Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-11 00:00:00

До Нововодолазького районного суду Харківської області звернувся з позовом до ПАТ ,,Харківгаз,, в особі Нововодолазької філії [PERSON] про стягнення суми невиплаченої заробітної плати, який уточнив 08.12.2011 року відповідно до ст.31 ЦПК України, посилаючись на наступне. [PERSON] працював в Нововодолазькій філії ПАТ,,Харківгаз,, з 26.08.2009 року по 21.06.2011 року. Звільнений з роботи за згодою сторін згідно ст.36 п.1 КЗпП України . При звільненні з роботи позивач вніс в касу заборгованість в отриманій заробітній платі в сумі 488,58 коп. в звязку з утриманням з позивача плати за навчання. Вважає, що утримання з заробітної плати за навчання проведено з порушенням трудового законодавства, просить стягнути з відповідача невиплачену заробітну плату в сумі 1102,20 грн., середній заробіток за період затримки розрахунку з 21 червня 2011 року по день проведення розрахунку, моральну шкоду в сумі 2000,00 гривень, витрати на правову допомогу в сумі 800,00 грн. Свої вимоги він обґрунтовує тим, що відповідач після звільнення не провів з ним остаточний розрахунок, у звязку з чим за час затримки виплати він втратив частину своїх доходів. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, надали пояснення,аналогічні викладеному в позовній заяві. Представник відповідача надав суду письмові заперечення на позовну заяву [PERSON] від 17.10.2011 року , в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, зазначив, що позивач працював слюсарем з експлуатації та ремонту підземних газопроводів з 26 серпня 2009 року по 21 червня 2011 року. За період роботи позивач відповідно до наказів по підприємству від 14.09.2009 року № 733, від 16.09.2010 року № 334 та укладених договорів №11, №8 направлявся до навчального центру з підготовки кадрів з метою підвищення кваліфікації. Відповідно до умов договору позивач зобовязувався відпрацювати після закінчення навчання не менше ніж два роки на підприємстві або структурному підрозділі ВАТ ,,Харківгаз,,. Термін дії договорів - 15.09.2011 року та 20.09.2012 року. Умовами договору передбачені підстави звільнення, за яких позивач зобовязаний повернути плату за навчання підприємству. Відповідач вважає підставу звільнення за ст.36 п. 1 як звільнення за власним бажанням, та заперечує проти задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі. Суд вислухав пояснення сторін, перевірив матеріали справи, надані письмові докази, вважає, що позов є обґрунтованим, та підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. [PERSON], [INFO],працював в Нововодолазькій філії ПАТ ,,Харківгаз,, з 26.08.2009 року по 21.06.2011 року. Звільнений з роботи за згодою сторін згідно ст.. 36 п.1 КЗпП України на підставі наказу №183 від 20.06.2011 року. За період роботи в ПАТ ,,Харківгаз,, з 2009 по 2011 рік відповідно до договорів №11 від 14.09.2009 року та №8 від 17.09.2010 року проходив навчання за професією слюсар з експлуатації та ремонту підземних газопроводів. Вартість навчання становила відповідно до вищевказаних договорів 491,70 грн. та 610.50 грн. Відповідно до п.4.1 договору № 8 від 17.09.2010 року при звільненні сторони 2-Ребруна [PERSON], в період навчання або в період дії цього договору з власної ініціативи або з ініціативи Сторони 1 ПАТ ,,Харківгаз,, у випадках,передбачених п.2 ст.36,п.2,3,4,7,8 ст.40 Кодексу законів про працю України з підприємства або структурного підрозділу Сторони 1, дія цього договору припиняється. При цьому Сторона 2 повинна сплатити всю суму,сплачену за навчання,яка частково або повністю погашається шляхом утримання коштів,передбачених для виплати Стороні 2 при звільненні. Непогашена частина цієї суми вноситься працівником у касу підприємства до звільнення. При звільненні з роботи позивачу був наданий розрахунок нарахованої заробітної плати,відповідно до якого його заборгованість в отриманій заробітній платі становила 488,58 гривень, яку він вніс в касу Нововодолазької філії ПАТ ,,Харківгаз,, по прибутковому касовому ордеру № 2151 від 21.06.2011 року, позивачу не було розяснено що заборгованість по заробітній платі виникла через утримання з нього плати за навчання. Вважає, що утримання із заробітної плати за навчання проведено з порушенням трудового законодавства, а саме ст..127 КЗпП України, якою передбачено що утримання із заробітної плати робітників для відшкодування заборгованості підприємству,організації можуть проводитись лише на підставі наказу /розпорядження/ власника або уповноваженого ним органу, Про наявність такого наказу позивачу відомо не було, з ним позивач ознайомлений не був. Вважаючи, що утримання коштів за навчання відповідачем проведено без належних підстав,оскільки звільнення з роботи по ст..36 п.1 КЗпП України не є звільненням з його ініціативи, відшкодування вартості навчання при звільненні по ст..36.