Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-18 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом в якому просить усунути [PERSON] від права на спадкування за законом спадкового майна після смерті [PERSON], а саме: будинку № 10А на вул. Спортовій у м. Винники, м. Львів та автомобіля [NUMBER] В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала, пояснила, що 21.02.1995 р. між нею та [PERSON] було зареєстровано шлюб. 09.01.2009 р. [PERSON] помер, залишивши спадкове майно у виді будинку та автомобіля, вказаних в позові. Спадкоємцями першої черги за законом, являється вона та син померлого, від першого шлюбу, [PERSON] Позовні вимоги мотивує тим, що її чоловік [PERSON] з 1982 року хворів на туберкульоз легень, згодом у нього також виявили «рак». Внаслідок тривалої тяжкої хвороби права легеня була йому видалена у 1992 році, 19.06.1992 року він був визнаний інвалідом ІІ групи загального захворювання, у 2004 році, визнаний інвалідом І групи. В зв’язку із вказаними захворюванням [PERSON] потребував фактично постійної сторонньої допомоги та піклування, оскільки не міг самостійно одягтись, пересуватись пішки на відстані більше 200 м. чи виконувати будь-яку іншу роботу, яка б вимагала значного нахилу тіла. Після видалення легені йому було встановлено дренажну систему для промивки порожнини, яка вимагала щоденного промивання та перев’язок з допомогою сторонніх осіб. Декілька разів на місяць спадкодавець потребував термінової шпеталізації та стаціонарного медичного обслуговування, часто такі загострення траплялись серед ночі, у нього розпочинались сильні приступи кашлю та виділення гною, в таких випадках він не міг самостійно надати собі допомогу чи доїхати до лікарні, така ситуація зумовлювала необхідність постійного стороннього догляду. Позивач зазначила, що з моменту одруження і до самої смерть [PERSON] вона самостійно піклувалась та дбала про нього, їй допомагали лише її батьки та матеріально допомагав брат, також її племінник допомагав виконувати господарську роботу по дому, оскільки чоловік не міг переносити жодних фізичних навантажень. Відповідач в 2001 р. виїхав для постійного проживання в Італію, абсолютно не цікавився станом здоров’я батька не надавав йому жодної допомоги, хоча неодноразово приїжджав в Україну, вони фактично не підтримували відносин, оскільки відповідач не відповідав на телефонні дзвінки батька. В 2007 р. відповідач півтора місяці проживав разом із батьком та позивачем, однак уваги чи піклування щодо батька не проявляв. Увесь період спільного проживання відповідач лише розважався, додому приходив поїсти та спати. В 2008 р. відповідач також був у Львові однак в наслідок бійки потрапив до лікарні, що лише викликало додаткові хвилювання батька. [PERSON] важко переживав в зв’язку з негативним ставленням сина до нього. Крім цього позивач повідомила, що вона ніколи не заперечувала проти спільного проживання сина з батьком, жодних перешкод для цього не було. На її думку окреме проживання сина було викликано його небажанням створювати собі додаткові труднощі пов’язані з необхідністю піклуватись про хворого батька, що як помітив відповідач при тимчасовому спільному проживанні з батьком в 2007 р., вимагає багато зусиль. Зазначила, що [PERSON] регулярно їздив в Польську республіку для купівлі медикаментів та проходження лікування у жінки яка займалась нетрадиційною медициною за допомогою трав’яних настойок промивала рану [PERSON], що з його слів позитивно впливало на стан здоров’я. Враховуючи наведене просить позов задоволити. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, з мотивів наведених в позовні заяві. Додатково зазначила, що на її думку зібраними по справі доказами та показами свідків, зокрема медичних працівників, повністю підтверджується факт перебування [PERSON] у безпорадному стані, який був зумовлений важкою хворобою, яка фактично робила неможливим його життя без сторонньої допомоги, заперечення стороною відповідача цих обставин вважає безпідставним. Також вважає голослівними твердження представників відповідача, про те, що відповідач не мав можливості виконувати свої обов’язки передбачені ст. 202 СК України по наданню допомагати непрацездатному батькові, оскільки сам страждав важкими захворюваннями. Зазначила, що в матеріалах справи відсутнє належне документальне підтвердження стану здоров’я відповідача. В зв’язку з чим вважає, що відповідач свідомо та добровільно ухилився він надання допомоги своєму батькові, який перебував у безпорадному стані. Посилаючись на п. 5 ст. 1224 ЦК України просить позовні вимоги задоволити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги заперечив, пояснив що вважає позов безпідставним, оскільки, згідно з показами свідків та наявними в матеріалах справи документами, [PERSON] не перебував у безпорадному стані. Він самостійно пересуваввся керував автомобілем, їздив за кордон. Крім цього зазначив, що в матеріалах справи відсутнє будь-яке документальне підтвердження про звернення спадкоємця до свого сина за допомого, [PERSON] ніколи про це письмово не просив, до суду з позовом про стягнення з свого повнолітнього сина аліментів не звертався. Також вважає, що відсутній факт ухилення відповідача від надання допомоги батькові оскільки [PERSON] сам хворіє на гепатит С та D в зв’язку з чим проходить амбулаторне лікування в Італії. Додатково зазначив, що факт наявності у [PERSON] важких захворювань та інвалідності першої групи стороною відповідача не оспорюється. Враховуючи наведені обставини в задоволенні позову просить відмовити за безпідставністю вимог. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги заперечила, пояснила, що її син [PERSON] з 2002 р. проживає разом з нею в Італії. Сину було відомо про стан здоров’я батька, але у батька було своє життя, а у сина своє. [PERSON] ніколи не допомагав своєму сину та не піклувався про нього, лише в дитинстві заразив його туберкульозом. Також відповідач страждає психічними розладами і з 2009 р. перебуває на амбулаторному лікуванні в Італії, в зв’язку з чим не зміг бути присутнім в судовому засіданні, вона не заперечує проти розгляду справи у відсутності відповідача за участю його представників. В задоволенні позову просить відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши представлені суду документи та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 215 ЦПК України, суд вважає, що в позовні вимоги слід задоволити виходячи з наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено [PERSON], який помер 09.01.2009 р., являвся чоловіком позивачки та батьком відповідача, які у відповідності до вимог ст. 1261 ЦК України являються спадкоємцями першої черги спадкового майна, яке належало [PERSON] на момент смерті, а саме будинку № 10А на вул. Спортовій у м. Винники, м. Львів та автомобіля [NUMBER]. В засіданні також з’ясовано, що спадкодавець страждав на ряд тяжких захворювань, зокрема туберкульоз легень та «Рак»в наслідок яких йому в 1992 р., шляхом хірургічного втручання, було повністю видалено праву легеню та встановлено дренажну систему. В зв’язку з погіршенням стану здоров’я в 2004 р. [PERSON] встановлено першу групу інвалідності. Відповідачу було відомо про стан здоров’я батька. Наведені факти в ході судового розгляду не оспорювались та визнані сторонами, а тому у відповідності до вимог ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Основною нормою права на яку посилається кожна із сторін, мотивуючи свої вимоги чи заперечення, являється - п. 5 ст. 1224 ЦК України, згідно з якою за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Із змісту наведеної норм, та з врахуванням обставин, які сторонами не оспорюються предметом доказування у даній справі являється наявність, або відсутність безпорадного стану спадкодавця та факт ухилення відповідача від надання допомоги померлому. З дотриманням вимог ст.62 ЦПК України в судовому засіданні, в якості свідка, була допитана представник відповідача [PERSON], яка повідомила, що являється матір’ю відповідача та першою дружиною [PERSON] Її шлюб з [PERSON] було розірвано в 1992 р. після чого син залишився проживати з нею. В 2000 р. вона вирішила виїхати на заробітки в Італію. [PERSON] сказав, що син може проживати з ним, однак за декілька днів до її від’їзду пояснив, що не зможи взяти сина до себе, оскільки його теперішня дружина [PERSON], проти. Син залишився проживати у її родичів, а в 2002 р., після досягнення повноліття, виїхав в Італію де проживає по теперішній час разом із нею. В Італії у сина виявили гепатит С та психічні розлади, з 2009 р. він перебуває на амбулаторному лікуванні, періодично лікується стаціонарно. Сину було відомо про стан здоров’я батька, але останній ніколи не звертався по допомогу ні до мене ні до свого сина, оскільки не був безпорадний. У відповідача були нормальні відносини з батьком, однак батько не бажав проживати разом із сином. В 2008 р. [PERSON] не пустив в своє помешкання сина, який приїхав з Італії, а в грубій формі вигнав його, після чого [PERSON] в наслідок бійки з невідомими особами потрапив у лікарню. В 2010 р. відповідач також був у Львові переліз через огорожу будинку на вул. Спортовій, 10А у м. Винники де проживає позивачка, яка побачивши його викликала міліцію. Зазначила також, що [PERSON] ніколи не піклувався про свого сина та не допомагав йому. Позивач наведені вище покази свідка категорично заперечила, додатково пояснила, що в 2008 р. [PERSON] дійсно приїжджав до них до дому, однак перебуваючи під огорожею будинку подзвонив батькові, який через декілька хвилин вийшов на вулицю, але сина вже не було, після чого [PERSON] тривалий час шукав його, дзвонив на мобільний, але син не відповідав. [PERSON] знайшли в лікарні, куди він потрапив в наслідок бійки. Допитані в судовому засіданні свідки: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] дали аналогічні за своїм змістом покази, пояснили, що були знайомі із померлим [PERSON], зустрічали його в середньому два рази в місяці. Зовні він виглядав здоровою та активною людиною, хоча всі свідки повідомили, що їм булу відомо про наявність у нього важких захворювань, однак [PERSON] соромився свого хоробливого стану, не любив про це говорити. Свідки зазначили, що на їх думку він не був у безпорадному стані, оскільки самостійно пересувався та керував автомобілем. Про свої відносини із сином [PERSON] також говорив мало, але наведені свідки вважають що уних були нормальні родинні стосунки не зважаючи на окреме проживання. Заперечуючи позовні вимоги представник відповідача посилається на покази вказаних вище свідків, як на доказ того, що [PERSON]Д не перебував у безпорадному стані. Також одним з підтверджень даного факту представник відповідача вважає лист-відповідь Державної прикордонної служби України від 04.12.2009 (а.с. 69-75) про регулярні та багаторазові виїзди [PERSON] в період з 01.01.2002 р. по 02.10.2008 р. за межі України в Польщу. Суд не може погодитись із наведеною позицію представника відповідача, оскільки вважає, що ключовими та більш достовірними, при визначені стану здоров’я [PERSON], є свідчення свідків –медичних працівників та наявні в матеріалах справи документи з медичними заключеннями та висновками. Згідно листа голови втизіоульмонологічної МСЕК № 2 від 20.10.2010 р., № 1291 (а.с. 28) [PERSON] 19.06.1992 року був визнаний інвалідом ІІ групи загального захворювання, у 2004 році визнаний інвалідом І групи загального захворювання, яка у 2007 році була підтверджена безтерміново, що свідчить про тяжке захворювання останнього. З 2004 р. [PERSON] потребував постійного стороннього догляду у зв’язку із безпорадністю загального стану, неможливістю забезпечити самостійно умови свого проживання. Свідок [PERSON], який являється хірургом Львівського регіонального фтизіо-пульмонологічного центру, в судовому засіданні підтвердив викладені ним в заяві від 11.04.20011 р. (а.