Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-26 00:00:00

ПАТ «Ерсте Банк» звернувся з позовом до Центрального відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції, Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», [PERSON] про звільнення майна з під арешту. Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що між ВАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є ПАТ «Ерсте Банк» і [PERSON] 02.09.2008 року було укладено договір іпотеки р.№ 8528 в забезпечення виконання зобовязань [PERSON] за кредитним договором № 014/1349/4/22314 від 02.09.2008 року в сумі 100 тис. доларів США та № 014/1349/9/22315 від 02.09.2008 року в сумі 20 тис. доларів США. Предметом іпотеки є обєкт нерухомості гараж-склад, цех та господарсько-побутовий корпус загальною площею 866,3 кв.м. за адресою: м.Чернігів, вул. І.Франка, 1-а. Відомості про обтяження іпотечного майна зареєстровані банком у Державному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна 02.09.2008 року за №7840604 та в реєстрі іпотек за №7840960. Зазначає, що постановою головного державного виконавця Центрального ВДВС Чернігівського міського управління юстиції від 03.11.2010 року накладений арешт на все нерухоме майно [PERSON] в межах суми боргу (291 988,85 грн.) на користь ПАТ «ОТП Банк». Посилається, що відповідно до ст.591 ЦК України і ст.20 ЗУ «Про заставу» реалізація заставленого майна проводиться державним виконавцем у встановленому порядку, якщо інше не передбачене договором, а п.5.6 договору іпотеки від 02.09.2008 року передбачає право вибору іпотекодержателем способу задоволення його вимог за рахунок іпотечного майна. ч.1 ст.54 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачає, що звернення стягнення на заставлене майно допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача заставодержателя, а ст.3 ЗУ «Про іпотеку» передбачає пріоритет права іпотекодержателя на задоволення вимог за рахунок предмета іпотеки. Згідно ст.33 ЗУ «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або за договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Вказує, що на даний час АТ «Ерсте Банк» не є стягувачем у виконавчому провадженні стосовно боржника [PERSON] та його майнового поручителя [PERSON] Зазначає, що державний виконавець в порушення ч.4 ст.52 ЗУ «Про виконавче провадження» (в ред. від 09.09.2010 року) не повідомив позивача про накладення арешту на майно боржника, про це він дізнався від власника майна та з наданого ним витягу з реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 09.08.2011 року. Вважає, що оскільки ст.1 ЗУ «Про заставу» і ст.572 ЦК України гарантоване право заставодержателя одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника то з метою забезпечення прав та інтересів ПАТ «Ерсте Банк» необхідно звільнити з-під арешту обєкт нерухомості гараж-склад, цех та господарсько-побутовий корпус літ. А-1, А 1-2, А2-1, А3-1 загальною площею 866,3 кв.м., що знаходиться за адресою: м.Чернігів, вул. І.Франка, 1-а які належать на праві власності [PERSON] Під час розгляду справи по суті було замінено неналежного відповідача ПАТ «ОТП Банк» на належного ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та залучено до участі у розгляді даної справи в якості співвідповідача [PERSON] В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, при викладенні пояснень посилався на обставини зазначені в позовній заяві. Представник відповідача - Центрального ВДВС Чернігівського міського управління юстиції в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, при цьому зазначив, що законом не передбачено, що при закінченні виконавчого провадження державний виконавець зобовязаний зняти з арешту майно на яке було накладено арешт. Представник відповідача - ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог. Відповідачі: [PERSON] і [PERSON] в судовому засіданні не заперечували проти задоволення позовних вимог. Вислухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсягу. При цьому суд виходить з наступного: Судом встановлено, що між ВАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є ПАТ «Ерсте Банк» і [PERSON] 02.09.2008 року було укладено договір іпотеки р.№ 8528 в забезпечення виконання зобовязань [PERSON] за кредитним договором № 014/1349/4/22314 від 02.09.2008 року в сумі 100 тис. доларів США та № 014/1349/9/22315 від 02.09.2008 року в сумі 20 тис. доларів США. Предметом іпотеки є обєкт нерухомості гараж-склад, цех та господарсько-побутовий корпус загальною площею 866,3 кв.м. за адресою: м.Чернігів, вул. І.Франка, 1-а (а.с.10-13, 15-18). Відомості про обтяження іпотечного майна зареєстровані банком у Державному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна 02.09.2008 року за №7840604 та в реєстрі іпотек за №7840960 (а.с.19-20). Як вбачається з матеріалів справи, постановою головного державного виконавця Центрального ВДВС Чернігівського міського управління юстиції від 03.11.2010 року накладений арешт на все нерухоме майно [PERSON] в межах суми боргу (291 988,85 грн.) на користь ПАТ «ОТП Банк» (а.с.9). Відповідно до ст.591 ЦК України і ст.20 ЗУ «Про заставу» реалізація заставленого майна проводиться державним виконавцем у встановленому порядку, якщо інше не передбачене договором. п.5.6 договору іпотеки р.№ 8528 від 02.09.2008 року передбачає право вибору іпотекодержателем способу задоволення його вимог за рахунок іпотечного майна. ч.1 ст.54 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачає, що звернення стягнення на заставлене майно допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача заставодержателя, а ст.3 ЗУ «Про іпотеку» передбачає пріоритет права іпотекодержателя на задоволення вимог за рахунок предмета іпотеки. Згідно ст.33 ЗУ «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або за договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Ст.62-1 ЗУ «Про виконавче провадження» (в ред. від 09.09.2010 року) на майно, щодо якого встановлена іпотека, не може бути звернено стягнення для задоволення вимог стягувачів, які не є іпотекодержателями такого майна. В судовому засіданні знайшло підтвердження, що державний виконавець не повідомив ВАТ «Ерсте Банк» про накладення арешту на майно [PERSON], про вказану обставину позивач дізнався від власника майна. Ст.1 ЗУ «Про заставу» і ст.572 ЦК України гарантоване право заставодержателя одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку, що з метою забезпечення прав та інтересів ВАТ «Ерсте Банк» як іпотекодержателя за договором іпотеки від 02.09.2008 року укладеним з відповідачем [PERSON], на пріоритетне задоволення своїх вимог за рахунок іпотечного майна, позовні вимоги слід задовольнити в повному обсягу, звільнити з-під арешту наступне майно: обєкт нерухомості гараж-склад, цех та господарсько-побутовий корпус літ. А-1, А 1-2, А2-1, А3-1 загальною площею 866,3 кв.м., що знаходиться за адресою: м.Чернігів, вул. І.Франка, 1-а які належать на праві власності [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу від 07.07.2008 року. На підставі наведеного,

Outcome: approved