Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-06 00:00:00

Позивач, уточнивши позовні вимоги, звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання майна спільним сумісним майном подружжя. Позивач у своєму позові посилалася на те, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі з 09 вересня 1978 року. Шлюб розірвано у 2010 році. Після реєстрації шлюбу позивач з відповідачем та за пропозицією батьків відповідача поселилася у належному їм домоволодінні по вул. Єрмака, 32 у м. Дніпропетровську. З дозволу батьків вона та відповідач у 1980 році за спільні кошти почали будівництво прибудови до житлового будинку літ. А'-1, літньої кухні літ. Б, б, гаражу літ. Г, сараїв літ. Ж, З. Позивач вважає, що зазначені споруди є спільним сумісним майном подружжя. Позивач, уточнивши позовні вимоги, просила суд визнати спільним сумісним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] житлову прибудову до житлового будинку літ. А-1 літ. А'-1 площею 6,8 кв.м., літню кухню літ. Б, б, загальною площею 30,2 кв.м., гараж літ. Г, сараї літ. Ж, З в домоволодінні за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Єрмака, 32, що складає 40/100 частин домоволодіння, розташованого на земельній ділянці, площею 300 кв.м. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні. Представник відповідача позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши добуті та представлені докази, допитавши свідків, вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Судом встановлено, що 09 вересня 1978 року відділом ЗАГС Ленінського району м. Дніпропетровська, актовий запис № 1636, було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 вересня 2010 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Після реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] поселилися у належному батькам відповідача домоволодінні, розташованому за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Єрмака, 32. З 14 червня 1979 року [PERSON] була зареєстрована в зазначеному домоволодінні. У 1980 році [PERSON] та [PERSON] за спільні кошти почали будівництво житлової прибудови до житлового будинку літ. А?-1, літньої кухні літ. Б, б (побудовано у 1980 році), гаражу літ. Г (побудовано у 1984 році), сараїв літ. Ж, З (побудовано у 2003 році), що підтверджується технічним паспортом КП «ДМБТІ» від 19 листопада 2004 року. Після смерті своїх батьків [PERSON], померлої 21 жовтня 1999 року, та [PERSON], померлого 11 жовтня 1994 року, відповідач [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом від 09 серпня 2000 року, посвідчене державним нотаріусом Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстроване в реєстрі за № 2-2866 та зареєстроване в КП «ДМБТІ» 15 вересня 2004 року, на спадкове майно, яке складається з: жилого будинку № 32, розташованого на земельній ділянці площею 300 кв.м. по вул. Єрмака в м. Дніпропетровську; на земельній ділянці розташовано житловий будинок А-1, душ Д, вбиральня Е, споруди 1-5, І. Тобто до складу спадкового майна не ввійшли житлова прибудова до житлового будинку літ. А?-1, літня кухня літ. Б, б, гараж літ. Г, сарай літ. Ж, З, оскільки вони були самовільно побудовані [PERSON] та [PERSON] та не були узаконені належним чином. Згідно Висновку № 1205 судової будівельно-технічної експертизи від 20 листопада 2008 року частка домоволодіння, до складу якої входить прибудова літ. А?-1 до житлового будинку літ. А-1, літня кухня літ. Б, б, гараж літ. Г, сарай літ. Ж, З складає 40/100 частини. Таким чином, майно, збудоване та переобладнане [PERSON] та [PERSON] у період шлюбу в зазначеному домоволодінні складає 40/100 частини. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Ч. 1 ст. 61 СК України передбачено, що обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно ч. 1 ст. 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю сторін. На підставі викладеного,

Outcome: approved