с. 107) свідчення та пояснив, що лікуванням [PERSON] займався з 1992 р. Після проведеної операції в 1994 р. і до по день смерті, а особливо підчас загострень хвороби, які були систематичними, в середньому 2-3 рази на місяць, хворий потребував особливого догляду та допомоги і не міг справлятись самостійно, без сторонньої допомоги. Також важкий стан здоров’я [PERSON] в судовому засіданні підтвердила свідок [PERSON], яка працюючи лікарем-хірургом, суду повідомила, що лікуванням [PERSON] займалась з 1989 по 2008 р. і може з впевненістю повідомити, що [PERSON] фактично перебував у безпорадному стані, оскільки обходитись без сторонньої допомоги він міг максимум одну добу, зробивше самостійно необхідне промивання. Однак особисті промивання були малоефективними і для повторного їх проведення він потребував допомоги сторонньої особи. Також зазначила, що [PERSON] вміло приховував свій важки стан, завжди намагався виглядати елегантно та енергійно, що також неможливо без сторонньої допомоги, оскільки повністю одягтись, самостійно він не міг, будь-які рухи пов’язані з нахилом тулуба могли спричинити виділення гною через ротову порожнину. Вказані свідки-медики також повідомили, що догляд та піклування за [PERSON] здійснювала виключно його дружина [PERSON], яка постійно знаходилась поруч із ним і лише завдяки її старанням він тривалий час прожив при наявності важких захворювань. Вони також повідомили, що жодного разу не бачили відповідача [PERSON] Свідки [PERSON] та [PERSON] дали аналогічні за змістом покази, повідомили суду, що більше десяти років тому, познайомились із [PERSON] та його дружиною [PERSON] в лікарні, де із аналогічними захворюваннями перебували їх близькі родичі. Вони дуже часто зустрічались, оскільки їх близькі, регулярно перебували на стаціонарному лікуванні. Також вони продовжували спілкування і за межами медичних установ. Зі слів [PERSON] їм відомо, що із сином у них були погані відносини, останній не хотів підтримувати відносини із батьком, а його приїзди в України супроводжувались лише бійками та проблемами Вказані свідки повідомили, що їх родичі мали аналогічні з [PERSON] захворювання, але меншої складності і вони впевнено можуть сказати, що без сторонньої допомоги такі хворі обійтись не можуть і потребують постійного стороннього догляду та піклування. І лише завдяки дружині [PERSON] тривалий час проживав із наявними у нього недугами. Їм відомо, що [PERSON] регулярно відвідував знахарку у Польщі та стверджував, що це йому допомагає. [PERSON] додатково зазначила, що [PERSON] особисто їй казав, що із сином у нього лише проблеми, він сильно переживав з приводу того, що по господарству йому допомагає племінник дружини, а не рідний син, також розказував, що син надсилає йому телефонні повідомлення образливого змісту. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що підтримували дружні відносини з [PERSON] та позивачкою приблизно з 1993 р., можуть повідомити, що [PERSON] дійсно зовні виглядав здоровою людиною, однак буваючи часто у нього в помешканні вони бачили, що без допомоги дружини йому обходитись було важко. Свідок [PERSON] суду повідомив, що з 2000 р. дружив з [PERSON] і неодноразово розмовляв з ним про його сина. [PERSON] відказував, що син не хоче з ним спілкуватись, не відповідає на його телефонні дзвінки, хоча він хотів би, щоб син проживав разом із ним. Також свідок підтвердив, що [PERSON] без сторонньої допомоги було важко. Вони разом в 2004 р. їздили в Київ, але були там не більше доби, по дорозі [PERSON] самостійно здійснював собі промивання. Крім цього йому відомо, що [PERSON] дуже часто їздив в Польщу до якоїсь цілительниці, оскільки сподівався, що вона зможе йому допомогти. Негативне ставлення відповідача до свого батька в судовому засіданні також підтвердив свідок [PERSON], який являється двоюрідним братом [PERSON] та підтримував з ним та [PERSON] тісні стосунки. Він повідомив, що померлий часто розповідав йому про сина, важко переживав той факт, що син не хоче з ним спілкуватись, ніколи не телефонує, на його дзвінки не відповідає, коли приїжджав в Україну то завжди створював якісь проблеми, батькові не допомагав. Також свідок зазначив, що позивачка ніколи не заперечувала проти проживання відповідача разом із батько, оскільки вони потребували його допомоги. Крім цього повідомив, що [PERSON] регулярно їздив в Польщу з метою лікування у знахарки, він також неодноразово їздив разом із ним. Сідок [PERSON] в судовому засіданні повідомив, що являється племінником позивачки, а тому часто був у неї в помешканні, допомагав по господарству, оскільки в зв’язку із станом здоров’я [PERSON] не міг виконувати фізичної роботи та потребував допомоги, неодноразово бачив, як [PERSON] вдіває та взуває [PERSON] [PERSON] підтримував з ним приязні відносини, часто відказував на сина, він був свідком того, як [PERSON] телефонував сину, а останній не відповідав. Зазначив, що йому відомо, що його батьки, які перебувають за кордоном матеріально допомагали родині [PERSON]. Приймаючи рішення по справі, суд керується також роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними у Постанові №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»і, зокрема, пунктом 6, в якій зазначено, що « Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування». Суд вважає, що наведені вище покази медичних працівників, які тривалий час проводили лікуванням [PERSON], а також покази інших свідків та наявні в матеріалах справи документи підтверджують перебування [PERSON] у безпорадному стані, зумовленому тяжкою хворобою, оскільки, як з’ясовано в засіданні він не міг тривалий час самостійно забезпечувати умови свого життя та потребував допомоги і догляду інших осіб. Встановлюючи факт ухилення відповідача від надання допомоги батькові, судом враховується його поведінка, зокрема, щодо відмови в спілкуванні з батьком, ненадання жодної допомоги при спільному проживанні, що випливає із даних в судовому засіданні показів. Судом встановлено, що відповідач знав про стан здоров’я батька, це не заперечується його представниками, мав можливість неодноразово відвідувати Україну, що підтверджується зокрема інформацією наданої прикордонною службою України (а.с. 76), але при цьому не надавав батькові жодної допомоги, не відвідував його у лікарні, не був присутній на його похованні. Наведені факти свідчать про ухилення відповідача від виконання покладених на нього ст. 202 СК України обов’язків. Надані суду документи про стан здоров’я [PERSON] не даю підстав для висновку про неможливість надання допомоги батькові, оскільки згідно з витягом з історії хвороби № 0115669Т (а.с. 63) [PERSON] з 01.11.1984 р. перебував на обліку в туберкульозному диспансері лише як контактний з хворим на туберкульоз, надані представником відповідача переклади медичних документів свідчать про наявність у [PERSON] розладів здоров’я в період з 2009 р., тобто вже після смерті батька. Заслухавши пояснення свідків суд вважає, що регулярні виїзди [PERSON] за кордон не можуть свідчити про його здатність самостійно піклуватись про себе, оскільки ці поїздки здійснювались з метою лікування і тривали близько 12-15 годин, що згідно показів лікаря [PERSON] було допустимим. Таким чином, враховуючи вищенаведені обставини справи, суд приходить до висновку, що відповідач своїми діями ухилявся від надання допомоги спадкодавцеві [PERSON], який через тяжку хворобу перебував в безпорадному стані, а тому у відповідності до вимог п. 5 ст. 1224 ЦК України, підлягає усуненню від права на спадкування за законом після смерті [PERSON]Д, Крім цього згідно з вимогами ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача в користь позивачки слід стягнути понесені нею судові витрати у виді судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Outcome: approved