Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-08 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача. В заяві позивач на підтвердження позовних вимог вказав, що 05 жовтня 2007 року між ним та відповідачем було укладено договір про спільну діяльність (з об»єднанням вкладів /часників), відповідно до умов якого сторони зобовязалися спільно діяти для досягнення спільної мети - отримання прибутку, шляхом об»єднання грошових, матеріальних, трудових ресурсів у торгівлю. В період з жовня місяця 2007 року по червень місяць 2008 року ним було здійснено внески у спільні діяльність на загальну суму 202 794 гривні, які були витрачені на ремонт магазину «Кооператор», розташованого в місті Баштанка по вулиці Баштанської республіки 53, що належав на правах оренди відповідачу, а також на придбання устаткування та продукції для відкриття бару та тютюнового кіоску. В порушення умов договору відповідач недопускав його до участі в керівництві спільною діяльністю, контролю за фінансовими результатами по веденню спільних справ та в свою чергу розподілу прибутку, його позивача) звернення по питанню допуску в управлінні спільної дяльності та отримання частки доходу були проігноровані відповідачем. Також відповідач відмовився від укладення додаткової угоди, щодо припинення спільної дяльності та визначення порядку розподілу спільного майна. На підставі вищевикладеного позивач просив суд винести рішення, яким розірвати вищевказаний договір про спільну діяльність та стягнути з відповідача на його користь суму внеску у спільну діяльність (згідно умов договору про спільну діяльність) в розмірі 202 794 гривні, неотриманні прибутки в розмірі 632 196 гривень, відсотки за користування чужим коштами в розмірі 15 971 гривня (вважаючи, що відповідач користуючись чужими коштами для власного збагаченя зобов'язаний сплатити відсотки за користування належними йому коштами в силу положень ст. 625 ЦК України) та зтрати понесені по справі в розмірі 1837 гривень. Крім того, на думку позивача, йому було завдано моральної шкоди, що виразилось: в душевних стражданнях, викликаних не отриманням очікуваних прибутків та не поверненям вкладених коштів, яку він оцінив у 1699 гривень. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, пояснюючи, що договір про спільну діяльність він укладав, як фізична особа, кошти вносив також як фізична особа, відповідач порушив умови договору чим завдав йому матеріальної та моральної шкоди. Представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, посилаючись на те, що вони підтверджені доказами. В судовому засіданні відповідач погодився з позовними вимогами про розірвання договору про спільну діяльність та заперечував проти задоволення позову в іншій частині, посилаючись на те, що в дійсності ніякої спільної діяльності не мало місця та код них коштів позивачем в виді внесків в спільну діяльність (згідно актів) не передавалось, акти підписані не ним, печать на актах очевидно проставив позивав скориставшись тим, що мав доступ до його кабінету де знаходилась печать). Представники відповідача заперечували проти задовлення позову, посилаючись на недоведеність та необгрнутованість. Заслухавши пояснення та доводи сторін, їх представників, пояснення свідків, дослідивши письмові докази в матеріалах справи (розрахунки сум заборгованості; копію договору про спільну діяльність (з об»єднанням вкладів учасників) від 05.10.2007 року, посвідченого 05 жовтня 2007 року приватним нотаріусом Баштанського районного нотаріального округу Миколаївської області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №538; акти про внески учасника договору про спільну діяльність від 05.10.2007 року, 06.11.2077 року та 16.06.2008 року; аудиторський висновок; копію договору оренди (найм) житлової будівлі від 05.10.2007 року; повідомленя на ім»я [PERSON] від 14.04.2009 року; копію претензії [PERSON] на м»я [PERSON] від 31.04.2009 року; копію заяви на ім»я [PERSON] від 18.05.2009 року; копії поштових повідомлень; копію листа [PERSON] на імя [PERSON]; акт №1 від 16.04.2008 року; довідку ДПІ за №33/10/17-037; рішення Баштанської міської ради від 05.04.2006 року та 25.11.2008 року; висновок експерта від 03.06.2011 року за №713), суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково виходячи зі слідуючого: -в судовому засіданні встановлено, що 05 жовтня 2007 року між сторонами було укладено договір про спільну діяльність (з об»єднанням вкладів учасників), відповідно до умов якого сторони зобовязалися спільно діяти для досягнення спільної мети - отримання прибутку, шляхом об»єднання грошових, матеріальних, трудових ресурсів у торгівлі. -в період з жовня місяця 2007 року по червень місяць 2008 року згідно актів про внески учасника договору про спільну діяльність від 05.10.2007 року, 06.11.2007 року та 16.06.2008 року позивачем було здійснено внески у спільну діяльність на загальну суму 202 794 гривні, які були витрачені на ремонт в тому числі магазину -Кооператор», розташованого в місті Баштанка по вулиці Баштанської республіки 53. В порушення умов договору відповідач недопускав позивача до участі в керівництві спільною діяльністю, контролю за фінансовими результатами по веденню спільних справ та в свою чергу розподілу прибутку. Відповідно до вимог ст. 526, 610, 615 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Згідно статті 1130 ЦК України, за договором про спільну діяльність сторони учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об'єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об'єднання вкладів учасників. В силу положень ст.ст. 1136, 1139 ЦК України, кожний учасник договору простого товариства має право ознайомлюватися з усіма документами щодо ведення спільних справ учасників. Відмова від цього права або його обмеження, в тому числі за погодженням учасників, є нікчемною. Прибуток, одержаний учасниками договору простого товариства в результаті їх спільної діяльності, розподіляється пропорційно вартості вкладів учасників у спільне майно, якщо інше не встановлено договором простого товариства або іншою домовленістю учасників. Умова про позбавлення або відмову учасника від права на частину прибутку є нікчемною. Згідно п. 2.5 вищевказаного договору про спільну діяльність для досягнення мети, вказаної в п. 1.1 цього договору, сторони роблять внески грошовими коштами, матеріальними ресурсами , виконанням робіт. Розмір внесків сторін визначається ними за взаємною згодою щомісячно. Факт внеску та його розмір підтверджуєтся двостороннім актом, який підписується сторонами. В силу п. 4.1 вказаного договору сторони мають право приймати участь у розподілі прибутку та використанні спільної власності, отримувати інформацію по операціям, які відносяться до спільної діяльності. Таким чином підтверджені в судовому засіданні (поясненнями сторони позивача поясненнями свідків [PERSON]В, [PERSON]А, письмовими повідомленнями та претензією а.с.29-31) обставини, щодо порушення відповідачем умов вказаного договору (в тому числі розподілу прибутку) вбачає можливість задоволення позову в частині його розірвання та стягненя з відповідача сум внеску у спільну діяльність в розмірі 202 794 гривні. Згідно вимог статті 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. На думку суду вимога позивача, щодо стягнення неотриманого прибутку за період з квітня місяця 2008 року по січень місяць 2011 року в розмірі 632 196 гривень, підлягає задоволенню частково, а саме на суму 3295 гривень 50 копійок (6.5 місяців 2008 року х 507 грвн. (прибуток за 1 місяць вказаного року= 3295 грвн. 50 коп.)), виходячи з того, що згідно висновку аудиторської перевірки - для її проведення було надано лише книгу реєстрації операцій за період з 01.10.2008р. по 31.12.2008 року, а тому вимога позивача про стягнення неотриманого прибутку за інші роки нарахована без будь - яких фактичних даних, тобто без посилання на належні та допустимі докази. Вимога позивача про стягнення відсотків за користування чужим коштами в розмірі 15 971 гривня, підлягає залишенню без задоволення, оскільки не грунтується на законі. Правовідносини, що мають місце між сторонами не вбачають ознак грошового зобов'язання за участю їх як боржника та кредитора, виходячи з вимог статті 625 ЦК /країни, а виступають як рівноправні сторони (учасники) та предметом їх зобов'язання спільна діяльність (а не гроші). На підставі ст. 1167 ЦК України - моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Заявлена позивачем позовна вимога, щодо стягнення на його користь моральної шкоди в розмірі 1699 грн. підлягає задоволенню з врахуванням обставин встановлених то справі, характеру та обсягу моральних страждань, їх тривалості, виходячи із засад розумності та справедливості, так як порушення відповідачем умов договору про спільну діяльність спричинило моральні страждання позивача, які були доведенні ним з судовому засіданні. Прийшовши до висновків, щодо наявного спору між сторонами, суд не брав до уваги заперечення відповідача стосовного недоведеності вимог позивачем, а саме самої спільної діяльності та в першу чергу внесення позивачем коштів на спільну діяльність, оскільки ці заперечення спростовуються вищенаведеними письмовими доказами. Так, п. 1.2 вказаного договору (а.с.13) підтверджує факт внесення (в тому числі) позивачем коштів в сумі 70 000 гривень у спільні діяльність, при чому до підписання самого договору. Аналогічні факти підтверджують акти про внески учасника договору про спільну діяльність від 05.10.2007 року, 06.11.2007 року та 16.06.2008 року, які були підписанні сторонами та завірені печаткою відповідача. Наведені письмові докази підтверджують загальну суму внеску позивача в розмірі 202 794 гривні. Посилання відповідача на те, що ним не підписувалось вищевказаних актів є недоведеними, виходячи з положень вимог статті 59 ЦПК України /допустимість доказів/. Положення статті 204 ЦК України вбачає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно статті 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Так, наявний в матеріалах справи висновок експерта №713 від 03.06.2011 року не спростовує обставини стосовного того, що акти про внески учасника договору про спільну діяльність від 05.10.2007 року, 06.11.2007 року та 16.06.2008 року були підписанні відповідачем [PERSON], оскільки не підтверджує протилежного. Згідно п.4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може грунтуватися на припущеннях. Посилання відповідача на вимушеність (з його сторони) підписання договору про спільну діяльність не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні (відповідач пояснював, що не звертався до позивача по питанню розірвання договору та не вчиняв інших дій, які б свідчили про його бажання розірвати спірний договір) не знайшли свого підтвердження, тому суд оцінює вказані пояснення критично. В силу статті 88 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати, понесені ним по справі - сплата судового збору на користь держави в розмірі 1700 гривень (за вимогу майнового характеру) та 17 гривень (за вимогу немайнового характеру) та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 гривень, а всього 1837 гривень, що підтверджено платіжними дорученнями. На підставі викладеного,

Outcome: partial