Jurisdiction: civil
Date: 2012-02-05 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, вказавши, що відповідно до розписки від 25.07.2011 року останній отримав від нього в борг 16000 гривень і зобов'язався їх повернути до 25.08.2011 року. У встановлений в розписці час, відповідач не виконав своє зобов'язання. На його неодноразові звернення про повернення коштів не реагує, та на даний час борг не повернуто. У зв'язку з чим просив стягнути з [PERSON] борг в сумі 16454,50 грн., в тому числі 16000 грн. як суму основного боргу, 16 грн. - інфляційних втрат, 122,30 грн. - 3% річних за користування грошима та 316,20 грн. - проценти, як плату за користування коштами. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, наведених в позовній заяві. Просить позов задовольнити. Відповідач, [PERSON], будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, через засоби масової інформації, шляхом поміщення оголошення в газеті "Новини Закарпаття" №43 від 31.01.2012 року про виклик до суду, в судове засідання не з`явився. Причини його неявки суду не відомі. Суд, заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку. У відповідності до положень ст.ст.10,11,58,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які брали участь у розгляді справи, а кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до положень частин 1-2 статті 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (стаття 212 ЦПК України). Згідно ст.ст.1046, 1047 ЦК України, за договором позики одна сторона (кредитор) передає іншій стороні (позичальнику) у власність грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язаний повернути кредитору таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду і такої ж якості . Договір позики вважається укладеним в момент передачі грошей. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. З матеріалів справи, досліджено, що 25 липня 2011 року, відповідач [PERSON] отримав у позивача [PERSON] у борг гроші в сумі 16000 гривень, про що було складено ним власноручно розписку, з датою повернення боргу - 25 серпня 2011 року. Судом встановлено, що протягом зазначеного вище строку, відповідач борг за борговою розпискою не повернув. Натомість борг ним визнаний. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускається. Зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або іншими звичними вимогами, що пред'являються. Статтею 545 ЦК України передбачено, що прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або у повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобовязання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Таким чином, аналізуючи норми наведеного законодавства та враховуючи, що на час розгляду справи в суді відповідач [PERSON] не надав суду жодних переконливих доказів обґрунтування позову, заперечень, не спростував доводів позивача [PERSON], а також те, що під час розгляду справи судом не встановлено підстав для звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобовязання, суд вважає, що зобовязання порушене з вини відповідача, а доводи позивача базуються на правовому обґрунтуванні і порушене внаслідок цього право позивача потребує судового захисту. Між тим, відповідно до ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У відповідності до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зважаючи на здобуті, в ході судового розгляду справи, докази, суд констатує той факт, що відповідачем були порушені надані ним зобовязання, а саме: повернення у встановлений строк суми позики, внаслідок чого за відповідачем виникла заборгованість, яка складає 16454,50 грн., з урахуванням наступного: 16000 грн. - сума основного боргу; 16 грн. - сума, на яку збільшилась заборгованість у зв'язку з інфляцією за весь час прострочення ( індекс інфляції за вересень 2011 року становить 100,1%, за жовтень 2011- 100,0%. Отже, 100,1%х 100%: 100%%= 100,1%. Таким чином 16000х 100,1%= 1601616 грн. та відповідно сума інфляційних втрат: 16016- 16000= 16 гривень4 122,30 грн.- 3% річних за користування грошима ( 16000х3%: 365 днів х 93 дні = 122,30 грн.); 316,20 грн. - сума процентів, як плата за користування коштами ( облікова ставка НБУ складає 7,75%; 16000 грн. х 7,75% = 1240 грн.; 1240:365 х 93 дні = 316,20 грн.). Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі чого з [PERSON] в користь [PERSON] підлягає стягненню 238,20 грн. судових витрат, що складаються з 188,20 грн. судового збору та 50 грн. витрат, пов'язаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.

Outcome: approved