Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась в суд з позовною заявою до [PERSON] та Комісії з питань захисту прав дитини Буринської районної державної адміністрації про зміну його участі у вихованні дитини, мотивуючи тим, що відповідно до рішення № 1 комісії з питань захисту прав дитини Буринської районної державної адміністрації від 26 травня 2011 року відповідачу визначено час спілкування з неповнолітньою донькою [PERSON], [INFO], щосуботи кожного тижня з 14 год. до 18 год. терміном до листопада 2011 року, а вдома у матері у будь-який час за попередньою домовленістю з матір"ю Після винесення рішення у позивачки виникли підстави змінити спосіб участі відповідача у вихованні дитини, оскільки при винесенні рішення не було враховано того, що вихованням та утриманням доньки із самого її народження займалася лише вона і дитина батька не знає. Крім того дитина постійно хворіє і відповідно до висновку ЛКК потребує домашнього догляду, тоді як у відповідача взагалі відсутні навики спілкування з дитиною. Тому просить суд змінити спосіб участі батька у вихованні неповнолітньої дочки лише у присутності матері дитини. В судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала і просила суд, врахувати попередню поведінку відповідача по відношенню до дитини та змінити спосіб участі батька в вихованні малолітньої доньки, і враховуючи стан її стану здоров"я дозволити відповідачу спілкування з донькою лише у межах господарства де проживає дитината і лише в її присутності. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав посилаючись на те, що у відповідності до закону він має рівні з позивачкою права і обов"язки щодо дитини. Порядок його спілкування з дитиною вже визначено рішенням комісії з питань захисту прав дитини, до складу якої входять компетентні люди в тому числі і вчителі і лікарі, які приймаючи рішення враховували всі обставини, а також і стан здоров"я дитини. Крім того побачення з дитиною вдома у позивачки та за її участі перетворяться у сварки і він просто не зможе приділити уваги дитині. Тому просить суд відмовити позивачці у позові. Представник відповідача комісії з питань захисту прав дитини Буринської районної державної адміністрації позов не визнав та пояснив, що комісія всебічно та повно вивчила питання визначення часу побачення [PERSON] з малолітньою дитиною і з урахуванням інтересів дитини прийняла рішення у відповідності до закону, вважає це рішення законним і обгрунтованим, а вирішення даного позову покладає на розсуд суду. Вислухавши пояснення сторін, свідків та вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Між сторонами склались правовідносини, які регулюються Сімейним Кодексом України. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі в якому у них 2 грудня 2007 року народилася донька [PERSON], що вбачається з копій свідоцтва про шлюб, про народження. Рішенням Буринського районного суду від 2 грудня 2010 року шлюб між сторонами розірвано, донька залишилася проживати з позивачкою. Після чого відповідач ставить питання щодо його участі у вихованні дитини. Так комісія з питань захисту прав дитини Буринської районної адміністрації, до якої звернувся відповідач, прийняла рішення за № 1 від 26 травня 2011 року згідно якого,відповідачу визначено час спілкування з неповнолітньою дочкою [PERSON], [INFO] щосуботи кожного тижня з 14 год. до 18 год. терміном до листопада 2011 року, а вдома у матері у будь-який час за попередньою домовленістю з матір"ю. Однак позивачка, вважає, що у [PERSON] відсутні навики у спілкуванні з донькою, яка не знає відповідача ні як батька, ні як знайомого, а тому він не може бачитися з нею на одинці. Крім того дитина хвороблива, має аденоїди та страждає на алергічні дерматити і відповідно до висновку ЛКК потребує домашнього догляду, який відповідач не спроможний надати. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Згідно до вимог ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.Той з хто батьків,проживає окремо від дитини, зобов"язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. У відповідності до ст. 159 ч.2 СК України суд визначає способи участі одного із батьків у вихованні дитини, місце на час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. Як було встановлено в ході судового засідання позивачка визнала ту обставину, що батько дитини повинен брати участь у її вихованні, зустрічатися з дитиною, але просить, щоб ці зустрічи проходили виключно у неї вдома і в її присутності, так як дитина часто хворіє, потребує домашнього догляду, постійно, по годинах приймає ліки, а відповідача дитина не знає і він не зможе забезпечити її догдяд так як він ніколи доньку не доглядав, що підтверджується поясненням позивачки та свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відповідач, не заперечуючи хворобливості доньки, вважає, що її хвороби не є небезпечними для життя, а тому наполягає на особистому спілкуванні з дитиною в себе вдома так як він має для цього всі необхідні умови, а саме будинок з усіми зручностями, в якому він проживає зі своїми батьками. Запевнив, що він спроможний забезпечити дитині, яка його знає як батька, домашній догляд, а також запевнив, що в силу своїх знань медицини і життєвих навиків, він здатен виконати всі рекомендації лікарів, щодо лікування та харчування дитини, при цьому завірив, що не буде вимагати побачення з донькою у період загострення її захворювань, що підтвердилии свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Суд, на підставі викладеного також вважає, що батько диттини [PERSON] має право зустрічатися з донькою, разом з тим і наодинці, так як в судовому засіданні знайшло свое підтвердження те, що сумісне спілкування сторін приводить до з"ясування між ними стосунків у присутності дитини, що може негативно впливати на її виховання та розвиток. При цьому позивачка у судовому засіданні не надала відповідних доказів про те, що позивач може негативно вплинути на дитину під час зустрічей наодинці. Оцінюючи медичні довідки, довідки ЛКК та пояснення лікаря педіатра [PERSON], щодо стану здоров"я дитини, суд, прийшов до висновку, що захворювання, якими страждає неповнолітня [PERSON], не відносяться до тих, що становлять небезпеку для здоров"я дитини під час чотирьох годинного побачення з батьком. На підставі викладеного суд вважає, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні і тому задоволенню не підлягають. Виходячи з інтересів дитини, суд вважає, що [PERSON] в задоволенні її позовних вимог необхідно відмовити.

Outcome: dismissed