Jurisdiction: civil
Date: 2011-08-22 00:00:00

В жовтні 2010 року позивач ПАТ ОТП банк, правонаступником якого визнано товариство з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна, звернувся з позовом до відповідачки, в якому просив стягнути з неї заборгованість за кредитним договором №МL-702/1048/08 від 30.07.2008 року в розмірі 155154 ( сто п*ятдесят п*ять тисяч сто п*ятдесят чотири) грн.. 24 к. , в рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки двокімнатну ізольовану квартиру [ADDRESS], що належить на праві власності відповідачу шляхом визнання за позивачем права продажу будь-якій особі- покупцеві цього предмету іпотеки з наданням всіх повноважень продавця, з метою збереження предмету іпотеки передати його в управління позивачу, видати витяг з реєстру прав власності та інших документів, необхідних для здійснення права продавця. Відповідачка [PERSON] подала зустрічний позов, в якому просить визнати недійсним кредитний договір №МL-702/1048/08 від 30.07.2008 року та договору іпотеки № РML 702/1048/08 від 11.03.2008 року та виключити записи. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що для укладення кредитного договору в іноземній валюті, тобто для здійснення валютної операції, позивач ПАТ ОТП банк повинен був мати індивідуальну ліцензію. Посилається на ст.227 ЦК України, яка встановлює, що правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним, а відповідно до ч.2ст.548 ЦК України недійсне зобов*язання не підлягає забезпеченню. Тобто недійсність основного зобов*язання спричинює недійсність правочину щодо його забезпечення. В судовому засіданні представник позивача за основним позовом, представник відповідачів за зустрічним підтримав свої позовні вимоги, проти зустрічних позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що має всі передбачені законом дозволи для надання кредиту в іноземній валюті. Наявність індивідуальної ліцензії на даний час не вимагається, оскільки діючим законодавством не встановлені межі термінів і сум надання/одержання кредитів в іноземній валюті, що передбачено в п.п.в, п.4 ст.5 Декрету Про систему валютного регулювання та валютного контролю. Відповідачка [PERSON] позивач за зустрічним позовом в судове засідання не з*явилася, повідомлялася належним чином та своєчасно, надала суду заяву з проханням розглядати справу у її відсутність, за участю представника. Представник відповідачки [PERSON]позивача за зустрічним позовом, проти позову заперечувала, зустрічний позов підтримала і пояснила, що з підстав, викладених в позовній заяві вважає кредитний договір та іпотечний договір недійсними, а відповідно основний позов не може бути задоволено. Треті особи КП Харківське міськБТІта приватний нотаріус ХМНО [PERSON] в судове засідання не з*явилися, повідомлялися належним чином та своєчасно, про причини неявки до суду не повідомили. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності нез*явившихся осіб. Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши письмові докази, оцінивши надані докази в їх сукупності, приходить до висновку, що основні позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а в зустрічному позові слід відмовити з наступних підстав: За положеннями ст.99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. При цьому Конституцією України не встановлено обмежень щодо моливості використання грошових одиниць держави в Україні. Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 598 ЦК України встановлено, що зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором чи законом. Стаття ст..611 ЦК України передбачає правові наслідки у разі порушення зобовязань, встановлені договором або законом, а ст..625 ЦК України - відповідальність за порушення грошового зобовязання, згідно якої боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до ст..1054 ЦК України за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст..572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов*язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлене законом. Статтею 575 ЦК України передбачено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Статтею 583 ЦК України передбачено, що заставодавцем може бути боржник або третя особа(майновий поручитель). Статтею 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов*язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває права звернення стягнення на предмет застави, а ст..590 ЦК України передбачає, що звернення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.192 ЦК України в Україні може використовуватися іноземна валюта у випадках та порядку, встановленому законом. Відповідно до ч.3ст.533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов*язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Параграфом 2 глави 16 розділу 4 ЦК України передбачені правові наслідки недійсності правочину. Зокрема, ст.227 ЦК України передбачено, що правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу(ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Ч.2ст.548 ЦК України передбачено, що недійсне зобов*язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов*язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим кодексом. 30.07.2008 року між ЗАТ ОТП Банк, правонаступником якого став ПАТ ОТП Банк, а потім ТОВ ОТП Факторинг Україна та [PERSON] був укладений кредитний договір №МL-702/1048/08, згідно з умовами якого кредитодавець (ЗАТ ОТП Банк) надає позичальнику [PERSON]М.) кредит на споживчі потреби в сумі 20000 доларів США на термін до 30.07.2013 року включно із сплатою за користування кредитом 13,99% річних від суми наданого кредиту(а.с.6-11). Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання та валютного контролю, є Декрет Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року №15-93 Про систему валютного регулювання і валютного контролю. Відповідно до ст.5 цього Декрету за відсутності нормативних умов для застосування режиму індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій достатньою правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої в установленому порядку, тобто отримання дозволу НБУ на операції, пов*язані з іноземною валютою. Надання кредитів у валюті за наявності в банку відповідної генеральної ліцензії (дозволу НБУ на здійснення кредитних операцій у валюті) не суперечить вимогам чинного законодавства України. Чинним законодавством не установлено і межі термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті. Як встановлено Постановою Верховного Суду України від 21.03.2011 року за відсутності нормативних умов для застосування режиму індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій достатньою правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами ст.5 Декрету КМУ є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої в установленому законом порядку, тобто отримання письмового дозволу НБУ на операції, пов*язані з іноземною валютою. Порядок надання дозволу НБУ на банківські операції та генеральних ліцензій встановлюється також Положенням про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затверджених постановою Правління НБУ від 17.07.2001 року №275, у п.5.3 якої зазначено, що письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями, що перераховані в зазначеному Положенні, є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з Декретом КМУ від 19.02.1993 року №15-93 Про систему валютного регулювання і валютного контролю. Оскільки ЗАТ ОТП Банкна момент укладення кредитного договору з відповідачкою , як фінансова установа, в установленому законом порядку отримав в НБУ банківську ліцензію №191 від08.11.2006 року дозвіл №191-1 та додаток до нього на право здійснення операцій з валютними цінностями, то застосування індивідуального ліцензування щодо кредитування в іноземній валюті не вимагалося. Банк виконав свої умови за кредитом та передав зазначені грошові кошти відповідачці [PERSON] В забезпечення зобов*язань за кредитним договором №МL-702/1048/08 від 30.07.2008 року, укладеного між ЗАТ ОТП Банкта відповідачем був укладений іпотечний договір № РML 702/1048/08 від 11.03.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON],зареєстровано в реєстрі за №2008 (а.с.13-15). Предметом іпотеки є двокімнатна ізольована квартира [ADDRESS], належна на праві власності [PERSON] за договором купівлі-продажу від 19.08.2006 року (а.с.16-18). Стосовно дати укладення договору іпотеки, то суд звертає увагу на те, що сторонами не оспорюється факт укладення цього договору іпотеки в забезпечення кредитних зобов*язань відповідачки 30.07.2008 року, по тексту цього договору зазначено, що ним забезпечується кредитний договір від 30.07.2008 року, зазначено, що цей договір посвідчений нотаріусом 30.07.2008 року, тобто дата укладення цього договору 11.03.2008 року вказана помилково. Відповідачка [PERSON] з вересня 2009 року перестала виконувати умови, передбачені кредитним договором від 30.07.2008 року, в результаті чого утворилася заборгованість, яка становить за курсом НБУ (7,9192) станом на 21.09.2010 року: - за тілом кредиту 15666,58 доларів США (124066,78 грн.); - за відсотками-2359,95 доларів США (18688,92 грн).; - пеня за прострочення виконання зобов*язань за період з 29.09.2009 року по 27.01.2010 року включно -12398,54 грн. А всього - 1155154 грн.24к., що підтверджується розрахунком заборгованості, з яким погоджується суд (а.с.130-131,135-136). Позивач 20.10.2009 року надсилав відповідачці [PERSON] передбачену ст..35 Закону України Про іпотекуписьмову вимогу про усунення допущених порушень в місячний термін та можливість звернення стягнення на предмет іпотеки, але порушення кредитного договору усунені не були. Зазначене дає право на звернення стягнення в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед позивачем за кредитним договором від 30.07.2008 року на заставлене майно - предмет іпотеки за іпотечним договором № РML 702/1048/08 від 11.03.2008 року, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON],зареєстровано в реєстрі за №2008 двохкімнатну ізольовану квартиру, що знаходиться: [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 19.08.2006 року. Позовні вимоги в частині звернення стягнення та реалізації предмета іпотеки ґрунтуються на положеннях Закону України „Про іпотеку", а саме: Відповідно статті 33 Закону України „Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель яким є позивач вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено на підставі рішення суду. Так відповідно статті 39 Закону України „Про іпотеку", у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду, крім іншого, зазначається спосіб реалізації предмета іпотеки, таким способом може бути реалізація предмета іпотеки Іпотекодержателем самостійно від свого імені будь-який особі-покупцеві з застосуванням процедури продажу, встановленої статтею 38 Закону України „Про іпотеку". Так як пред*явлення позивачем позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 155154 грн.24к. і одночасне звернення стягнення на предмет іпотеки на цю суму приведе до фактично подвійного стягнення суми заборгованості, то суд, визначивши суму заборгованості відповідача [PERSON] перед позивачем 155154 грн.24к., в рахунок погашення цієї заборгованості звертає стягнення на предмет іпотеки- за іпотечним договором № РML 702/1048/08 від 11.03.2008 року, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON],зареєстровано в реєстрі за №2008 двохкімнатну ізольовану квартиру, що знаходиться: [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 19.08.2006 року. Відповідно до ст.34 Закону України Про іпотеку, після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням предмет іпотеки за рішенням суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період його реалізації в порядку, визначеному Законом. Зважаючи на те, що відсутні докази про можливі майбутні перешкоди відповідачкою в реалізації предмета іпотеки, можливих дій щодо погіршення предмету іпотеки, то суд відмовляє в задоволенні цих позовних вимог позивача. Так як суд прийшов до висновку, що відсутні підстави для визнання кредитного договору недійсним, то відповідно суд відмовляє в задоволенні інших зустрічних позовних вимог, що витікали з нього. В порядку ст.88 ЦПК України з відповідачки за основним позовом [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна суд стягує сплачені судові витрати -держмито в розмірі 1551грн.54 к. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судів в розмірі 120 грн.

Outcome: partial