Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача ПАТ КБ "Правекс-Банк" про визнання недійсним п.п.1.3, 7.1.6, 10.1, 10.2, 10.5 кредитного договору від 27.03.2008 року, укладеного між сторонами, визнання цього кредитного договору у частині видачі та повернення кредиту у доларах США недійсним та зобов'язання здійснити перерахунок зобов'язань з доларів США на гривню, посилаючись на те, що використання відповідачем долару США як предмету кредитування значно погіршує становище позивача, як споживача. Вказав також, що кредитний договір укладав з метою придбання автомобіля в автосалоні на суму близько 70000грн., однак відповідач перерахував продавцю кошти у іноземній валюті, тому вважає зазначення видачі і повернення кредиту у доларах США удаваним, а приховані умови ті ж самі кредитні, але зазначені у гривні. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві, просить задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надіслав суду письмові заперечення проти позову, згідно яких вказав, що банком при укладенні з позивачами спірних кредитних договорів та визначенні платежів за кредитними договорами у іноземній валюті не було порушено вимог чинного законодавства. Банк здійснює операції з валютними цінностями на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу НБУ. Вважає позов безпідставним та просить відмовити у його задоволенні. Дослідивши та оцінивши докази по справі, судом встановлено наступні обставини. 03.12.2001 року АКБ "Правекс-Банк" отримав від НБУ банківську ліцензію №7 на право здійснювати банківські операції, визначені частиною першою та пунктами 5-11 частини другої статті 47 ЗУ "Про банки і банківську діяльність" та 03.12.2001 року дозвіл №7-1 на право здійснення банківських операцій, визначених пунктами 1-4 частини другої та частиною четвертою статті 47 ЗУ "Про банки і банківську діяльність" згідно додатку до даного дозволу. 27 березня 2008 року між АКБ "Правекс-Банк", правонаступником якого є ПАТ КБ "Правекс-Банк" та відповідачем [PERSON] укладено договір згідно якого відповідач отримав кредит у сумі 15000 дол. США зі сплатою відсотків у розмірі 11,9% річних із терміном повернення до 27.03.2015 року, з метою придбання автомобіля за договором купівлі-продажу №286/1 від 13.03.2008 року. Відповідно до додатку №1 до вказаного кредитного договору при перерахуванні коштів автосалону за рахунок оплати вартості автомобіля сума кредиту обмінюється за комерційним курсом АКБ "Правекс-Банк", встановленим на день перерахування коштів автосалону (в тому випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті). Відповідно до квитанції №5401/327 від 27.03.2008 року [PERSON] оплачено ТОВ "УкрАвтоЗАЗ-Сервіс" через АКБ "Правекс-Банк" (банк-платник) грошові кошти в сумі 70500грн. Заслухавши пояснення, дослідивши та оцінивши докази у справі, суд вважає, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч.1 ст.524, ч.2 ст.192 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно до ст.ст. 526, 629 ЦК України договір є обовязковий для виконання сторонами, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.2, п.3 ч.1 ст.47 ЗУ "Про банки і банківську діяльність" кошти - гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. На підставі банківської ліцензії банки мають право здійснювати такі банківські операції: розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Згідно ч.1 ст.49 ЗУ "Про банки і банківську діяльність" Як кредитні у цій статті розглядаються операції, зазначені у пункті 3 частини першої та у пунктах 3-7 частини другої статті 47 цього Закону. Згідно ч.1 ст.5 Декрету КМУ від 19.02.1993 року №15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом. Згідно п."в", "г" ст.5 вказаного Декрету КМУ індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції. Індивідуальної ліцензії потребують такі операції: надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі; використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави. Згідно п.1.5 положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 р. N 483 використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями). Підписавши кредитний договір та додаток до нього, позивач погодився і на умови цього договору щодо нарахування та повернення платежів в іноземній валюті. Суд критично оцінює доводи позивача, на які він посилаються як на підставу своїх позовних вимог, оскільки вони спростовуються вищенаведеними нормами. Так, щодо вимог пп. «в» п. 4 ст. 5 вказаного Декрету КМУ, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то на даний час законодавством не встановлено межі термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті. Таким чином, аналізуючи докази у їх сукупності, суд приходить до переконання, що ПАТ «Укрінбанк», на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу НБУ, укладаючи кредитні договори з позивачами та нараховуючи платежі за цими договорами в іноземній валюті, діяв в межах своїх повноважень та згідно вимог чинного законодавства, підстави для визнання частин оспорюваного договору недійсними відсутні, права позивача відповідачем не порушено, тому у задоволенні позову слід відмовити. Що стосується доводів позивача про удаваність умов договору про зазначення коштів у доларах США та перерахування ТОВ "УкрАвтоЗАЗ-Сервіс" коштів у гривні, то такі спростовуються умовами додатку №1 до кредитного договору від 27.03.2008року.

Outcome: dismissed