Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-01 00:00:00

14 березня 2011 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська звернувся позивач із вищезазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач в позовній заяві, судовому засіданні послався на наступне. 29 серпня 2008 року між позивачем та відповідачем укладено договір №8-0408-Д про залучення внеску (вкладу) на депозитний рахунок. Додатковим договором №1 від 19 серпня 2010 року строк дії первинного договору продовжено до 02 вересня 2011 року. За умовами вказаного договору про залучення внеску на депозитний вклад позивач надав відповідачу грошові кошти в розмірі 30000,00 гривень, а відповідач зобов`язався повернути вказані кошти до 02 вересня 2011 року, сплативши відсотки позивачу за користування грошима в порядку та на умовах, визначених договором. Посилаючись на те, що відповідач перестав виконувати взяті на себе договірні зобов`язання щодо сплати відсотків на вклад, а після надіслання 03 лютого 2011 року позивачем заяви про розірвання договору такий договір не розірвано, суму вкладу позивачу не повернуто, останній звернувся до суду із даною позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на свою користь суму вкладу в розмірі 30000,00 гривень, а також невиплачені з 01 листопада 2010 року по 03 березня 2011 року включно відсотки в розмірі 2224,11 гривень. Окрім того, позивач просив суду достроково розірвати договір №8-0408-Д про залучення внеску (вкладу) на депозитний рахунок та покласти судові витрати на відповідача. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні в повному обсязі. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, надав суду письмові заперечення проти позову, пославшись на те, що відповідач не заперечує проти дострокового розірвання договору, однак позивач в своїй заяві, надісланій 03 лютого 2011 року відповідачу, повинен був вказати дату такого розірвання. Щодо вимог про повернення вкладу, стягнення відсотків, представник позивача зазначив, що дані вимоги задоволенню не підлягають, оскільки спірний договір не припинив свою дію. При цьому при достроковому розірванні договору позивачу сплачуються відсотки в розмірі 4% річних, тобто 3011,51 гривень, за фактичний час користування відповідачем грошима відповідача. Оскільки ж позивачу сплачено за цей час 13135,94 гривень, то надлишкова сума нарахованих та виплачених позивачу відсотків підлягає вирахуванню із суми вкладу. Окрім того, представник відповідача просив стягнути з позивача витрати на правову допомогу в розмірі 1700,00 гривень. Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 29 серпня 2008 року між відповідачем та позивачем укладено договір №8-04008-Д про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок. За умовами даного договору позивач зобов`язався внести внесок (вклад) на депозитний рахунок в сумі 30000,00 гривень, а відповідач, в свою чергу, зобов`язався повернути даний вклад до 31 серпня 2010 року, сплативши 20% річних щомісячними платежами. Також умовами договору передбачено, що договір може бути достроково припинено на вимогу вкладника або кредитної спілки (п.5.4 договору). При цьому вкладник повинен повідомити кредитну спілку про намір достроково припинити договір не менш ніж за 10 робочих днів до дати фактичного припинення договору. При достроковому припиненні договору на вимогу вкладника відсотки нараховуються на умовах вкладу до вимоги за весь строк фактичного використання вкладу, а вклад повертається протягом наступного робочого дня після дати такого дострокового припинення договору (п.4.3 договору). Викладені обставини підтверджуються копією договору №8-04008-Д про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок від 29 серпня 2008 року. На виконання умов зазначеного договору 29 серпня 2008 року позивачем були внесені обумовлені договором кошти в повному обсязі, про що свідчить копія квитанції до прибуткового касового ордеру від 29 серпня 2008 року. 19 серпня 2010 року між позивачем та відповідачем укладено додатковий договір №1 до №8-04008-Д про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок від 29 серпня 2008 року. Зазначеним додатковим договором №1 строк дії первинного договору продовжено до 02 вересня 2011 року, річна відсоткова ставка за користування вкладом встановлена в розмірі 22% з 01 вересня 2010 року. Викладене підтверджується копією зазначеного додаткового договору №1 від 19 серпня 2010 року. 03 лютого 2011 року позивачем направлено відповідачу заяву про дострокове припинення додаткового договору №1 із вимогою повернути вклад, а також відсотки за користування вкладом. Дану заяву відповідач отримав в той же день 03 лютого 2011 року. Зазначені обставини підтверджуються копією відповідної заяви позивача від 03 лютого 2011 року. Окрім того, судом встановлено, що відповідачем позивачу за період з 29 серпня 2008 року по 03 березня 2011 року сплачені відсотки за вкладом в розмірі 13135,94 гривень, остання сплата відбулась 26 листопада 2010 року в розмірі 542,46 гривень, що підтверджується копією довідки від 05 липня 2011 року. Таким чином, розмір несплачених відповідачем відсотків за зазначений період з урахуванням положень п.3 №8-04008-Д про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок від 29 серпня 2008 року від 29 серпня 2008 року, положень п.2 додаткового договору №1 від 19 серпня 2010 року становить 1681,64 гривень. Правовідносини, які виникли між сторонами, окрім положень вказаного вище договору, врегульовані нормами Цивільного кодексу України та Закону України «Про кредитні спілки». Так, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до норм ст.ст.11, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами. Положеннями ст.ст.3, 6, 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст.1 Закону України «Про кредитні спілки»(далі Закон України), кредитна спілка є фінансовою установою, виключним видом діяльності якої є надання фінансових послуг, передбачених цим Законом. До таких фінансових послуг, відповідно до ст.21 Закону України, відноситься, зокрема, залучення на договірних умовах внесків своїх членів на депозитні рахунки як у готівковій, так і в безготівковій формі. Нормою частини 1 ст.23 Закону України визначено, що внески (вклади) членів кредитної спілки на депозитні рахунки, а також нарахована на такі кошти та пайові внески плата (проценти) належать членам кредитної спілки на праві приватної власності. Частиною 2 ст.23 Закону України встановлено, що кожний член кредитної спілки має право одержати належні йому кошти, зазначені в частині першій цієї статті, у порядку і строки, які визначені відповідно до частини сьомої статті 10 цього Закону, статуту кредитної спілки або укладеними з членом кредитної спілки договорами. Згідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Нормою ст.598 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі ні підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті наведених вище норм діючого законодавства, суд приходить до висновку, що відповідачем в порушення взятих на себе договірних зобов`язань не виплачено позивачу відсотки за користування вкладом в сумі 1681,64 гривень. Визначаючи такий розмір несплачених відсотків, суд виходив з того, що наданий відповідачем розрахунок, де сума несплачених відсотків зазначена в розмірі 2224,11 гривень, не відповідає дійсності, оскільки за період, за який позивач нарахував такі відсотки, відповідачем була здійснена часткова виплата відсотків в розмірі 542,46 гривень, що пропорційно зменшує визначену позивачем суму. Також суд при визначенні розміру несплачених позивачу відсотків погоджується із посиланням останнього на необхідність застосування відсоткової ставки в розмірі 22% річних, а не 4% як хибно вказує відповідач. Позиція суду з цього приводу ґрунтується на тому, що за змістом п.4.3 договору №8-0408-Д від 29 серпня 2008 року при достроковому припиненні договору відсотки нараховуються на умовах вкладу, якими передбачений з 01 вересня 2010 року розмір відсоткової ставки 22% річних (п.2 додаткового договору №1 від 19 серпня 2010 року). Положеннями договору №8-0408-Д від 29 серпня 2008 року, зокрема пунктом 6.2.2 договору, дійсно передбачене право кредитної спілки зменшити розмір нарахованих відсотків при достроковому припинення договору. В той же час, за змістом п.6.4.5 договору таке зменшення розміру відсоткової ставки повинно погоджуватись із вкладником, однак відповідачем не надано суду жодних доказів такого погодження або повідомлення позивача про зменшення відсоткової ставки. Отже, визначення розміру несплачених відсотків з використанням розміру відсоткової ставки у вигляді 4% річних, є безпідставним. Таким чином, позовна вимога позивача щодо стягнення з відповідача нарахованих відсотків підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача суми нарахованих відсотків в розмірі 1681,64 гривні. Щодо позовної вимоги позивача про дострокове розірвання договору суд вважає за необхідне відмовити в її задоволенні на підставі наступного. Зі змісту п.4.3, 5.4 договору №8-0408-Д від 29 серпня 2008 року слідує, що договір може бути припинено за вимогою вкладника шляхом надіслання ним відповідного повідомлення кредитній спілці не менше ніж за десять робочих днів до дати припинення договору. Як вбачається із матеріалів справи, така заява була отримана відповідачем 03 лютого 2011 року, що свідчить про фактичне припинення оформленого договором грошового зобов`язання сторін на час звернення позивача із даним позовом до суду, оскільки додаткова угода №1 є невід`ємною частиною основного договору. Враховуючи положення норми ст.653 ч.2 ЦК України, в якій зазначено, що в разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняється, суд приходить до висновку про відсутність необхідності в розірванні договору, який вже припинив свою дію. Стосовно позовної вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суми неповернутого позивачу вкладу в розмірі 30000,00 гривень суд вважає дану вимогу обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Правова позиція суду з цього приводу ґрунтується на тому, що за змістом п.4.3 договору №8-0408-Д від 29 серпня 2008 року, в разі дострокового припинення договору на вимогу вкладника сума вкладу повертається вкладнику протягом наступного робочого дня після дати припинення договору. Як встановлено судом в судовому засіданні та зазначалось вище, укладений між сторонами у справі договір припинено на вимогу позивача фактично ще до часу звернення останнього до суду із даним позовом, що, в свою чергу, вказує про порушення відповідачем взятого на себе за договором обов`язку із повернення суми вкладу при достроковому припиненні договору. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст.88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені останнім при зверненні до суду судові витрати по сплаті судового збору (державного мита) в розмірі 316,82 гривень та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 гривень. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial