Jurisdiction: civil
Date: 2012-01-30 00:00:00

26 вересня 2011 року позивачка [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача [PERSON], третя особа без самостійних вимог на предмет спору – авто-гаражний кооператив «Вугольок-3», про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позову зазначила, що знаходилась в юридичному шлюбі з відповідачем з жовтня 2000 року по серпень 2009 року. Від шлюбу мають доньку - [PERSON], [INFO], яка мешкає разом із позивачкою. За час проживання в шлюбі ними було придбане таке майно: автомобіль [NUMBER], 2005 року випуску, відповідно до біржової угоди № 16940 від 02.02.2008 року техпаспорт ДАН372491, власником якого зазначена [PERSON], а також чотирьохкімнатна квартира, розташована за адресою: м. Донецьк, вул. Словацька, 57а-85, та паєнакопичення в авто-гаражному кооперативі «Вугольок-3», що складаються з 6 гаражних боксів. Оскільки добровільно дійти згоди по розподілу майна сторони не можуть, позивачка просить суд поділити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя зі збільшенням її частки до 2/3, у зв»язку із проживанням з нею неповнолітньої доньки [PERSON], утриманням та вихованням якої вона самотужки займається, наступним чином – визнати за нею – [PERSON]- право власності на 2/3 частини автомобілю MITSUBISHI GRANDIS, визнати право власності на 2/3 частини чотирьохкімнатної квартири, розташованої за адресою: м. Донецьк, вул. Словацька, 57а-85 та 2/3 частини паєнакопичення в авто-гаражному кооперативі «Вугольок-3». В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] підтримали заявлені позовні вимоги, наполягали на їх задоволенні, доповнень та уточнень до них не оголошували. Відповідач [PERSON], присутній у судовому засіданні, позовні вимоги визнав частково та пояснив, що дійсно перебував у шлюбі з [PERSON] у зазначений нею період. Від шлюбу мають доньку – [PERSON], [INFO]. Вважає, що поділу між ними з [PERSON] підлягає лише автомобіль MITSUBISHI GRANDIS, оскільки він дійсно був придбаний під час їх шлюбу, та він – [PERSON] вважає можливим поділити його у рівних частках по Ѕ частині кожному. Стосовно поділу паєнакопичень у гаражному кооперативі, відповідач зазначає, що взагалі таке майно не є їх спільним з позивачкою майном та поділу не підлягає, оскільки свідоцтво про право власності на гараж №390, розташований за адресою: м. Донецьк, вул. Калініна, 107а, видано на ім»я його батька – [PERSON] на підставі рішення виконкому Куйбишевської районної у м.Донецьку ради № 50-2 від 13.02.2008 року, копію якого ним долучено до матеріалів справи. Щодо поділу чотирьохкімнатної квартири, розташованої за адресою: м. Донецьк, вул. Словацька, 57а-85, відповідач зазначає, що це майно належить йому особисто та є його приватною власністю, тому не підлягає поділу, оскільки вказана квартира була подарована йому його матір»ю [PERSON] згідно договору дарування від 31.07.2001 року АЕВ №399651, реєстр. номер 2030, копію якого він долучає до матеріалів справи. Стосовно збільшення частки позивачки під час поділу майна до 2/3, у зв»язку із проживанням з нею їх доньки, відповідач зазначає, що після розірвання їх шлюбу з [PERSON] у 2009 році та до серпня 2011 року, їх донька [PERSON] була прописана та мешкала разом із ним за адресою: м. Донецьк, вул. Словацька, 57а-85, саме він турбувався та забезпечував її матеріально та виховував духовно. Після чого, у серпні 2011 року доньку забрала до себе жити позивачка, та він продовжує забезпечувати матеріально дитину купуючи їх одяг, взуття, іграшки та книги. За цей час позивачка не зверталась до нього з вимогами про збільшення допомоги на дитину та судові рішення про стягнення з нього аліментів на утримання дитини відсутні. Враховуючи викладене, просить суд частково задовольнити вимоги позивачки, поділити їх майно – автомобіль MITSUBISHI GRANDIS відповідно до біржової угоди № 16940 від 02.02.2008 року техпаспорт ДАН372491, визнавши за нею й за ним право власності на нього у рівних частках – по Ѕ частині кожному та відмовити у задоволенні інших її позовних вимог. Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору [PERSON], присутній у судовому засіданні, зазначив, що є головою авто-гаражного кооперативу «Вугольок-3», та йому відомо, що у 2004-2005 році, був побудований гараж №390, розташований за адресою: м. Донецьк, вул. Калініна, 107а. Бачив, що у будуванні приймали участь багато людей, у тому числі й батько позивачки, оформлений гараж на [PERSON], який є членом кооперативу. Просив розглянути справу та винести рішення на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення сторін, представника позивача, третьої особи по справі, дослідивши матеріали справи, пояснення свідків та інші долучені сторонами письмові докази, дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню за таких підстав. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст.60 ЦПК України кожна із сторін зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Відповідно до ст. 213 ч.3 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно та всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Також, як роз»ясніє Пленум Верховного Суду України, п.п. 23,24 постанови № 11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг майна, наявність його на час ведення спільного господарства, з»ясовувати джерела та час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи та те, що знаходиться у 3-х осіб. При поділі майна враховуються також й борги подружжя та правовідносини за зобов»язаннями, що виникли в інтересах сім»ї. Судом встановлено і це підтверджено матеріалами цивільної справи, що сторони перебували в шлюбі з жовтня 2000 року по серпень 2009 року. Від шлюбу мають доньку - [PERSON], [INFO]. Під час шлюбу, й цей факт не оспорюється сторонами, ними був придбаний автомобіль [NUMBER], 2005 року випуску, відповідно до біржової угоди № 16940 від 02.02.2008 року техпаспорт № ДАН372491. Відповідно до вимог ч.3 ст. 70 Сімейного кодексу України, за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до ст. 60 ЦПК Україна кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається в обгрунтування своїх позовних вимог або заперечень. Суд вважає, що під час поділу цього майна, частки дружини та чоловіка повинні бути рівними, оскільки посилання позивачки [PERSON], як на підставу збільшення її частки до 2/3, у зв»язку із проживанням з нею неповнолітньої доньки [PERSON], утриманням та її вихованням – не є обґрунтованою підставою. Як було встановлено в судовому засіданні, дитина мешкає разом із позивачкою протягом кількох місяців, які передували дню подачі позову, та за цей час відповідачем надавалась матеріальна допомога позивачці для забезпечення потреб дитини. До цього часу, дитина мешкала разом із батьком протягом кількох років з моменту розірвання їх з позивачкою шлюбу, який піклувався нею та забезпечував усі потреби. До цього часу, сторони не звертались до суду з заявами про стягнення аліментів на утримання дитини, та спору з цього питання не виникало між ними. Тобто, позивачкою не надано даних щодо розрахунку потреб дитини, що могло б бути обґрунтуванням недостатності аліментів, що сплачує на її користь батько – [PERSON], та могло б бути підставою для збільшення її частки до 2/3. За висновком №6081-27 від 22.12.2011 року автотоварознавчого експерта, ринкова вартість автомобілю [NUMBER], 2005 року випуску склала 84338,81 грн. Враховуючи викладене, суд вважає можливим частково задовольнити вимоги [PERSON] у цій частині позову та визнати за нею та [PERSON] право власності у рівних частках по - Ѕ частині кожному у автомобілі [NUMBER], 2005 року випуску. Стосовно вимог позивачки про поділ майна подружжя - паєнакопичення в авто-гаражному кооперативі «Вугольок-3», суд приходить до висновку про відмову у повному обсягу у задоволенні такої вимоги за наступних обставин. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи та те, що знаходиться у 3-х осіб. Згідно наданих суду письмових доказів - свідоцтва про право власності від 27.05.2008 року на нерухоме майно – гараж № 390, загальною площею 125,9 кв.м., розташований за адресою: м. Донецьк, вул. Калініна, 107а, належить батькові відповідача – [PERSON] на підставі рішення виконкому Куйбишевської районної Ради м. Донецька від 13.02.2008 року № 50-2. За поясненнями свідка [PERSON], даними у судовому засіданні, він тривалий час є членом авто-гаражного кооперативу «Вугольок-3», та у 2004-2005 році почалось будівництво його власного гаражу. Гроші на будування цього гаражу давав його рідний брат, будували гараж разом із сином – відповідачем [PERSON], а також найманими працівниками, допомагав у будівництві й батько позивачки – [PERSON] За поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON], спірний гаражний бокс № 390 будували вони разом із відповідачем за час шлюбу сторін. Враховуючи викладене, а також вивчивши надані свідоцтво від 27.05.2008 року про право приватної власності на нерухоме майно – гараж № 390, загальною площею 125,9 кв.м., розташований за адресою: м. Донецьк, вул. Калініна, 107а, на ім.»я [PERSON], а також технічну документацію на нього, суд вважає, що спірний гараж не є спільним майном подружжя, а також таким майном, що знаходиться у третіх осіб, оскільки належить іншій людині – [PERSON], та законність отримання ним цього майна у приватну власність, чи дійсність підтверджуючих його право власності документів не була ніким оскаржена у передбачений законом строк, тому поділу не підлягає. Стосовно вимог позивачки про поділ чотирьохкімнатної квартири, розташованої за адресою: м. Донецьк, вул. Словацька, 57а-85, яку вона вважає спільною власністю подружжя, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні таких вимог у повному обсягу за таких підстав. Відповідно до вимог ст.57 Сімейного кодексу України, приватною власністю дружини чи чоловіка є : майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Даним майном кожен із подружжя має право самостійно користуватись і розпоряджатись. При поділі спільної власності подружжя і визначенні їх часток, це майно не повинно враховуватись. Як встановлено в судовому засіданні, вищевказана спірна квартира була подарована відповідачу [PERSON] його матір»ю [PERSON] згідно договору дарування від 31.07.2001 року АЕВ №399651, реєстр. номер 2030, копія якого долучена до матеріалів справи. За поясненнями свідка [PERSON], даними у судовому засіданні, квартиру, яку вона подарувала своєму сину – відповідачу [PERSON] вона купила собі у користування згідно договору купівлі-продажу від 14.07.2001 року, реєстр. № 1825. Під час оформлення купівлі-продажу цієї квартири, були присутні її знайомі [PERSON] та [PERSON] За поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON], даними у судовому засіданні, вони були присутніми під час укладення договору купівлі-продажу квартири [PERSON], розташованої за адресою: м. Донецьк, вул. Словацька, 57а-85, та бачили процес передачі грошей [PERSON] продавцю спірної квартири. Їм відомо, що у подальшому цю квартиру [PERSON] подарувала своєму синові [PERSON] Доводи позивачки та її представника у судовому засіданні про фактичну купівлю спірної квартири самим відповідачем [PERSON], за власні кошти, у присутності позивачки [PERSON] у період їх шлюбу, як підстава визнання цього майна спільною власністю подружжя та подальший поділ цього майна – суд не бере до уваги, оскільки вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 14.07.2001 року, реєстр. № 1825, та договору дарування від 31.07.2001 року АЕВ №399651, реєстр. номер 2030 позивачем не ставилось. За висновком будівельно-технічної експертизи № 6082-23 від 03.01.2012р., ринкова вартість чотирьохкімнатної квартири, розташованої за адресою: м. Донецьк, вул. Словацька, 57а-85 визначена у 590486,00 грн. Враховуючи викладене, а також той факт, що законність й дійсність вищевказаних договорів купівлі-продажу та дарування не була ніким оскаржена у передбачений законом строк, вони є чинними на момент розгляду справи судом, суд приходить до висновку про визнання чотирьохкімнатної квартири, розташованої за адресою: м. Донецьк, вул. Словацька, 57а-85 – приватною власністю відповідача [PERSON], та неможливість у зв»язку з чим, її поділу між ним та позивачкою [PERSON] На підставі викладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON], у зв»язку з чим, на її користь належить відшкодування понесених судових витрат пропорційно задоволених позовних вимог з [PERSON], а саме – стягнення з нього витрат по сплаті державного мита 500,00 (п»ятсот) грн. 00 коп. та витрат за проведення судової товарознавчої експертизи 400,00 (чотириста ) грн. 00 коп. На підставі ст.ст. 60-61, 63, 69-70, 72, 74 Сімейного кодексу України ст.ст. 368, 370 ЦК України, постанови Пленуму Верховного Суду України №11, п.п. 23,24 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»

Outcome: partial