Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-31 00:00:00

Позивачі звернулися до суду проти [PERSON] щодо усунення перешкод у користуванні належною останнім земельною ділянкою площею 0,07 га по вул. Шевченко, 116 в с. Станишівка Житомирського району, посилаючись на те, що відповідач побудувала на неї господарську будівлю. Добровільно звільнити спірну земельну ділянку не бажає. Позов було підтримано позивачами у повному обсязі. Останні стверджували, що ними у законний спосіб придбаний житловий будинок та земельна ділянка. Після її купівлі з»ясувалося, що відповідач самовільно зайняла частину спірної земельної ділянки і незаконно встановила на неї господарську будівлю. Вирішити це питання мирним шляхом не вдалося. Просили позов задовольнити. Відповідач позов не визнала. Пояснила, що вона є власником житлового будинку по вул. Шевченко 114 в с. Станишівка та тривалий час користується земельною ділянкою біля будинку. її ділянка площею 0,06 га. межує із земельною ділянкою позивачів. Вважає позов безпідставним, оскільки первісні власники земельних ділянок здійснювали приватизацію спірної земельної ділянки незаконно, так як не узгоджували з нею межу. Беручи до уваги пояснення сторін, свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи, судом встановлені обставини, які відповідають цивільним правовідносинам. Суд розглядає справу у межах позову, виходячи з принципу змагальності та диспозитивності (ст.ст.10,11 ЦПК України). За договором купівлі-продажу від 04.08.2008, [PERSON] набула право власності на житловий будинок та земельну ділянку площею 700 кв.м. по вул. Шевченка 116 в с. Станишівка (а.с.9,10). Своє право власності [PERSON] належним чином зареєструвала у відповідних державних органах про що свідчить Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0700 га (а.с.7). Отже, позивач набула право власності на придбане майно на підставах, що не заборонено законом (ст.328 ЦК України). Позивачі як подружжя спільно володіють придбаним майном. [PERSON] проживає в [INFO] та користується земельною ділянкою площею 0,06 га, яка знаходиться біля будинку (а.с. 17,18,19,20,28). Наведені земельні ділянки межують між собою (а.с.7). На частині належної позивачам земельної ділянки розташована господарська будівля, яка належить відповідачці. Цю обставину [PERSON] визнає. За ухвалою суду землевпорядник Станишівської сільської ради здійснив обмір земельних ділянок сторін. Цим обміром було встановлено, що розмір земельної ділянки позивачів становить 0,07 га, а [PERSON] фактично використовує земельну ділянку розміром 0.079 та.. Окрім цього частина господарської будівлі знаходиться на земельній ділянці позивачів. Знаходження частини будівлі на земельній ділянці позивачів підтверджується також актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 27.11.2008 (а.с.8) Статтею 41 Конституції України встановлено, що право приватної власності є непорушним. Наведені положення кореспондуються із ст.ст.317, 319, 321 ЦК України відповідно до яких власник володіє, розпоряджається та користується своїм майном на власний розсуд ніхто не може бути позбавлений чи обмежений у його здійсненні. Статтею 373 ЦК України також передбачено, що власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. За правилами положень ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування, володіння та розпорядження своїм майном. Твердження [PERSON] про незаконність приватизації земельної ділянки первісними продавцями не знайшло свого документального підтвердження в суді та не було доведено належними і допустимими доказами. Відповідач також не порушувала питання щодо недійсності попередніх державних актів. За положеннями ст.203 ЦК України правомірність правочину презумпується. Вимога позивачів щодо визнання за ними права самостійно прибрати будівлю у 1 разі невиконання [PERSON] судового рішення не відповідає ст.124 Конституції України та Закону України «Про виконавче провадження», а тому в цій частині не підлягає до задоволення. З огляду на наведене,

Outcome: partial