Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Дусанівської сільської ради, Золочівського МБТІ та третьої особи [PERSON] про визнання за нею права власності на будинковолодіння в с. Дусанів по вул. Зелена, 6 Перемишлянського району Львівської області, земельну ділянку площею 0,6га та земельний пай площею 1,294га, а також про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.04.2001р. видане на імя [PERSON] за №482 з покликанням на те, що дане майно вона успадкувала за законом від свого чоловіка [PERSON] який помер 14.04.1994р., шляхом фактичного користування, оскільки проживає у будинку, доглядає за ним, проводить поточні ремонти, обробляє та збирає урожай з присадибної земельної ділянки, сплачує обовязкові платежі, несе певні витрати по утриманню майна, однак у встановлений шестимісячний строк свої спадкові права не оформила, оскільки Дусанівська сільська рада не повідомила її про це вчасно, хоч відповідно до ч.1 ст.549 ЦК України (в ред. 1963р.) спадщину прийняла шляхом фактичного користування. В судовому засіданні представник [PERSON] позовні вимоги підтримала та зазначила, що остання перебувала у шлюбі з [PERSON] з 1945р., за час спільного подружнього життя збудували житловий будинок в с. Дусанів по вул. Зелена, 6 Перемишлянського району. Після смерті чоловіка [PERSON] та по даний час [PERSON] проживає в даному будинку веде за ним догляд, а отже шляхом фактичного користування прийняла спадщину. З приводу задоволення позовних вимог [PERSON] заперечила, оскільки у 2001р. остання прийняла спадщину на частину майна померлого, а саме 560 марок ФРН, що на той час становило значну його частку, при цьому приховавши від нотаріуса наявність інших спадкоємців і зважаючи на наявність у померлого крім неї інших дітей не може на даний час претендувати на будь яку його частку. В зустрічному позові [PERSON] звернулась до [PERSON] та Дусанівської сільської ради з вимогою про визнання за нею права власності на 1/2 частину будинковолодіння в с. Дусанів по вул. Зелена, 6 Перемишлянського району Львівської області та земельну ділянку площею 0,095га з покликанням на те, що після смерті батька [PERSON] будучи спадкоємцем першої черги за законом отримала свідоцтво про право на спадщину за законом та прийняла у спадщину лише 560 марок ФРН, дізнавшись лише 06.04.2010р. з позову [PERSON] про наявність у померлого іншого майна, зокрема будинковолодіння в с. Дусанів та земельної ділянки, на частину якого має право поряд з іншими спадкоємцями. В судовому засіданні представник [PERSON] позовні вимоги [PERSON] заперечив та зазначив, що його довірителька лише 06.04.2010р. довідалась про наявність у її померлого батька іншого майна, а тому зважаючи на відмову інших спадкоємців від прийняття спадщини, зокрема сестер [PERSON], [PERSON] та [PERSON], визнання [PERSON] факту належності спірного житлового будинку [PERSON], вважає, що за [PERSON] слід визнати право власності на 1/2 частину будинковолодіння та земельної ділянки, а в позові [PERSON] відмовити. Представник Дусанівської сільської ради в судовому засіданні проти задоволення позову [PERSON] не заперечував та пояснив, що дійсно [PERSON] належить будинковолодіння по вул. Зелена, 6 в с. Дусанів Перемишлянського району, після смерті якого по даний час в будинку проживає [PERSON], доглядає за ним, сплачує обовязкові платежі, засаджує та збирає урожай з земельної ділянки, тобто своїми діями засвідчила фактичне прийняття спадщини чоловіка. Будь-які інші користувачі чи співвласники в даному будинку не проживають. [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що її мати на рівні з батьком володіла житловим будинком, оскільки за час спільного життя побудували його, про що знали всі діти і зокрема [PERSON]. Після смерті батька [PERSON] продовжувала проживати в ньому, доглядати за ним, тобто своїми діями фактично прийняла спадщину чоловіка, а відтак вважає що за нею і слід визнати право власності на житловий будинок в цілому. Вислухавши пояснення та доводи сторін, проаналізувавши обставини та документальні докази по справі, суд вважає, що позовні заяви обґрунтовані і підлягають до часткового задоволення мотивуючи це наступним. З оглянутих в судовому свідоцтва про шлюб 1-СГ№132346 та свідоцтва на право власності на жилий будинок від 22.10.1989р. вбачається, що [PERSON] перебувала з 10.11.1945р. у шлюбі з [PERSON], актовий запис за №2. [PERSON], який помер 14.04.1994р. відповідно до свідоцтва про смерть 1-СГ№183846, актовий запис №11, на праві власності належав житловий будинок з господарськими прибудовами по вул. Зелена, 6 в с. Дусанів Перемишлянського району Львівської області. Його дочка [PERSON] 03.04.2001р. подала заяву про видачу їй свідоцтва про право на спадщину по смерті батька [PERSON] у виді грошової компенсації у виді 560 марок ФРН приховавши при цьому факт наявності ще трьох сестер та матері в якості можливих спадкоємців по закону, а цього держнотаріус всупереч вимог інструкції про вчинення нотаріальних дій та Закону України «Про нотаріат» не перевірила і видала їй свідоцтво про право на спадщину спадкового майна: грошової компенсації, вказавши, що вартість спадкового мана складає лише 1361грн. Тобто в частині права [PERSON] на будь-яке інше спадкове майно нотаріус права останній не надала (Спадкова справа №96 реєстр №482). В цей же час [PERSON] - дружина [PERSON] після смерті останнього, будучи спадкоємцем за законом фактично вступила у володіння і управління спадковим майном, проживала у житловому будинку по вул. Зелена, 6 в с. Дусанів Перемишлянського району, доглядає за ним по даний час, обробляє присадибну земельну ділянку площею 0,19га, яка закріплена за будинком, несе витрати на його утримання, що додатково стверджується довідкою виконкому Дусанівської сільської ради №235 від 23.02.2010р. 30.01.2010р. [PERSON] подала заяву до нотаріуса про своє право на спадкове майно будинковолодіння в с. Дусанів по вул. Зелена, 6 Перемишлянського району Львівської області, тобто зажадала права на все майно покійного чоловіка, адже як вбачається з матеріалів справи, спірне будинковолодіння було зведено під час шлюбу та спільного проживання позивачки з покійним чоловіком, хоч в подальшому свідоцтво про право власності на нього формально було виготовлено лише на чоловіка, що не суперечило ст.ст. 60-61 КпШС України, адже це майно було обєктом спільної сумісної власності подружжя. Відтак, [PERSON] дочка позивачки та померлого, могла претендувати лише на 1/2 частку від майна покійного батька, як і мати, котра вступила у фактичне управління та користування спадковим майном, адже там постійно проживала і проживає по даний час, при тому що дві інші дочки покійного на спадкування його майна не претендували, а постійно відвідують свою матір та надають їй посильну допомогу у веденні присадибного господарства. Морально-етично та правова сторона позиції [PERSON] по відношенню до своєї матері та двох рідних сестер в частині одноосібного оформлення прийняття спадщини у вигляді 560 марок ФРН у 2001 році, що було доволі значною сумою, судом не оцінюється і не розглядається за збігом строків позовної давності. Вимоги в частині визнання за нею права на 1/2 частину всього спірного будинковолодіння підлягають розгляду та оцінці згідно вимог гл.8 КпШС України, тобто виходячи із законодавчо закріпленого права спільної сумісної власності подружжя, де їх частки є рівними. Таким чином, виходячи з того, що [PERSON] у 2001 році вже зверталась з заявою про прийняття спадкового майна у вигляді грошової компенсації та шляхом укриття відомостей про наявність інших спадкоємців, а саме матері та двох рідних сестер, а тепер домагається ще й половини будинковолодіння, суд вважає, що така має право лише на 1/2 частку від майна покійного батька, що становить 1/4 частку від всього будинковолодіння, адже двоє її рідних сестер заяв про прийняття спадщини не подавали і в її користь від нього не відмовлялись, а послідовно підтримували позицію матері, про що засвідчили в судових засіданнях. А тому,

Outcome: approved