Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом і свої вимоги мотивує тим, що мешкає в квартирі [ADDRESS], цю квартиру він придбав 03.04.1996 року на підставі договору купівлі-продажу. 26.06.1997 року зареєстрував шлюб з відповідачкою. Проживають спільно у спірній квартирі до теперішнього часу. В звязку з погіршенням стану здоровя запропонував оформити квартиру на відповідачку, щоб у неї не виникло складнощів при оформленні спадщини, без наміру передати квартиру у власність, тобто укласти фіктивний правочин. 26.08.2010 року оформив договір дарування квартири [ADDRESS] на [PERSON] Ключі від квартири відповідачка мала, тому ні квартира, ні ключі від квартири не передавались. 11.02.2011 року за ініціативою відповідачки шлюб був розірваний в судовому порядку, що для позивача було непередбачуваним, він зрозумів, що відповідачка порушує домовленість. Просить постановити рішення, яким визнати договір дарування квартири№ 65 в будинку № 43 по вулиці Горького в місті Суми від 26.08.2010 року, укладений між [PERSON] (дарувальником) та [PERSON] (обдаровуванню) не дійсним (фіктивним). В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] підтримали свої вимоги з вище вказаних підстав та просять позов задовольнити. Відповідачка та її представник [PERSON] у судовому засіданні позов не визнали, в запереченнях зазначили, що договір дарування квартири від 26.08.2010 року оформлений у відповідності з вимогами діючого цивільного законодавства, в повному обсязі відповідає ст.. 203 ЦК України і має письмову нотаріально посвідчену форму. Законність та дійсність укладеного правочину також випливає з п. 7 укладеного договору, а саме правочин вчиняється з наміром створення відповідних правових наслідків (не є фіктивним).Позивач є чоловіком середнього віку, скарг на незадовільний стан здоровя не виказував і жодного разу між сторонами питання про оформлення [PERSON] спадщини не порушувалося і не обговорювалося. Обсяг дієздатності позивача при укладенні договору перевірявся нотаріусом. Між сторонами сімейні стосунки, взаєморозуміння відсутні, 11.02.2011 року шлюб було розірвано в судовому порядку. Просять відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог про визнання договору дарування від 26.08.2010 року недійсним на підставі їх необгрунтованності і незаконності. Третя особа приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявивлася, в письмовому відгуку від 03.11.2001 року просила розглядати справу у її відсутність, вважає, що правові підстави для задоволення позову [PERSON] відсутні, правочин є дійсним і відповідає вимогам цивільного законодавства, відомостей про те, що укладався фіктивний правочин без наміру створення правових наслідків в нього не має. Суд заслухавши позивача, його представника, відповідачку та її представника, свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що згідно договору дарування квартири від 26.08.2010 року, посвідченого нотаріусом Сумського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] набула права власності на квартиру [ADDRESS] (а.с. 7). [PERSON] зареєструвала своє право власності на вказану квартиру, що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності КП «Сумське МБТІ» та реєстраційним посвідченням КП «Сумське МБТІ» - записано до реєстраційної книги № 56 за реєстром № 394 28.09.2010 року. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 26.06.1997 року по 11.02.2011 року, що підтверджується рішенням Ковпаківського районного суду міста Суми від 11.02.2011 року. З показів свідків [PERSON], [PERSON], вбачається, що [PERSON] мав намір укласти нотаріально посвідчений договір дарування квартири [ADDRESS] на дружину [PERSON], визначившись з долею майна, яке є його особистою власністю. Частина 1 ст. 316 ЦК України закріплює, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших ociб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадянин, який має у приватній власності квартиру, користується нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і має право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд . В ст. 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. В силу ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлено законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою ст.. 203 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. В силу ч.1 ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Пленум Верховного Суду України в постанові від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» в п. 24 розяснив, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Відповідно до ст. 717 ч.1 ЦК України за договором дарування одна сторона ( дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Згідно ст.ст. 718, 719 ч.2 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Як встановлено судом, при укладенні договору дарування від 26.08.2010 року сторони договору передбачили, що під передачею квартири слід вважати символічну передачу речі, прийняття обдаровуваним від дарувальника ключів від квартири з одночасним зазначенням в п. 5 даного договору, що дарунок передано обдаровуваній до підписання договору шляхом передавання їй комплекту ключів від квартири, свідчить про те, що передача квартири відбулась. Передача позивачем [PERSON] квартири в дар своїй дружині, само по собі не є підставою вважати такий договір фіктивним. Згідно ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Вказане свідчить про те, що в Цивільному кодексі України закладена презумпція правомірності правочину і обовязок доведення його недійсності покладається в даному випадку на позивача. Наявність у [PERSON] діагностованого захворювання кишково-шлункового тракту не спростовує наявність умислу сторін правочину на укладення договору дарування. Позивачем не надано беззаперечних доказів на підтвердження наявності у нього та [PERSON] умислу на оформлення договору дарування квартири без створення відповідних правових наслідків. Зокрема поведінка обох сторін вказаного договору, факт оформлення ними договору дарування квартири із його нотаріальним посвідченням, тобто з дотриманням встановленого законом порядку укладення договору дарування, реєстрація права власності новим власником свідчать про наявність намірів сторін договору на настання відповідних правових наслідків відчуження квартири [PERSON] на користь [PERSON] За таких обставин, враховуючи, що при укладенні договору дарування квартири [ADDRESS] від 26.08.2010 року сторони договору відповідач та позивач, мали на меті саме безоплатну передачу квартири обдаровуваному, суд приходить до висновку, що будь-які підстави вважати договір фіктивним відсутні, тому позовні вимоги [PERSON] є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed