Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачки [PERSON] про право на зворотну вимогу ( регрес). В обґрунтування своїх позовних вимог позивач в позовній заяві, так і позивач і представник позивача в ході судового розгляду посилися на те, що сторони перебували у шлюбі з 07 грудня 2002 року. В червні 2003 року [PERSON], маючи намір придбати квартиру, уклав з Приватним підприємством Мегаполісдоговір про надання послуг, згідно з яким ПП Мегаполіс повинен був надати послуги, повязані з придбанням квартири №31 будинку №81 корпус 2 по вул. Янтарна у м. Дніпропетровську. 22 червня 2003 року позивачем було сплачено задаток за квартиру, що підтверджується розпискою про задаток від 22.06.2003 року. 25.09.2003 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №8298, за яким [PERSON] продала, а [PERSON] придбав квартиру №31 будинку №81 корпус 2 по вул. Янтарна у м. Дніпропетровську. 25.09.2003 року з метою отримання коштів для оплати вартості квартири [PERSON] було укладено з ВАТ КБ Приватбанкдоговір про відкриття картрахунку і встановлення кредитного ліміту, договір страхування нерухомого майна та договір застави майнових прав, за яким квартира №31 будинку №81 корп.2 по вул. Янтарна у м. Дніпропетровську знаходилася у заставі позичальника до повного погашення кредиту позивачем. [PERSON] зобовязався щомісячно сплачувати грошові кошти в сумі не менше 128,52 доларів США. 06.04.2006 року шлюб між сторонами розірвано. З метою розділу спільно нажитого майна відповідачка звернулася до суду з метою розділу квартири №31 будинку №81 корп.2 по вул. Янтарна у м. Дніпропетровську, заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27.11.2007 року визнано за відповідачкою право власності на Ѕ частину квартири №31 в будинку №81 корп.2 по вул. Янтарна у м. Дніпропетровську. Однак після винесення рішення та визнання права власності на Ѕ частину квартири за відповідачкою, [PERSON] надалі самостійно проводилися виплати по Кредитному договору та після розірвання шлюбу оплачено 92506 грн. 88 коп. і повністю погашено кредит перед банком, з яких за погашення заборгованості за Ѕ частину квартири відповідачки сплачено суму у розмірі 46280 грн. 44 коп. 31.07.2009 року спірна квартира продана і кошти були розділені між сторонами в рівних частках. Відповідачка не бажає в добровільному порядку повернути позивачу половину оплаченої суми, тому він вимушений звернутися до суду. Просили: стягнути із відповідачки суму у розмірі 46280 грн. 44 коп. на користь позивача по кредитному договору № DNK0G062240076 від 25.09.2003 року; стягнути із відповідачки витрати на правову допомогу у розмірі 2000 грн. та судові витрати по справі. Відповідачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Вказали, що відповідачка не знала про укладання кредитного договору позивача з ЗАТ КБ ПриватБанком, вона не була стороною у кредитному договорі, договорі страхування нерухомого майна та договорі застави майнових прав на нерухомість, як дружина договір не підписувала та зобовязань на себе не брала, тому нести відповідальність за виконання цих договорів не може. За відповідачкою рішенням суду визнано право власності на Ѕ частини спірної квартири, а кредитний договір не було поділено між сторонами, і оплату повинен нести [PERSON] Суд вислухавши пояснення сторін, представників, дослідивши докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню частково за наступних підстав. У ході судового розгляду встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 07 грудня 2002 року ( а.с.22). Шлюб розірвано Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська 06 квітня 2006 року ( а.с.18). Згідно до договору купівлі продажу квартири від 25 вересня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] і зареєстрованому в реєстрі за №8298 [PERSON] продала, а [PERSON] придбав квартиру №31 в будинку №81 корпус 2 по вул.Янтарна в м. Дніпропетровську ( а.с.15). 25.09.2003 року між ЗАТ КБ ПриватБанком та [PERSON] було укладено договір № DNK0G062240076 про відкриття картрахунку і встановлення кредитного ліміту VISA ELECNRON SERVISEвідповідно до п.6.2 Банк надав кредитний ліміт на картковий рахунок в сумі 9537 доларів США, в тому числі 8160 доларів США- для видачі готівкою на оплату вартості нерухомості і 1397 доларів США - для перерахування страхових платежів за 15 років ( а.с.11-12). Крім того [PERSON] 25.09.2003 року був укладений Договір страхування нерухомого майна ( а.с.14) та Договір застави майнових прав № DNK0G062240076 в забезпечення виконання зобовязань за договором про відкриття карткового рахунку і встановленні кредитного ліміту № DNK0G062240076 [PERSON] надав в заставу квартиру №31, що розташована по вул. Янтарна в будинку №81 корпус 2 в м. Дніпропетровську (а.с.16). Заочним рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2007 року по цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON], третя особа: Відділ споживчого кредитування Закритого акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк про визнання права власності на Ѕ частину квартири, визначення порядку користування квартирою , вселення, розділу кредитного договору, позовні вимоги [PERSON] задоволені частково: визнано за нею право власності на Ѕ частину квартири 31 корпус 2 в будинку №81 по вул. Янтарна в м. Дніпропетровську; вселена [PERSON] в квартиру та виділено їй в користування кімнату площею 17,0 кв.м. Відповідно до договору купівлі продажу від 31.07.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованому в реєстрі за №3246, [PERSON] і [PERSON] продали квартиру №31 у будинку №81 корпус 2 по вул. Янтарна в м. Дніпропетровську ( а.с.17). Як вбачається із наданих банківських виписок за період з 16.04.2006 року по 31.07.21009 року та прибуткового касового ордеру №3092510443 від 31.07.2009 року [PERSON] погашено кредит в сумі 92506 грн. 88 коп. ( а.с. 23-42). Відповідно до довідки ЗАТ КБ Приватбанквід 17.08.2009 року №080200001/2-7133 [PERSON] повністю погашена заборгованість за кредитом № DNK0G062240076 від 25.09.2003 року ( а.с.20). Як показала в судовому засіданні відповідачка кредит повністю погасив позивач, нею не оплачено ні гривні, оскільки вона вважає, що не повинна оплачувати кредит. Також відповідачкою не оспорювався той факт, що спірну квартиру було продано за 36000 доларів США і кошти було розділені пополам. Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Суд не може взяти до уваги твердження відповідачки та її представника, про те, що нею було оплачено заборгованість по комунальним послугам, та здійснювалася оплата в КП ДМБТІ, оскільки нею не надано жодного доказу, щодо їх оплати. Як показав судовому засіданні позивач та представник позивача, що оскільки [PERSON] одноособово оплачено кредит, то на підставі ст. 544 ЦК України просили суд стягнути із відповідачки половину від оплаченої суми 46280 грн. 44 коп. Як показав представник позивача підрахунок суми здійснювався відповідно до банківських виписок, де вказано перерахування коштів, як в доларах США так і в національній валюті гривні. Відповідно до ст. 544 ЦК України, боржник, який виконав солідарний обовязок, має право на зворотну вимогу ( регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Відповідно до ч.5 ст.11 ЦК України, у випадках,встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки можуть виникати з рішення суду. Суд приходить до висновку, що позивачем правомірно заявлено вимоги щодо стягнення половини оплаченої ним суми, оскільки рішення суду щодо визнання за відповідачкою права власності на Ѕ частину квартири породжує права і обовязки [PERSON], щодо оплати половини залишкової вартості кредиту, яка залишилася не оплаченою після розірвання шлюбу між сторонами. Виходячи із вищевикладеного і оцінюючи докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідачки половини оплаченої кредитної суми знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і підлягають задоволенню. Позивачем заявлено вимогу щодо стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 2000 грн. Відповідно до ч.1 ст. 84 ЦПК України витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Як вбачається із матеріалів справи між ТОВ Дніпропетровський юридичний консалтинговий центр і [PERSON] 18 серпня 2009 року укладено договір про надання юридичних послуг, вартість юридичних послуг 2000 грн. ( а.с.43), однак докази по оплаті суду не надано. Крім того, в судовому засіданні приймав участь представник за довіреністю, тому за таких обставин для стягнення витрат по оплаті допомоги адвоката у суду не має. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідачки підлягає стягненню на користь позивача судові витрати по справі: судовий збір в розмірі 462 грн. 80 коп. і витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 30 грн.

Outcome: partial