Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-26 00:00:00

В травні 2010 року [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. В обґрунтування позову зазначив, що 29 жовтня 2008 року відповідач позичив у нього під розписку грошові кошти гривні, еквівалентні 20 000 доларів США, які зобов'язався повернути до 29 жовтня 2009 року. Однак, незважаючи на неодноразові звернення, відповідач відмовився повернути грошові кошти. В послідуючому позивач [PERSON] уточнив позовні вимоги та просив зобов'язати відповідача [PERSON] повернути 18 000доларів США, а в разі неможливості повернення, стягнути з відповідача 142560 грн., але суму не менше еквівалентної 18 000 доларів США на момент платежу. Відповідач [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом про визнання договору позики недійсним. Посилаючись на те, що між ним та [PERSON] була досягнута домовленість про передачу в його користування з наступним правом викупу автомобіля [NUMBER], [NUMBER]. Вказаний автомобіль перебував у заставі ВАТ "[PERSON] [PERSON]", згідно кредитного договору, укладеного між банком та [PERSON] і згідно з домовленістю з останнім, він брав на себе зобов'язання сплачувати решту кредиту, що на той момент складало 20 000 доларів США, після сплати якого, [PERSON] зобов'язався переоформити автомобіль. Оскільки вартість автомобіля та причіпу є досить дорогими, [PERSON] наполіг на тому, щоб він написав розписку про "нібито" позичення у нього 20 000 доларів США, аргументувавши, що це буде гарантією виконання оговорених домовленостей, хоча фактично будь-яких грошових коштів останній не позичав і йому не передавав. Вважає, що [PERSON] фактично ввів його в оману щодо написання вказаної розписки. В судовому засіданні позивач [PERSON] уточнений позов підтримав та просив зобов'язати [PERSON] повернути 18 000 доларів США, а в разі неможливості повернення, стягнути суму еквіваленту позиченій сумі, зустрічний позов не визнав. Крім цього, пояснив, що 29 жовтня 2008 року, в присутності [PERSON] та [PERSON], він обговорював з [PERSON] питання щодо позичення останньому 20 000 доларів США, які той мав повертати рівними частинами протягом року та щодо передачі йому автомобіля, за який останній зобов'язався сплачувати кошти за кредитним договором, а в послідуючому після виконання кредитного зобов'язання, він мав передати автомобіль у власність [PERSON] Зазначив, що цього дня він передав [PERSON] гроші в сумі 20 000 доларів США та передав у користування автомобіль. В послідуючому, весною 2009 року [PERSON], на виконання умов договору позики повернув йому 2000 доларів США, а також певний період часу періодично передавав йому кошти на погашення зобов'язання по кредитному договору, які він вносив на своє ім'я, як погашення кредиту. Зазначив, що на час передачі автомобіля борг перед банком за кредитним договором становив 45000 доларів США, але договір переуступки він не укладав, це була усна домовленість між ними. Також видав [PERSON] шляхові листи на право користування автомобілем та передав технічні документи. Про те, що він переоформить автомобіль на [PERSON], цього ж дня надавав розписку. Але пояснити, чому різниться сума в виданій ним розписці та наявній заборгованості по кредитному договору, не зміг. Зазначив, що раніше [PERSON] не знав, але йому довіряв, а тому позичив кошти. Представник позивача в судовому засіданні первісний позов просить задовольнити, а по зустрічному позову - відмовити. Зазначив, що між сторонами було укладено договір позики, який підтверджується виданою відповідачем розпискою. Вказав на те, що доказів про те, що вказана розписка видана під впливом обману, відповідачем не надано, останній без будь-якого примусу її видав і розумів значення її змісту. Відповідач [PERSON] первісний позов не визнав, а пред'явлений зустрічний позов підтримав. Пояснив, що 29 жовтня 2008 року, через [PERSON] він познайомився з позивачем, оскільки останній мав у власності вантажний автомобіль, за який не мав можливостей сплачувати зобов'язання за кредитним договором, а тому бажав передати автомобіль у користування, з умовою, що вказана особа буде сплачувати кредитні кошти, а після погашення вказаних зобов'язань, мав передати автомобіль у власність. Його влаштувала вказана пропозиція і він погодився на висунуті умови, але при цьому [PERSON] вимагав, як страховку, розписку про те, що він нібито позичив у нього 20 000 доларів США, але при цьому кошти не передавалися. Він також погодився на вказані умови і цього ж дня написав розписку про те, що він позичив у позивача гроші в сумі 20 000 доларів США, а позивач видав розписку про те, що він зобов'язується переоформити на нього автомобіль в разі погашення ним залишку кредиту за автомобіль в сумі 20 000 доларів США. Цього ж дня, [PERSON] передав йому автомобіль, а він передав в залог 1000 доларів США. При використанні автомобіля виявилося, що він є несправним та потребував тривалого ремонту, а тому біля двох місяців він ремонтував автомобіль. Він також протягом року виконував умови домовленостей, а саме як сам, так і через [PERSON] та свою родичку передавав позивачу кошти на погашення кредитних зобов'язань, в цілому сплатив приблизно сім тисяч доларів США по кредиту, сплатив кошти за страховий поліс та витратив близько 30000 грн. на ремонт автомобіля. Зазначив, що при видачі вказаних розписок були присутні [PERSON] та [PERSON], розписки видані одного дня і одночасно. В послідуючому, автомобіль він не міг використовувати для роботи, у зв'язку зі значними пошкодженнями двигуна, а тому відмовився сплачувати в подальшому кошти за кредитним договором, про що повідомив позивача і банк, в заставі якого був автомобіль, останніййого вилучив. Стверджує, що розписка видана позивачу про нібито позичені кошти в сумі 20 000 доларів США була безгрошовою і написана лише на вимогу позивача, як страховка, що він належним чином буде виконувати домовленість про сплату кредитних коштів. Просить відмовити в задоволенні первісного позову, а вимоги зустрічного позову задовольнити. Представник відповідача підтримав вимоги по зустрічному позову і зазначив, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Пояснив, що [PERSON] фактично ввів в оману його довірителя щодо написання розписки про "нібито" одержання коштів. Зазначив, що допитані в судовому засіданні не підтвердили той факт, що [PERSON] передавав кошти і видана [PERSON] розписка була гарантією того, що [PERSON] буде виконувати домовленості щодо погашення кредитних зобов'язань. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що на прохання свого небожа [PERSON] передавала [PERSON] 3000 грн. Також, [PERSON] позичав в неї кошти в сумі 16000 грн. для погашення кредиту за вантажний автомобіль, який йому передав [PERSON] Свідок [PERSON] пояснив, що він перебував разом з позивачем, відповідачем та [PERSON] в автомобілі, коли позивач та відповідач обговорювали питання, щодо запозичення [PERSON] у [PERSON] суми коштів еквівалентній 20 000 доларам США та про передачу в користування [PERSON] автомобіля, при цьому останній зобов'язався сплачувати кошти за кредитним договором, укладеним позивачем. Після узгодження домовленостей, [PERSON] та [PERSON] обмінялися розписками. Але при цьому стверджувати, чи [PERSON] передавав [PERSON] гроші, не може. Свідок [PERSON] пояснив, що він знайомий з [PERSON], який запропонував йому взяти в користування його вантажний автомобіль, сплачувати за нього кредит, а в послідуючому, після погашення кредитних зобов'язань, він переоформить автомобіль на нього, крім цього [PERSON] також вимагав видачу розписки про те, що він нібито позичає 20000 доларів США, мотивуючи це тим, що ця розписка є страховкою. Але у зв'язку з тим, що він не мав достатніх коштів, він розповів своєму другу [PERSON] про вказану пропозицію і останній погодився на вказані умови. В послідуючому він познайомив [PERSON] з [PERSON], при зустрічі також був присутнім [PERSON]. Обговоривши всі умови, пов'язані з передачею автомобіля та проведення оплат за кредитним договором, оскільки автомобіль був у заставі, [PERSON] погодився взяти автомобіль і сплачувати грошові кошти по кредиту, але при цьому [PERSON], як гарантію виконання цих зобов'язань, вимагав видачу розписку, про те, що [PERSON] нібито позичає у нього 20 000 доларів, хоча вказані кошти останньому не передавалися. Цього ж дня вони обмінялися розписками, а він надав під гарантію свій автомобіль і лише після цього, [PERSON] передав ключі та документи на вантажний автомобіль [PERSON] Зазначив, що він весь час перебував в автомобілі при обговоренні цих питань і грошові кошти в сумі 20 000 доларів [PERSON] - [PERSON] на передавалися, стверджував, що розписка мала на меті тільки гарантію того, [PERSON] виконає взяті на себе зобов'язання про погашення кредитних коштів. В послідуючому, [PERSON] використовував автомобіль, але не тривалий час, оскільки він зламався і [PERSON] тривалий час його ремонтував, проводив заміну деталей, але усунути недоліки не вдалося, а тому він відмовився від продовження дії домовленостей. Зазначив, що [PERSON] належним чином виконував свої зобов'язання та передавав кошти [PERSON] на погашення кредиту. Заслухавши пояснення позивача [PERSON], його представника, відповідача [PERSON], його представника, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавцеь) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до вимог ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладеного договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Тобто боргова розписка є лише письмовим доказом в розумінні ст. ст. 57, 64 ЦПК України, яка може підтвердити укладання договору позики. Відповідно до вимог ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або речей. Сам по собі факт підписання тексту договору, без передачі грошей або речей, не породжує у майбутнього позичальника обов'язку повернути обумовлену угодою суму грошей або кількість визначених родовими ознаками речей. З метою захисту позичальника від недобросовісного позикодавця ст. 1051 ЦК України, закріплено право позичальника оспорювати договір позики на підставі того, що гроші або речі насправді не були отримані ним. При цьому, позичальником можуть бути використані будь-які докази (покази свідків, письмові докази та інші). При встановленні судом факту неотримання позичальником грошей або речей від позикодавця договір позики вважається неукладеним. Свідчення свідків можуть використовуватися позичальником для оспорювання договору позики в разі коли такий договір був укладений під впливом обману (ст. 230 ЦК України.). Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справи про визнання правочинів недійсними" роз'яснено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обман. Обман, щодо мотивів правочину не має істотного значення. Зібрані по справі докази безспірно підтверджують той факт, що між сторонами склалися правовідносини, що витікають не з договору позики, а з інших правовідносин, а саме договору переуступки, який регулюється іншими нормами закону. В судовому засіданні позивач [PERSON] пояснив, що 29 жовтня 2008 року передав [PERSON] 20 000 доларів США, а як вбачається зі змісту розписки [PERSON] зазначив, що позичив у [PERSON] суму еквівалентну 20 000 доларів США. За змістом розписки, від цієї ж дати [PERSON] зобов'язався передати у власність [PERSON] автомобіль, який зобов'язався сплатити залишок кредиту суму еквівалентну 20 000 доларів США. Хоча, як встановлено в судовому засіданні, а саме пояснень [PERSON], на час написання розписки заборгованість по кредиту становила близько 45 000 доларів США. Отже, за своїм змістом розписки від 29 жовтня 2008 року про отримання еквівалентної суми 20 000 доларів США [PERSON] та про зобов'язання [PERSON] про передачу автомобіля, в разі сплати [PERSON] залишку кредиту на суму еквівалентну 20 000 доларів, свідчать про те, що між сторонами фактично укладено договір переуступки, а не договір позики. Крім цього, останній у своїх вільних показах зазначав, що особисто не мав можливості сплачувати кредит, оскільки не мав вільних коштів, а тому підшукував особу, яка б мала можливість сплатити кредит, а він в майбутньому б передав автомобіль. Вказані обставини свідчать про те, що вільних коштів [PERSON] не мав. Також, в судовому засіданні [PERSON] підтвердив той факт, що протягом року, з часу написання розписок, [PERSON] виконував свої зобов'язання по сплаті кредитних коштів, шляхом безпосередньої передачі йому грошових коштів. Вказані обставини [PERSON] також підтвердив копіями квитанцій про сплату кредитних зобов'язань. Про те, що вказані кошти сплачувалися, підтвердили й свідки [PERSON] та [PERSON]. Враховуючи пояснення позивача [PERSON], відповідача [PERSON], покази свідків, зміст розписок від 29 жовтня 2008 року, судом встановлено безгрошовість позики, а саме те, що [PERSON] видавши боргову розписку не отримував кошти еквівалентні 20 000 доларів США. Крім цього, позивач [PERSON] не зміг довести походження грошей в сумі 20 000 доларів США, оскільки останній маючи боргові зобов'язання перед Банком, не міг сплачувати кредитні кошти і підшукував особу, яка б ці зобов'язання змогла б виконувати, з подальшою передачею автомобіля. Також судом встановлено, що сторони до написання розписок не знали один одного. За змістом ст. 212 ЦПК України, оцінка доказів проводиться судом під час безпосереднього дослідження матеріалів справи, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи вище викладене, суд вважає, що договір позики (боргова розписка) дійсно був підписаний [PERSON] внаслідок обману та враховуючи той факт, що [PERSON] на надано доказів походження грошових коштів в сумі 20 000 доларів США та в судовому засіданні не доведено факт передачі грошових коштів [PERSON], а тому суд прийшов до висновку, що договір позики грошей від 29 жовтня 2008 року є недійсним і не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, а тому порушення договірних зобов'язань на які посилається [PERSON] за первісним позовом відсутні. На підставі викладеного, суд відмовляє в задоволенні первісного позову про стягнення боргу, а зустрічний позов задовольняє в повному обсязі.

Outcome: approved