п.1 КЗпП України договорами не передбачено, позивач звернувся до відповідача з заявою про виплату недоотриманої ним заробітної плати в сумі 1102,20грн згідно наданого йому розрахунку. Відповідач направив на адресу позивача відповідь за № 719 від 08.08.2011 року, згідно якої відмовив йому в виплаті недоотриманої заробітної плати в сумі 1102,20 грн.,посилаючись на звільнення з роботи позивача за власним бажанням. В наданому запереченні на позов відповідач також вважає, що ініціатором звільнення був позивач , тому незважаючи на те, що він звільнений відповідно до ст.36.п.1 КЗпП України за згодою сторін, звільнення фактично було проведене за власним бажанням відповідача. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 1992 року при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п.1 ст.36 КЗпП / за згодою сторін, договір припиняється в строк, визначений сторонами. Сама по собі згода власника або уповноваженого ним органу задовольнити прохання працівника про звільнення до закінчення строку попередження не означає, що трудовий договір припинено за п.1 ст.36 КЗпП України, якщо не було домовленості сторін про цю підставу припинення трудового договору. Судом встановлено,що звільнення позивача відбулося дійсно за згодою сторін, оскільки відповідно до запису в трудовій книжці позивача та письмового заперечення на позов відповідача , сторони досягли згоди про звільнення саме відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України. При цьому, від кого надходила ініціатива про звільнення відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України, принципового значення не має, важливо. що сторони досягли згоди. Судом встановлено, що звільнення робітника за згодою сторін відповідно до ст.36 п.1 не є підставою для відшкодування затрат на навчання робітника за рахунок робітника при звільненні до закінчення терміну дії договору про підвищення кваліфікації. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї провини. Згідно ч.1 ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст..116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа,організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до довідки про середню заробітну плату №74 від 21.06.2011 року середньоденна заробітна плата становить 64,11 грн. Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.12.1999 року №13 ,,Про практику застосування судами законодавства про оплату праці,, суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку позивач мав право , інших обставин справи. Судом встановлено, що позивач після звільнення став на облік Нововодолазькому районному центрі зайнятості Харківської області, та отримує допомогу по безробіттю. Підстави для стягнення середнього заробітку за весь час затримки повного розрахунку при звільненні відсутні. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивачем не надано доказів переживання душевних страждань та наслідкового звязку між порушенням і стражданнями в звязку з невиплатою йому заробітної плати в сумі 1102,20 грн. та виникнення скрутного матеріального становища, оскільки він отримував в цей час допомогу по безробіттю. Оскільки відповідачем допущене грубе порушення трудового законодавства по відношенню до нього в частині невиплати заробітної плати,порушені його матеріальні права, позивач вимушений був звернутись за правовою допомогою для захисту його порушених прав. Витрати на правову допомогу адвоката становили 800 грн., що підтверджено договором на надання юридичних та інформаційно-консультаційних послуг № 34 /11від 27.07.2011 року та акту прийому - передачі виконаних робіт від 28.08.2011 року. Відповідно до ст.84 ЦПК України витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Судом встановлено, що відповідач дійсно поніс витрати на правову допомогу, вони підлягають стягненню з відповідача, оскільки останній у відповідності до діючого законодавства в добровільному порядку не вирішив питання виплати заробітної плати при звільненні позивачу. Відповідно до ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача 188 грн 20 коп. судового збору, від оплати якого позивач звільнений.

Outcome: partial