Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до Липовецького районного суду Вінницької області із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що вона є власником житлової квартири №10, що розташована по вулиці С.Лазо 24, в місті Липовець Вінницької області. В звязку із тим, що сімейні відносини з відповідачем не склались вони розірвали шлюб, про що відділом РАЦС Липовецького РУЮ Вінницької області було видано 12 листопада 2007 року свідоцтво про розірвання шлюбу. Відповідач залишив сімю та не проживає в даній квартирі з 2000 року. На її неодноразові прохання добровільно виписатись із належної їй на праві власності житлової квартири відмовляється, а тому вона змушена звернутись до суду із даним позовом, оскільки позбавлена можливості оформити субсидію. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, суду пояснила що відповідач прописаний у її квартирі але з 2000 року в ній не проживає, просить визнати відповідача таким що втратив право користування житловим приміщенням. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, проте заяви про розгляд справи у його відсутності до суду не направив, а тому відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України, у суду виникло право для ухвалення рішення при заочному розгляді справи. Суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши зібрані у справі докази та давши їм оцінку в сукупності суд прийшов до наступних висновків. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як вбачається із свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 31 березня 1994 року та зареєстроване 28 квітня 1994 року КП „Вінницьке обласне обєднання бюро технічної інвентаризації, [PERSON] являється власником квартири №10, що розташована по вулиці С.Лазо 24 в місті Липовець Вінницької області (а.с.6). Як слідує із свідоцтва про розірвання шлюбу серія 1-АМ №031749 виданого відділом РАЦС Липовецького РУЮ Вінницької області від 12 листопада 2007 року (а.с.8), шлюб між [PERSON] та Оксанюк (дошлюбне прізвище Лукянюк) [PERSON] розірвано, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 103. Згідно акта обстеження матеріально побутових умов позивачки (а.с.4), [PERSON] був зареєстрований в квартирі, що розташована за адресою: місто Липовець, Вінницької області, вулиця [PERSON] /24, проте фактично з 2000 року та по даний час там не проживає. Згідно ст.405 ЦК України при відсутності члена сімї власника житла без поважних причин понад один рік, він втрачає право на користування цим житлом. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] не проживає в зазначеній житловій квартирі з 2000 року. Враховуючи зазначені обставини, суд приходить до висновку, що в силу ст.71, 72 ЖК України відповідач вважається таким, що втратив право користування житловою квартирою, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Зі змісту ст.7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні від 11.12.2003 року за №1382-ІV слідує, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі, остаточного рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Відповідно до ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Вказані норми передбачають усунення будь-яких порушень права власності. Згідно сівдоцтва на право власності (а.с. 6) свідчить, що не є власником квартири. Позивач просив захистити його право, як власника житлової квартири, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. За таких обставин та у контексті наведених вище правових норм регулювання предмета спору, суд вважає, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування жилим приміщенням. У відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України, на користь позивачки суд присуджує з відповідача понесені нею та документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved