Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-16 00:00:00

ПАТ „Просто-страхування звернулося до суду з позовом про стягнення з [PERSON] в порядку регресу затрати по виплаті страхового відшкодування у розмірі 39859 грн. 20 коп. внаслідок здійснення страхового відшкодування особі, майно якої пошкоджено в результаті ДТП, суми понесених судових витрат. При цьому, посилається на те, що 10.04.2007 р. між [PERSON] та ПАТ Просто-страхуваннябуло укладено договір страхування №АТК 119357 майнових інтересів власника автомобіля [NUMBER]. 28.08.2007 р. на перехресті вулиць Скляренка та Куренівська в м. Києві відбулася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої автомобіль [NUMBER], під керуванням [PERSON], був пошкоджений. Зіткнення відбулось внаслідок порушення [PERSON], який керував автомобілем [NUMBER], вимог Правил Дорожнього руху, що підтверджено постановою судді Оболонського райсуду м. Києва. До товариства з заявою звернулася [PERSON] про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування в звязку з ДТП, яка є страховим випадком, та надала всі необхідні документи, відповідно до умов договору страхування. 16.10.2007 р. товариством був складений страховий акт №8757/АТ та 10.10.2007 р. розрахунок суми страхового відшкодування відповідно до висновку спеціаліста №25/09 товарознавчого дослідження від 10.09.2007 р., згідно з яким вартість матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого автомобіля [NUMBER], склала 40827 грн. 36 коп. Виконуючи зобовязання, взяті на себе згідно страхового договору, та відповідно до заяви потерпілої, товариство виплатило [PERSON] на підставі страхового акту страхове відшкодування в розмірі 39859 грн. 20 коп. по платіжному дорученню №15714 від 17.10.2007 р. Тому, в силу закону до товариства, що виплатило страхове відшкодування за договором, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за завдані збитки. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав. Представник відповідача позов не визнав, пояснивши, що позивач по справі прострочив трирічний термін звернення з позовом до суду, а тому втратив право на стягнення з відповідача будь-яких грошових коштів по випадку, що мав місце 17.10.2007 р. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, зясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з слідуючих підстав. Згідно ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Таке ж положення передбачено і ст.27 Закону України „Про страхування. Згідно ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування. Судом встановлено, що 10.04.2007 р. між [PERSON] та ПАТ Просто-страхуваннябуло укладено договір добровільного страхування транспортних засобів серії АТК №119357, предметом страхування якого є автомобіль [NUMBER]. 28.08.2007 р. на перехресті вулиць Скляренка та Куренівська в м. Києві відбулася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої автомобіль [NUMBER], під керуванням [PERSON] був пошкоджений. Зіткнення відбулось внаслідок порушення [PERSON], який керував автомобілем [NUMBER], вимог п.16.6 Правил Дорожнього руху, що підтверджено постановою судді Оболонського райсуду м. Києва від 12.09.2007 р. До товариства з заявою 3.10.2007 р. звернулася [PERSON] про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування в звязку з ДТП, яка є страховим випадком, та надала всі необхідні документи, відповідно до умов договору страхування. 16.10.2007 р. товариством був складений страховий акт №8757/АТ та 10.10.2007 р. розрахунок суми страхового відшкодування відповідно до висновку спеціаліста №25/09 автотоварознавчого дослідження ПП Галавтоекспертизавід 10.09.2007 р., згідно з яким вартість матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого автомобіля [NUMBER], склала 40827 грн. 36 коп. Виконуючи зобовязання, взяті на себе згідно страхового договору, та відповідно до заяви потерпілої, товариство виплатило [PERSON] на підставі страхового акту страхове відшкодування в розмірі 39859 грн. 20 коп. по платіжному дорученню №15714 від 17.10.2007 р. 2.10.2009 р. ЗАТ Просто-страхуваннязвернулось з регресною вимогою про виплату страхового відшкодування до [PERSON] на суму 39859 грн. 20 коп., але реакції з боку останнього не відбулось. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст.256 ЦК України позовна давність-це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Останнім строком звернення з позовом до суду з позовом для позивача по справі була дата 16.10.2010 р., проте позов був поданий по даній цивільній справі до суду лише 10.02.2011 р., тобто з простроченням строку позовної давності, ніщо не заважало позивачу подати позов у встановлені законом строки. Згідно ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Представник відповідача в ході розгляду справи заявив про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності. Враховуючи вищевикладене, коли позивач по справі пропустив без поважних причин трирічний термін звернення з позовом до суду, представник відповідача заявив про застосування позовної давності, тому з цієї підстави необхідно відмовити у задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed