Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-10 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачів про визначення ідеальних часток у спільній сумісній власності, встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за законом та за заповітом на частину домоволодіння №39 по вул. Ферганській у м. Дніпропетровську. В обґрунтування уточнених та остаточних позовних вимог посилалася на те, що її батьками є [PERSON] та [PERSON], які перебували у шлюбі з 01.07.1946 року. На підставі рішення виконкому АНД райради м. Дніпропетровська від 16.10.1948 року, в січні 1949 року [PERSON] було проведено відвід земельної ділянки по вул. Ферганської № 35 у м. Дніпропетровську. 17 січня 1949 року між міським житловим управлінням виконкому міської ради депутатів трудящих та [PERSON] було укладено договір про право будівництва та безстрокового користування земельною ділянкою. Даний договір було нотаріально посвідчено державним нотаріусом 3-ї нотаріальної контори АНД району. Інспектором державного архітектурно-будівельного контролю [PERSON] був виданий дозвіл №12 від 04.04.1949 року на будівництво за типовим проектом житлового будинку індивідуального забудовника 1945 року, який був узгоджений з головним архітектором. В 1949 році житловий будинок літ. А-1 з прибудовою а-1, який розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Фернганська №35 було збудовано в період шлюбу за спільні кошти [PERSON] та [PERSON]. В 1975 році [PERSON] та [PERSON] було збудовано прибудову а1-1 та прибудову а2-1 до житлового будинку літ. А-1. Відповідно до рішення виконкому АНД райради побудованому будинку було присвоєно адресу: вул. Фернганська № 39 у м. Дніпропетровську. В період з 1949 по 1986 рік подружжям [PERSON] було збудовано сараї Б, В, Г, Д, Е, Ж, К, О, Л, вбиральню Н, прибудову а1-1 та прибудову а2-1. У 1986 році позивачка [PERSON] за згодою батьків, однак без належного дозволу, за власні кошти побудувала на місці сараїв Б, В, Г, Е, Ж, К житловий будинок Б-1 з ґанком б, житлову прибудову Б1-1, житлову прибудову літ. Б2-1, прибудову літ. б-1. Оскільки вказаний житловий будинок з прибудовами вважається самовільним, тому позивачка просила позов в частині визнання за нею права власності на нього залишити без розгляду. Згідно з даними головного архітектора АНД району від 22.11.2007 року домоволодінню №35 по вул.Ферганській рішенням виконкому АНД району присвоєна нова адреса: вул.Ферганська,№39. [PERSON] помер 18.10.1986 року, актовий запис №6295, після його смерті відкрилася спадщина на ? частину домоволодіння. Єдиними спадкоємцями за законом після його смерті були: дружина [PERSON], донька [PERSON], донька [PERSON] та син [PERSON]. На день смерті [PERSON] у спадковому будинку [PERSON] не проживала та заяву до нотаріальної контори про вступ у спадщину не подавала. [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на день смерті [PERSON] постійно мешкали у будинку та були зареєстровані в ньому, тому вважаються такими, що фактично прийняли спадщину відповідно до ст.549 ЦК України в редакції 1963 року. За час свого життя [PERSON] правовстановлюючі документи на будівлі та споруди в домоволодінні №39 по вул. Ферганській у м. Дніпропетровську не оформлював, право власності у встановлено порядку не реєстрував. Згідно зі ст.60 СК України (ст. 22 КпроШС України), майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. [PERSON] померла 28.01.2011 року. Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме: ? частину домоволодіння №39 по вул. Ферганській у м. Дніпропетровську. За час свого життя [PERSON] склала заповіт від 28.01.2009 року, яким усе належне їй майно заповідала доньці [PERSON]. Таким чином єдиною спадкоємицею першої черги за заповітом після її смерті є донька [PERSON]. Позивачка у встановлений законом строк звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки за спадкодавицею не була зареєстрована на праві власності ? частина домоволодіння №39 по вул. Ферганській у м. Дніпропетровську. У зв'язку з цим, позивачка просила суд визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності в рівних частках по ? частині кожному на домоволодіння №39 по вул. Ферганській у м. Дніпропетровську; встановити факт прийняття [PERSON] спадщини після смерті [PERSON], який помер 18.10.1986 року, встановити факт прийняття [PERSON] спадщини після смерті [PERSON], яка померла 28.01.2011 року; визнати за [PERSON] право власності на 1/6 частину домоволодіння №39 по вул. Ферганській у м. Дніпропетровську в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер 18.10.1986 року; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину домоволодіння №39 по вул. Ферганській у м. Дніпропетровську в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла 28.01.2011 року. У судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги у повному обсязі та просили їх задовольнити. Представник відповідача Дніпропетровської міської ради в судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив, про день слухання справи повідомлявся належним чином. Відповідач [PERSON] проти позову заперечував, надав суду письмові заперечення, посилаючись на те, що усе домоволодіння не введено в експлуатацію, і багато споруд, на які позивачка просить визнати за нею право власності будувалося ним особисто. Представник третьої особи - Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори, проти позову не заперечував, просив справу слухати без його участі, про що надав суду письмову заяву. Представник третьої особи КП Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризаціїв судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив, про день слухання справи повідомлявся належним чином. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги [PERSON] такими, що підлягають задоволенню частково. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 01.07.1946 року, актовий запис №417. Від шлюбу мали трьох дітей: [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. На підставі рішення виконкому АНД райради м. Дніпропетровська від 16.10.1948 року, в січні 1949 року [PERSON] було проведено відвід земельної ділянки по вул. Ферганської № 35 у м. Дніпропетровську. 17 січня 1949 року між міським житловим управлінням виконкому міської ради депутатів трудящих та [PERSON] було укладено договір про право будівництва та безстрокового користування земельною ділянкою. Даний договір було нотаріально посвідчено державним нотаріусом 3-ї нотаріальної контори АНД району. Інспектором державного архітектурно-будівельного контролю [PERSON] був виданий дозвіл №12 від 04.04.1949 року на будівництво за типовим проектом житлового будинку індивідуального забудовника 1945 року, який був узгоджений з головним архітектором. У 1949 році житловий будинок літ. А-1 з прибудовою а-1, який розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Фернганська №35 було збудовано в період шлюбу за спільні кошти [PERSON] та [PERSON]. У 1975 році [PERSON] та [PERSON] було збудовано прибудову а1-1 та прибудову а2-1 до житлового будинку літ. А-1. Відповідно до рішення виконкому АНД райради побудованому будинку було присвоєно адресу: вул. Фернганська № 39 у м. Дніпропетровську. В період з 1949 по 1986 рік подружжям [PERSON] було збудовано сараї Б, В, Г, Д, Е, Ж, К, О, Л, вбиральню Н, прибудову а1-1 та прибудову а2-1. [PERSON] помер 18.10.1986 року, актовий запис №6295, однак за життя він не оформив правовстановлюючі документи на домоволодіння. У 1986 році позивачка [PERSON] за згодою батьків, однак без належного дозволу побудувала на місці сараїв Б, В, Г, Е, Ж, К житловий будинок Б-1 з ґанком б, житлову прибудову Б1-1, житлову прибудову літ. Б2-1, прибудову літ. б-1. Згідно зі ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно з даними головного архітектора АНД району від 22.11.2007 року домоволодінню №35 по вул.Ферганській рішенням виконкому АНД району присвоєна нова адреса: вул.Ферганська,№39. Відповідно до технічного паспорту від 21.12.2007 року, складеного КП Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризаціїусе домоволодіння, в тому числі й будинок літ. Б-1, №39 по вул. Ферганській у м. Дніпропетровську є самовільним та підлягає введенню в експлуатацію. Відповідно до п.7 Постанови Пленуму ВС України №7 від 30.05.2008 року Про судову практику у справах про спадкування, якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво (частина перша статті 376 ЦК), до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. [PERSON] померла 28.01.2011 року. Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно. За час свого життя [PERSON] склала заповіт від 28.01.2009 року, яким усе належне їй майно заповідала доньці [PERSON]. Позивачка у встановлений законом строк звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки за спадкодавицею не була зареєстрована на праві власності ? частина домоволодіння №39 по вул. Ферганській у м. Дніпропетровську. У зв'язку з цим, та враховуючи, що правовстановлюючі документи на самовільні будівлі та споруди відсутні, право власності ні за ким зі спадкодавців ([PERSON] та [PERSON]) не зареєстровано, суд вважає в позовних вимогах про визначення ідеальних часток у спільній сумісній власності - домоволодінні №39 по вул. Ферганській у м. Дніпропетровську та визнання права власності на частину домоволодіння, в тому числі і самовільні будівлі в домоволодінні №39 по вул. Ферганській у м. Дніпропетровську в порядку спадкування за заповітом та за законом, - відмовити. Також не підлягають задоволенню позовні вимоги в частинні встановлення факту прийняття [PERSON] спадщини за заповітом після смерті [PERSON], яка померла 28.01.2011 року, оскільки як встановлено в суді, підтверджується матеріалами спадкової справи №327/2011 та показаннями самої позивачки [PERSON], вона прийняла спадщину у встановленому законом порядку, звернувшись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом у встановлений шестимісячний термін. [PERSON] помер 18.10.1986 року, після його смерті відкрилася спадщина на належне йому на праві власності майно. Спадкоємцями першої черги за законом після його смерті були: дружина [PERSON], донька [PERSON], донька [PERSON] та син [PERSON]. Як встановлено судом, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на день смерті [PERSON] постійно мешкали разом з ним та були зареєстровані в будинку, тому вважаються такими, що фактично прийняли спадщину відповідно до ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року. Відповідно до положень ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. На підставі викладеного суд вважає встановити факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті батька [PERSON], який помер 18 жовтня 1986 року. Також суд вважає зазначити, що до спадкоємців, які прийняли спадщину, переходять не тільки права спадкодавця, але й обов'язки, тому для вирішення питання про оформлення права власності в установленому законом порядку позивачка прийняла на себе обов'язок щодо введення в експлуатацію будівель та споруд, що входять до складу спадкового майна.

Outcome: partial