині стягнення з відповідачів зазначених в позовній заяві [PERSON], сум. В частині порушення кримінальної справи у відношенні [PERSON], і [PERSON], в викраденні коштів та документів не підтримують. Заявлені позовні вимоги [PERSON], та [PERSON], до [PERSON], не визнають і вважають їх безпідставними. [PERSON], звернулася до суду із зустрічним позовом до [PERSON], про захист особистого немайнового права та стягнення моральної шкоди, де зазначила, що дійсно вона приходила 27.05.2011 року, об 01.30 годині із своїм чоловіком [PERSON], до відповідачки з метою повернення останньою 16000 грн., отриманого від [PERSON], завдатку, оскільки їй не було відомо про те, що її чоловік [PERSON], купує гараж у [PERSON] Так як у них вже є гараж і інший не потрібно, а тому вона стала вимагати повернення отриманих коштів, але [PERSON], відмовилась повертати гроші і затіяла з [PERSON], сварку в ході якої у присутності [PERSON], висловлювала на адресу [PERSON], в нецензурній, образливій, брутальній, принизливій та непристойній формі слова. Такими діями, як вважає [PERSON], [PERSON], зганьбила її як особу, оскільки образливі слова, які виговорила [PERSON], у бік [PERSON], порочать та принижують її честь, як людини, її гідність в думці громадян з точки зору загальновизнаних правил співжиття та принципів людської моралі. Характер висловлювань [PERSON], складає негативне враження до [PERSON], зі сторони її чоловіка [PERSON], що потягло за собою порушення життєвих звязків, відчуття дискомфорту, негативно вплинуло на стан здоровя [PERSON], спричинило їй моральну (немайнову) шкоду, яку позивачка оцінює в 10 000 грн., які просить суд стягнути з [PERSON], а також просить стягнути з [PERSON], на її користь понесені при зверненні до суду судові витрати та визнати дії [PERSON], що полягали у висловленні на адресу [PERSON], образливих брутальних слів в присутності її чоловіка [PERSON], такими, що принижують її честь, гідність та порушують її особисті немайнові права, що і підтримала у судовому засіданні. Позовні вимоги [PERSON], до неї не визнає. Будь яких коштів чи документів у [PERSON], вона не викрадала, а твердження [PERSON], про те, що вона у неї щось викрала не підтверджено жодними доказами і у звязку з чим вважає заявлений позов [PERSON], до неї є безпідставним. [PERSON], звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON], про повернення авансу, де зазначив, що дійсно він 25.05.2011 року в м.Олевську побачивши оголошення про продаж [PERSON], гаража звернувся до останньої з пропозицією його придбати. Оглянувши гараж він погодився його купити за 24000 грн., та дав [PERSON], в рахунок попередньої оплати аванс в сумі 16000 грн. 26.05.2011 року [PERSON], прийшла до нього і попросила ще 3000 грн., для оформлення документів. Всього ним було передано [PERSON], авансу в сумі 19000 грн., в рахунок попередньої оплати за укладення в майбутньому договору купівлі-продажу гаража. Але дізнавшись, що [PERSON], не є власником гаража, якого вона продає і договір купівлі-продажу зазначеного гаража з її вини не може бути укладений, [PERSON], вирішив повернути зазначений аванс. 27.05.2011 року він разом із дружиною [PERSON], прийшли до [PERSON], де він останній повідомив, що відмовляється укладати з нею договір купівлі-продажу гаража, оскільки вона не є власником і запропонував щоб [PERSON], повернула гроші. Але [PERSON], відмовилась повертати авансовий платіж та затіяла з ним та його дружиною [PERSON], сварку, під час якої почала висловлюватися на адресу його дружини в нецензурній, образливій, брутальній, принизливій та непристойній формі, в результаті чого [PERSON], викликала працівників міліції і лише при їх приїзду [PERSON], добровільно повернула [PERSON], частину авансу в сумі 17500 грн. [PERSON] частину авансу в сумі 1500 грн., [PERSON], в добровільному порядку відмовляється повернути, що змусило його звернутися до суду. У звязку з чим просить суд стягнути з [PERSON], 1500 грн., в рахунок повернення авансу та стягнути понесені ним судові витрати при зверненні до суду в сумі 120 грн. Грошей чи документів він у [PERSON], не викрадав, що також підтверджується проведеною перевіркою працівниками міліції [PERSON] У звязку з чим вважає заявлені позовні вимоги [PERSON], до нього є безпідставними. Допитані у судовому засіданні під присягою свідок [PERSON], та свідок [PERSON], надали суду показання підтвердивши при цьому всі обставини, які наведено вище, а саме те, що дійсно [PERSON], надавався аванс в сумі 19000 грн., [PERSON], на придбання та укладення в майбутньому гаража, якого продавала [PERSON], але оскільки [PERSON], не є власником гаража то [PERSON], та [PERSON], звернулися до [PERSON], з вимогою про повернення отриманого авансу де в ході розмови [PERSON], висловлювалася брутальними словами у присутності [PERSON], в бік [PERSON] Свідок [PERSON], у судовому засіданні надав суду показання про те, що він працює дільничним інспектором міліції [PERSON] УМВС України в Житомирській області. Так дійсно він проводив перевірку заяви [PERSON], щодо відмови в поверненні грошей жителькою м.Олевська [PERSON], та заяву останньої про викрадення грошей і документів. В ході перевірки було встановлено, що 27.05.2011 року, об 01.30 годині в квартирі [PERSON], між нею та [PERSON], і [PERSON], виникла суперечка з приводу повернення коштів за проданий позивачкою [PERSON], гараж, однак жодних скарг зі сторони [PERSON], по факту викрадення її власних документів [PERSON], [PERSON], працівникам міліції не заявляла і з даного приводу жодних скарг не подавала. Факт того, що [PERSON], 27.05.2011 року, об 01.30 годині забрав у [PERSON], документи не знайшов свого підтвердження, оскільки під час перевірки було встановлено, що при виїзді слідчо-оперативної групи на виклик [PERSON], до квартири [PERSON], остання не скаржилася на викрадення [PERSON], документів. В даному випадку факт викрадення документів та грошей не знайшов свого підтвердження, а мається факт особистих неприязних відносин [PERSON], до [PERSON], та [PERSON] На підставі чого у порушенні кримінальної справи у відношенні [PERSON], за ч.3 ст.357 КК України було відмовлено відповідно до п.2 ст.6 КПК України за відсутністю складу зазначеного злочину. Як встановлено в судовому засіданні позивачка [PERSON], проживає в [INFO], а відповідачі [PERSON], та [PERSON], проживають в [INFO]. 25.05.2011 року в м.Олевську позивачка помістила оголошення про продаж гаража, власником якого вона не являється. В цей же день до неї звернувся відповідач [PERSON], з метою придбання гаража. Домовившись про вартість та умови продажу гаража [PERSON], залишив їй аванс в сумі 16000.00 грн., та доручив позивачці займатися оформленням документів з метою укладення договору купівлі-продажу гаража. 26.05.2011 року [PERSON], звернулася до [PERSON], про надання їй ще 3000 грн., авансу для оформлення документів, які [PERSON], передав позивачці, а всього [PERSON], було передано авансу [PERSON], на загальну суму 19000 грн., в рахунок попередньої оплати за укладення в майбутньому договору купівлі-продажу гаража. 27.05.2011 року, [PERSON], дізнавшись про те, що гараж, який продає [PERSON], не є у її власності, він та [PERSON], звернулися з вимогою до [PERSON], про повернення авансу, однак позивачка відмовила та у присутності [PERSON], висловилася в адресу [PERSON], брутальними, образливими та непристойними словами чим образила [PERSON], принизивши її честь, як особи та її гідність як жінки, в результаті чого [PERSON], викликала працівників міліції. По прибуттю працівників міліції [PERSON], у їх присутності повернула [PERSON], 17500 грн. Із наданих до суду позивачкою [PERSON], та відповідачкою [PERSON], копій листків із амбулаторних книжок слідує, що останні зверталися до [PERSON] ЦРЛ з приводу отримання медичної допомоги, зокрема до лікаря невролога та кардіолога. Крім того [PERSON], була направлена на ехокардіографічне обстеження до м.Житомира, а затим до Національного інституту серцево-судинної хірургії ім.М.М.Амосова.(а.с.4, 67-71). Заслухавши пояснення сторін, покази свідків та дослідивши і оцінивши докази по справі, суд дійшов висновку, що між сторонами виникли правовідносини, які врегульовані ст.ст.3, 28, 32, 55 Конституції України, з яких слідує, що людина, її життя і здоровя, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю, у випадках порушення останніх, громадянин має право звернутися до суду з метою захисту цих прав та їх відновлення. Крім того має право вимагати відшкодування матеріальної і моральної (немайнової) шкоди, завданої таким порушенням. Відповідно до ст.