Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-13 00:00:00

У вересні 2011 року [PERSON], яка діє у своїх інтересах та інтересах неповнолітньої [PERSON], та [PERSON] звернулися до суду з позовом, у якому зазначали, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 10 листопада 1999 року, виданого відділом приватизації житла Броварської міської ради Київської області, вони та відповідачі у справі [PERSON], [PERSON] і [PERSON] є співвласниками трикімнатної квартири [ADDRESS], загальною площею 63,8 м2, жилою площею 49,3 м2, яка розташована на 5-му поверсі 5-ти поверхового будинку та складається із 3-х кімнат житловою площею 17,4 м2, 13,8 м2 і 18,1 м2, кухні площею 5,0 м2, ванної кімнати площею 2,0 м2, вбиральні площею 0,9 м2, коридору площею 5,4 м2 та вбудованої шафи площею 0,5 м2. Квартира обладнана балконом площею 0,7 м2. На даний час у квартирі зареєстровано 8 осіб, що підтверджується довідкою форми № 3, виданою комунальним підприємством Служба замовника. Спірна квартира належить позивачам і відповідачам на праві спільної сумісної власності, оскільки частки кожного у квартирі не визначені. Згідно із ч. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. На сьогоднішній день між співвласниками квартири виникають непорозуміння та суперечки з приводу користування спільною квартирою. Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Просили визначити розмір часток у спільній сумісній власності та встановити, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] кожному належить по 1/6 частки квартири [ADDRESS]. Позивач [PERSON], яка діє у своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дочки [PERSON], у судовому засіданні позов підтримала, просила суд задовольнити позов. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, надав суду заяву, у якій просить розглянути справу у його відсутності, позов підтримує, просить суд задовольнити його позовні вимоги. Відповідач [PERSON] у суді позов визнала частково та пояснила, що позивач [PERSON] та її дочка [PERSON] мають право на 1/6 частку спірної квартири. Позивач [PERSON], колишній чоловік позивача [PERSON], права на частку у квартирі не має, оскільки участь у приватизації квартири приймав формально, після цього обіцяв подарувати їй, [PERSON], свою частку у квартирі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні позов не визнали та пояснили, що позивачі права на частку у квартирі не мають, оскільки комунальні послуги по утриманню квартири не сплачують, кошти в ремонт квартири не вкладали. Треті особи: виконавчий комітет Броварської міської ради Київської області, Комунальне підприємство Броварської міської ради Київської області Служба замовника у судове засідання не зявилися, направили до суду заяви про розгляд справи у відсутності їхніх представників. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 10 листопада 1999 року Фондом комунального майна Броварської міської ради Київської області, відповідачам [PERSON], [PERSON], [PERSON] та позивачам [PERSON], [PERSON] і [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS]. Загальна площа квартири становить 63,8 м2. Згідно із технічним паспортом на спірну квартиру вона розташована на 5-му поверсі 5-ти поверхового будинку та складається із 3-х кімнат житловою площею 49,3 м2, у тому числі 1-а кімната 17,4 м2, 2-а кімната 13,8 м2 і 3-я кімната 18,1 м2, кухні площею 5,0 м2, ванної кімнати площею 2,0 м2, вбиральні площею 0,9 м2, коридору площею 5,4 м2 та вбудованої шафи площею 0,5 м2. Квартира обладнана балконом площею 0,7 м2. У ст. 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Згідно із ч. 1 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У ч. 2 ст. 370 ЦК України визначено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи з наведеного, враховуючи, що спірна квартира на праві спільної сумісної власності належить шести особам, відповідно до закону частки кожного із співвласників є рівними, оскільки іншого не встановлено, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі викладеного, ст. 41 Конституції України, ст. ст. 355, 368, 369, 370, 392 ЦК України,

Outcome: approved