Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що він на даний час навчається на 2-му курсі денного відділення в Національному авіаційному університеті м.Києва, строк навчання до 30.06.2014 року, відповідач після розірвання шлюбу з матірю позивача сплачував аліменти на його утримання до досягнення ним повноліття, після досягнення повноліття позивач навчається, потребує в звязку з навчанням матеріальної допомоги, його батько спроможний надавати йому матеріальну допомогу, а тому він просив суд стягнути з відповідача аліменти на його користь в розмірі ј частини заробітку /доходу відповідача на період його навчання. В суді представник позивача підтримав позовні вимоги. Представник відповідача позов визнала, не заперечувала щодо стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на період його навчання. Відповідно до п.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Так, судом встановлено, що відповідач є батьком позивача [PERSON] [INFO], відповідач та мати позивача перебували в зареєстрованому шлюбі до 08.10.2003 року, що стверджується копіями свідоцтв про розірвання шлюбу, про народження позивача. Як вбачається з довідки Національного авіаційного університету від 07.09.2011 року за № 887, позивач є студентом 2-го курсу денної форми навчання інституту аерокосмічних систем управління, термін навчання з 01.09.2010 року по 30.06.2014 року. Відповідно до ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і /або/ у частці від заробітку /доходу/ платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Як розяснено в п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття /незалежно від форми навчання/, виникає за обовязкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою,сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у звязку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Суд вважає, що позивач в звязку з навчанням потребує матеріальної допомоги, оскільки він не працює, навчається на денному відділенні навчального закладу, кошти йому необхідні на харчування, проїзд, придбання одягу, необхідних підручників, зошитів, канцелярських знарядь. Судом встановлено, що мати позивача працює в ПП «Електротех», її середня заробітна плата становить 1700 грн., вона має ще одного сина-Степаненка [PERSON] [INFO]. Як вказано вище, позивач в звязку з навчанням потребує матеріальної допомоги, він не має можливості працевлаштуватися, оскільки навчається на денному відділенні університету. Матеріальну допомогу йому надає на даний час тільки мати, відповідач сплачував на його утримання аліменти до досягнення повноліття в розмірі ј частини його заробітку. Відповідач на даний час є працездатним за віком та станом здоровя, отримує пенсію за вислугу років як бувший військовослужбовець, тобто, він є спроможним сплачувати аліменти позивачу в звязку з його навчанням у розмірі 1/4 частини від його доходів, оскільки на даний час весь тягар утримання повнолітнього сина, який навчається, лягає на плечі його матері. Отже, з врахування наведеного, судом приймається до уваги визнання позову представником відповідача, оскільки це не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. За ст.4 Декрету КМ України «Про державне мито» позивач звільнена від сплати держмита /судового збору/ на користь держави. Згідно ст.ст.81,88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн. та судовий збір в розмірі 51 грн., оскільки позивач звернувся до суду з цим позовом до 01.01.2011 року, тобто, до введення в дію Закону України «Про судовий збір». Щодо компенсації за рахунок відповідача витрат в розмірі 100 грн. на правову допомогу, то суд вважає, що ці витрати не підтверджено належними доказами. Враховуючи наведене та

Outcome: approved