ст.16, 23, 270, 275, 277, 280, 297, 1167 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права, має право на відшкодування моральної шкоди внаслідок порушення її прав, моральна шкода полягає у приниженні честі і гідності людини, фізична особа має право на повагу до гідності та честі, має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб, фізична особа особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації має право на її спростування, негативна інформація на особу вважається недостовірною: якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Приписами статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Так факт висловлення [PERSON], 27.05.2011 року в адресу [PERSON], брутальних висловлень стверджено в судовому засіданні показаннями свідків [PERSON], та [PERSON], а також самою [PERSON], та слідує із постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 05.06.2011 року. Отже вимога [PERSON], про визнання дій [PERSON], що полягали у висловленні на адресу [PERSON], нецензурних, брутальних, принизливих, непристойних та образливих слів, у присутності її чоловіка [PERSON], такими, що принижують її честь, гідність та порушують [PERSON] особисті немайнові права підлягає задоволенню. Разом з тим, оскільки винність [PERSON], у судовому засіданні доведена повністю із обставин, які встановлено та наведено вище судом, підтверджено належними доказами, а [PERSON], під час судового розгляду справи не надано суду будь-яких доказів, які б спростовували її винність у заподіянні моральної шкоди [PERSON], та враховуючи вищевикладене, суд вважає, що неправомірними діями [PERSON], була завдана також і моральна (немайнова) шкода [PERSON], яка виразилася в перенесенні останньою фізичних та психічних страждань, внаслідок поширення відносно позивачки недостовірної інформації. Приймаючи до уваги обставини справи, особу позивачки, ступінь її вини та інших обставин, зокрема, враховується характер та тривалість страждань, стан здоровя [PERSON], тяжкість та істотність вимушених змін у життєвих стосунках відповідачки та з урахуванням усіх обставин у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовна вимога [PERSON], щодо стягнення з [PERSON], моральної (немайнової) шкоди підлягає до часткового задоволення, яка на думку суду є обґрунтованою і яку суд визначає в грошовому еквіваленті моральної шкоди в розміри 2000.00 грн. В решті позовних вимог відмовити за їх безпідставністю. Крім того позивачкою у судовому засіданні не було обґрунтовано та підтверджено належними доказами, що їй було діями [PERSON], та [PERSON], завдано майнової та моральної шкоди. Із чого вона виходила визначаючи розмір моральної шкоди, яку просить стягнути із відповідачів. Не надала доказів відносно того що відповідачами було викрадено у позивачки 1500 грн., та документи на відновлення яких просить стягнути з відповідача 1200 грн., оскільки, відповідно до проведеної перевірки працівниками [PERSON] УМВС не було встановлено факту викрадення [PERSON], та [PERSON], у позивачки документів про, що було винесено відповідну постанову [PERSON] УМВС України в Житомирській області від 05.06.2011 року про відмову в порушенні кримінальної справи у відношенні [PERSON], на підставі п.2 ст.6 КПК України за відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч.3 ст.357 КК України. Зазначена постанова є чинною та не скасована в установленому законом порядку. У звязку з чим, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON], до [PERSON], та [PERSON], про стягнення майнової та моральної шкоди є безпідставними та не підлягають до задоволення. Щодо зустрічних позовних вимог [PERSON], до [PERSON], про повернення авансу, слід зазначити, що у відповідності до ч.2 ст.570 ЦК України у разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі вважаються авансом і повертаються в тому розмірі, в якому надавались. Враховуючи зазначене а також те, що [PERSON], у судовому засіданні не було надано належних доказів відносно того, що ним надавався [PERSON], аванс в сумі 3000 грн., частину якого в сумі 1500 грн., просить стягнути з [PERSON], суд вважає також, що у їх задоволенні слід відмовити. Так відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ч.1 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі викладеного та

Outcome: partial