Jurisdiction: civil
Date: 2012-02-05 00:00:00

13.12.2011 року [PERSON] звернувся до суду до [PERSON] з позовом про визнання права власності на предмет застави внаслідок невиконання зобов*язання за договором позики, мотивуючи це тим, що 29.09.2009 року між сторонами було укладено договір позики, згідно якого [PERSON] передав у власність [PERSON] на строк до 28.09.2011 року 15000 доларів США. Однак зазначені зобов*язання позичальником не виконані, внаслідок чого утворилася заборгованість. Згідно договору позики, [PERSON] у якості забезпечення виконання зобов*язання передав у заставу [PERSON] автобус MASTER2000 року випуску реєстраційний номер [NUMBER], номер кузову VF1FDBCH523062621. Пунктом 2.7. Договору позики та Законом України Про заставу, Законом України Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяженьпередбачено право заставодержателя у разі невиконання заставодавцем своїх зобов*язань в даному випадку зобов*язань за кредитним договором, задовольнити свої вимоги визнанням права власності на заставлене рухоме майно. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити та пояснила, що дійсно 29.09.2009 року між сторонами укладено договір у простій письмовій формі договір позики за яким [PERSON] отримав від [PERSON] 15000 доларів США на строк до 28.09.2011 року та передав позивачу у заставу належний відповідачу на праві власності автобус. У передбачений строк 28.09.2011 року позика повернена не була, що надає право позивачу задовольнити свої вимоги до боржника шляхом визнання права вланості на заставлене рухоме майно. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позову та пояснив, що дійсно [PERSON] укладав договір у простій письмовій формі договір позики з [PERSON] і отримав у нього за договором 15000 доларів США та передав у заставу належний йому на праві власності автобус. Дійсно у передбачений строк 28.09.2011 року позика повернена не була з причини фінансових труднощів, що було пояснено кредитору. Незважаючи на існування заборгованості за договором позики, [PERSON] проти визнання за [PERSON] права власності на належєний автобус. Суд, вислухавши сторони та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню повністю, як такий, що заснований на Законі та такий, що підтверджується матеріалами справи. Суд засновує своє переконання на документах, що оглянуті у судовому засіданні і приєднані до матеріалів справи, а саме: договорі позики від 29.09.2009 року, укладеного у простій письмовій формі, згідно якого [PERSON] передав у власність [PERSON] 15000 доларів США на строк до 28.09.2011 року включно, а [PERSON] передав у заставу [PERSON] автобус MASTER2000 року випуску реєстраційний номер [NUMBER], номер кузову VF1FDBCH523062621, що зареєстровано у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 27.10.2009 року (а. с. 6). Відповідно до ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Згідно з ст. 6 ЦК України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Положення частин першої, другої і третьої цієї статті застосовуються і до односторонніх правочинів. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Згідно з ч. ч. 1, 2, 4 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. У разі часткового виконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, право звернення на предмет застави зберігається в первісному обсязі. Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 19 Закону України Про заставу за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Згідно ч. ч. 1,6,7 ст. 20 Закону України Про заставу заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором. Згідно ст. 25 Закону України Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяженьобтяжувач, який звертається до суду з вимогою звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до моменту подання відповідного позову до суду письмово повідомити всіх обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження цього ж рухомого майна, про початок судового провадження у справі про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Згідно ст. 26 Закону України Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження: - передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання в порядку, встановленому цим Законом; - продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах; - відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги; - переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші або цінні папери. - реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса. Згідно ст. 28 ч.2 Закону України Про забезпечення виморг кредиторів та реєстрацію обтяженьякщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов'язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов'язаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача. До закінчення процедури звернення стягнення обтяжувач зобов'язаний вживати заходи щодо збереження відповідного рухомого майна згідно з вимогами, встановленими статтею 8 цього Закону. Якщо боржник, у володінні якого знаходиться предмет забезпечувального обтяження, не виконує обов'язок щодо передачі предмета забезпечувального обтяження у володіння обтяжувача, звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду. Згідно п.2.7. Договору позики у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов*язань по поверненню суми позики позикодавець задовольняє свої вимоги у повному обсязі за рахунок майна, що виступає забезпеченням зобов*язань позичальника шляхом його передачі у власність позикодавця або реалізації у встановленому порядку. Суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] до [PERSON], оскільки: - [PERSON] і [PERSON] уклали договір позики від 29.09.2009 року у простій письмовій формі, дійсність якого сторонами не оспорюється та визнається; - [PERSON] передав [PERSON] 15000 доларів США; - [PERSON] у якості належного виконання зобов*язань перед [PERSON] за договором позики у заставу передавався автобус, належний позичальнику на праві власності, що зареєстровано у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 27.10.2009 року; - у [PERSON] існує заборгованість за договором позики перед [PERSON], строк дії якого сплив 28.09.2011 року - договором позики передбачено можливість передачі майна у власність позивача. Також суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у вигляді сплаченого судового збору (державного мита) при зверненні до суду з позовом пропорційно задоволеним позовним вимогам в сумі 1197 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved