Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-20 00:00:00

01.03.2011 року до суду звернулася [PERSON] до Запорізької обласної спілки Довірапро визнання кредитного договору недійсним. В позові позивач посилався на те, що 16.12.2008 року між сторонами було укладено кредитний договір №1421, відповідно до якого їй було надано кредит в сумі 4500 грн. на термін 12 місяців до 16.12.2009 року, вважає, що позивач скористався її юридичною необізнаністю і змусив її підписати договір, умови якого не відповідають чинному законодавству, так як порушено вимоги п.3.10 Ліцензійних умов, ст.6 Закону України Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг, ст.11,21 Закону України Про захист прав споживачів, відповідно до п.г) якого споживачу реалізовано продукцію, що є небезпечною, так як наданий їй кредит криє ризик для її майна через незаконне підвищення процентної ставки по кредиту та дискримінаційний розмір процентів, відповідно до умов договору 25 % від суми кредиту вона накопичує на своєму рахунку, а тому отримала 3375 грн., таким чином спілка повинна була задовольнити свої вимоги за рахунок цих коштів, розділ 3 договору містить умови про розірвання договору і лише в односторонньому порядку, розділ 5 договору не містить умов щодо відповідальності у випадку порушення позивачем, порушено ст.15 Закону України Про захист прав споживачів, ч.2 п.2 ст.19 Закону України Про захист прав споживачів, прохає визнати кредитний договір №1421 від 16.12.2008 року недійсним, судові втрати віднести на рахунок відповідача. 28.07.2011 року до суду звернувся представник відповідача [PERSON] з письмовими запереченнями, в яких посилався на те, що відповідач діє відповідно до п.3.10 ліцензійних умов, ст.16 Закону Украни Про захист прав споживачів, ст.6 Закону України Про фінансові та регулювання ринків фінансових послуг, умови договору не суперечать одна одній та не містять положень з неоднозначним трактуванням, умови ст.11 Закону України Про захист прав споживачів, рішенням Гуляйпільського районного суду Запорізької області, яке набрало чинності 30.11.2011 року договір розірвано та стягнуто солідарно заборгованість по кредитному договору з боржника та поручителів, прохає відмовити в задоволенні позову. Позивач, належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи судом, про причини неявки суду не повідомила, заяву про розгляд справи у свою відсутність суду не надала. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала, суду пояснивши, що 16.12.2008 року між сторонами було укладено кредитний договір №1421, відповідно до якого їй було надано кредит в сумі 4500 грн. на термін 12 місяців до 16.12.2009 року, вважає, що позивач скористався її юридичною необізнаністю і змусили її підписати договір, умови якого не відповідають чинному законодавству, так як порушено вимоги п.3.10 Ліцензійних умов, ст.6 Закону України Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг, ст.11,21 Закону України Про захист прав споживачів, відповідно до п.г) якого споживачу реалізовано продукцію, що є небезпечною, так як наданий їй кредит криє ризик для її майна через незаконне підвищення процентної ставки по кредиту та дискримінаційний розмір процентів, відповідно до умов договору 25 % від суми кредиту вона накопичує на своєму рахунку, а тому отримала 3375 грн., таким чином спілка повинна була задовольнити свої вимоги за рахунок цих коштів, розділ 3 договору містить умови про розірвання договору і лише в односторонньому порядку, розділ 5 договору не містить умов щодо відповідальності у випадку порушення позивачем, порушено ст.15 Закону України Про захист прав споживачів, ч.2 п.2 ст.19 Закону України Про захист прав споживачів, прохає визнати кредитний договір №1421 від 16.12.2008 року недійсним, судові втрати віднести на рахунок відповідача. Представник відповідача [PERSON] позов не визнала, суду пояснивши, що відповідач діє відповідно до п.3.10 ліцензійних умов, ст.16 Закону Украни Про захист прав споживачів, ст.6 Закону України Про фінансові та регулювання ринків фінансових послуг, умови договору не суперечать одна одній та не містять положень з неоднозначним трактуванням, умови ст.11 Закону України Про захист прав споживачів, рішенням Гуляйпільського районного суду Запорізької області, яке набрало чинності 30.11.2011 року договір розірвано та стягнуто солідарно заборгованість по кредитному договору з боржника та поручителів, позивач є членом спілки, заяву про погашення заборгованості за рахунок пайового внеску не подавала, прохає відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача [PERSON] позов не визнала, суду пояснивши, що відповідач діє відповідно до п.3.10 ліцензійних умов, ст.16 Закону України Про захист прав споживачів, ст.6 Закону України Про фінансові та регулювання ринків фінансових послуг, умови договору не суперечать одна одній та не містять положень з неоднозначним трактуванням, умови ст.11 Закону України Про захист прав споживачів, рішенням Гуляйпільського районного суду Запорізької області, яке набрало чинності 30.11.2011 року договір розірвано та стягнуто солідарно заборгованість по кредитному договору з боржника та поручителів, прохає відмовити в задоволенні позову. Суд, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на повному, об`єктивному, всебічному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, вважає встановленими наступні обставини: 11.08.2004 року позивач вступила в члени Запорізької обласної спілки Довіра відповідно до поданої нею заяви, сплативши необхідні внески (а.с.57). 16.12.2008 року між сторонами укладено кредитний договор № 1421, що підтверджується його копією (а.с.39). Відповідно до п1.1 укладеного договору відповідач надав позивачу кредит в сумі 4500 грн. на ремонт будинку строком на 12 місяців до 16.12.2009 року, а позивач зобов`язалась повернути кредит та сплатити 4% щомісячно наперед від залишку суми неповернутого кредиту з графіком погашення суми кредиту і процентів за користування кредитом. Відповідно до п.2.1 укладеного договору до надання кредиту позичальник зобов`язується накопичити на своєму рахунку у спілці у виді пайового внеску суму в розмірі 2,5 % від суми потрібного йому кредиту, яка знаходиться на його рахунку до повного повернення позичальником кредиту і сплати належних процентів (а.с.39). 09.11.2010 року заочним рішенням Гуляйпільського районного суду Запорізької області розірвано кредитний договір №1421 від 16.12.2008 року, укладеного мідж сторонами, стягнуто солідарно з позивача, [PERSON], [PERSON] заборгованість за кредитним договором, що підтверджується копією рішення ( а.с.56). Суд, відмовляючи в задоволенні позову, виходить з наступного: Між сторонами склалися правовідносини по договору позики, які регулюються параграфом 1 Позика та параграфом 2 Кредит Цивільного кодексу України та умовами кредитного договору №1421 від 16.12.2008 року, укладеного між сторонами. Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом. Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України такий правочин не створює юридичних наслідків. Відповідно до ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ч.6 ст.19 Закону України про захист прав споживачів правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Відповідно до ч.2 п.2 ст.19 Закону України Про захист прав споживачів підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Позивач не надав суду доказів, що під час укладення кредитного договору №1421 від 16.12.2008 року відповідач діяв з порушенням ч.2 п.2 ст.19 Закону України Про захист прав споживачів, а саме при наданні кредиту надав нечітку, незрозумілу або двозначний спосіб інформацію, необхідну для здійснення свідомого вибору. При цьому суд бере до уваги заяву-анкету на отримання кредиту, заповнену позивачем 16.12.2008 року, де вказано, що позивач згодна внести на свій рахунок 10-25 % від суми потрібного їй кредиту, уз умовами одержання кредиту погоджується (а.с.41), умови кредитного договору №1421 від 16.12.2008 році викладені чітко, зрозумоло та однозначно. Суд не приймає до уваги твердження позивача на те, що відповідач ввів його в оману, включивши в умови кредитного договору умови, що не відповідають вимогам діючого законодавства з посиланням на п.а),б),в) г).ст.21 Закону України Про захист прав споживачів. Твердження позивача, що кредитна спілка у разі порушення договірних умов кредитного договору має задовольнити свої вимоги за рахунок її пайового внеску суперечить вимогам п.2.1 укладеного договору, відповідно до якого до надання кредиту позичальник зобов`язується накопичити на своєму рахунку у спілці у виді пайового внеску суму в розмірі 2,5 % від суми потрібного йому кредиту, яка знаходиться на його рахунку до повного повернення позичальником кредиту і сплати належних процентів (а.с.39). Оцінюючи твердження позивач, щодо порушення відповідачем п.9 ч.1 ст.6 Закону України Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг з посиланням на відсутність в кредитному договорі відповідальності відповідача, суд вважає безпідставним, так як договір містить розділ відповідальність сторін, що відповідає вимогам п.9 ч.1 ст.6 Закону України Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг . А тому позов не підлягає задоволенню, як такий, що не підтверджений встановленими обставинами та наданими суду доказами.

Outcome: dismissed