Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 15.06.2010 року померла її мати [PERSON], після смерті якої залишилося спадкове майно у вигляді 60/100 частин будинку № 54 по вул..Чайковського в м.Білій Церкві, мати залишила заповіт на все належне їй майно на імя позивачки, інших спадкоємців після смерті матері немає, в установлений строк вона подала заяву про прийняття спадщини до приватного нотаріуса [PERSON], в липні 2011 року звернулася до нотаріуса за отриманням свідоцтва про право на спадщину за заповітом, але їй було в цьому відмовлено, оскільки на запит до нотаріального архіву нотаріус одержала заповіт, посвідчений Переяслав-Хмельницькою державною нотаріальною конторою 07.02.1998 року від імені [PERSON], рік народження якої співпадає з роком народження заповідача. Позивач просила суд встановити факт прийняття нею спадщини після смерті [PERSON], яка померла 15.06.2010 року, визнати за нею право власності в порядку спадкування на 60/100 частин житлового будинку № 54 по вул..Чайковського в м.Білій Церкві. В суді представник позивача уточнив позовні вимоги і просив суд визнати за позивачкою право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], котра померла 15.06.2010 року, на 60/100 частин житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель і споруд за № 54 по вул.Чайковського в м.Білій Церкві. Представник відповідача до суду не зявився, на адресу суду надіслано клопотання щодо розгляду справи без участі представника Білоцерківської міської ради, в якому вказано на те, що Білоцерківська міська рада не заперечує щодо задоволення позову [PERSON] 3-я особа-приватний нотаріус Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області [PERSON] до суду не зявилася, про час розгляду справи повідомлялася належним чином. Відповідно до п.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Так, по справі встановлено, що 15 червня 2010 року померла [PERSON] Денисівна-мати заявниці, після смерті якої відкрилася спадщина на 60/100 частин житлового будинку № 54 по вул..Чайковського в м.Білій Церкві, який належав померлій на підставі рішення Білоцерківського міського народного суду 11.03.1983 року, що стверджується копією свідоцтва про смерть, копією свідоцтв про народження позивачки і її одруження з [PERSON], витягом з реєстру про реєстрацію прав власності на нерухоме майно від 24.05.2011 року, копією рішення Білоцерківського міського народного суду від 11.03.1983 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ будинку. З матеріалів справи також вбачається, що [PERSON] залишила заповіт на все належне їй майно на імя дочки [PERSON] Миколаївни-позивачки по справі, що слідує з копії заповіту, посвідченого 02.01.1985 року державним нотаріусом Білоцерківської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 2-12. Згідно ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно зі ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право подати заяву про прийняття спадщини без згоди своїх батьків або піклувальника. Заяву про прийняття спадщини від імені малолітньої, недієздатної особи подають її батьки (усиновлювачі), опікун. За ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Судом також встановлено, що на підставі заяви позивачки про прийняття спадщини 18.09.2010 року заведено спадкову справу після смерті спадкодавця [PERSON], що вбачається із копії витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі. Тобто, позивачка в установлений строк прийняла спадщину після смерті своєї матері. Але в оформленні спадкових прав на вказаний вище будинок позивачці приватним нотаріусом [PERSON] відмовлено в звязку з тим, що на запит нотаріуса Київський обласний державний нотаріальний архів направив заповіт, посвідчений Переяслав-Хмельницькою державною нотаріальною конторою Київської області, зареєстрований 07.02.1998 року від імені [PERSON], рік народження якої співпадає з роком народження заповідача по даній справі, заповіти складені [PERSON] [INFO] і неможливо встановити, що це та сама особа, що стверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії приватного нотаріуса [PERSON] від 14.07.2011 року. На запит суду Київським обласним державним нотаріальним архівом було направлено копію заповіту, посвідченого Переяслав- Хмельницькою районною державною нотаріальною конторою 07.02.1998 року за реєстром № 323 від імені [PERSON], та копії сторінок з реєстру для реєстрації нотаріальних дій за 07.02.1998 року, де відображено посвідчення вищевказаного заповіту. Як вбачається з надісланих до суду документів, заповіт від 07.02.1998 року складено на імя [PERSON], заповідач по цьому заповіту [PERSON] і мати позивачки по справі-Ткаченко [PERSON], обидві [INFO]. Але про те, що це різні особи, свідчать дані про серію, номер , дату видачі паспорта і установу, яка видала паспорт, вказані в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за 07.02.1998 року, та в копії паспорта матері позивачки. Представник позивача просив суд визнати за позивачкою право власності на спадкове майно після смерті її матері [PERSON], що складається з 60/100 частин житлового будинку по вул. Чайковського,54 в м.Білій Церкві. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як встановлено судом і вказано вище, спадкодавець була власником вищенаведеного житлового будинку, а тому суд вважає за можливе визнати право на цей будинок за спадкоємцем за заповітом [PERSON], оскільки нотаріусом їй було відмовлено в оформленні спадкових прав на цей будинок. Отже, судом приймається до уваги визнання позову відповідачем, оскільки це не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб. На підставі ст.4 Декрету КМ України «Про державне мито» позивач була звільнена від сплати судового збору на користь держави при зверненні до суду з цим позовом, але нею було сплачено витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн., оскільки вона звернулася до суду до 01.11.2011 року, тобто, до введення в дію Закону України «Про судовийзбір». Відповідно до ст.ст.79,88 ЦПК України судовий збір в даному випадку необхідно стягнути з відповідача. При визначенні розміру судового збору суд вважає за можливе врахувати вартість спірного будинку за довідкою МБТІ в сумі 138453 грн. і зарахувати сплачені позивачем судові витрати в сумі 120 грн.

Outcome: approved