Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за невиконане зобов»язання, посилаючись на те, що 24 травня 2010 р. відповідач отримав від нього гроші в сумі 2950 грн. в якості завдатку за встановлення у його будинку 4-х пластикових вікон, які відповідач зобов'язався встановити до 10 червня 2010р., про що було укладено відповідну угоду. Оскільки, робота відповідачем так і не виконана, грошові кошти не повернуті, позивач змушений був звернутися до суду. Позивач просив стягнути з відповідача на його користь борг в сумі 2950,00 грн., державне мито в сумі 51,00 грн. та витрати на ІТЗ розгляду справи в сумі 17,00 грн.. У судове засідання позивач не з»явився, направивши до суду заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні. Відповідач у судове засідання не з»явився, будучи належним чином повідомленим про час і місце слухання справи, причини своєї неявки суду не повідомив. Згідно ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та інші зібрані в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 24 травня 2010 р. відповідач отримав від позивача гроші в сумі 2950 грн. (дві тисячі дев'ятсот п'ятдесят гривень) в якості завдатку за встановлення у моєму будинку 4-х пластикових вікон, які відповідач зобов'язався встановити до 10 червня 2010р., про що було укладено відповідну угоду. Зазначений термін вийшов 10 червня 2010 р.. Але до цього часу відповідач не виконав умови, та борг позивачу не повернув. За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог —відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Стаття 610 ЦК України передбачає,що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов,визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 612 ЦК України: 1. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. 2. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. 3. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який ні суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Праві кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистої немайнового або майнового права та інтересу закріплено ст. 1 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, яки прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процента річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи викладене, позовна заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved