Jurisdiction: civil
Date: 2011-08-25 00:00:00

В березні 2011 року [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про стягнення на її користь аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, в розмірі 500 грн. щомісячно до закінчення навчання сина. Рішенням суду позов задоволено. Суд стягнув з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] в сумі 500 грн. на період навчання, але не більше, ніж до досягнення ним віку 23 років, тобто не пізніше 2016 року. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення суду через неповне зясування обставин справи, порушенням норм матеріального права і ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд при винесенні рішення не взяв до уваги майновий стан відповідача, зокрема те, що в нього на утриманні знаходяться хвора дружина, двоє неповнолітніх дітей, батьки похилого віку, він має регулярний дохід, але його заробітна плата складає всього 841 грн. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом першої інстанції встановлено, що [PERSON] та [PERSON] мають спільного сина [PERSON], [INFO], який проживає з позивачкою і знаходиться на її утриманні. З вересня 2010 року [PERSON] навчається в Чернігівському державному інституті економіки і управління денної форми навчання на контрактній основі, строк навчання з 01.09.2010р. по 30.05.2014 р. Позивачка вважає, що відповідно до діючого законодавства, відповідач повинен приймати участь в утриманні сина на період його навчання. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що [PERSON], у звязку з навчання у вищому навчальному закладі, потребує матеріальної допомоги, а відповідач має можливість надавати таку допомогу. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Такі висновки суду відповідають наданим сторонами доказам, положенням ст.199 СК України. Проте, при визначенні розміру стягнутих аліментів та періоду, суд першої інстанції не взяв до уваги положення ст.ст.182, 199, 200 СК України та надані сторонами докази. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] працює в ПСК „Бобровицький ринок Чернігівської ОСС рубачем мяса , має щомісячний дохід і середній заробіток становить близько 841 грн. (а.с.36). Згідно до рішення Бобровицького районного суду від 29.06.2005 року він виплачує аліменти на утримання двох дітей у розмірі 1/3 частини заробітку, має заборгованість по сплаті аліментів позивачці. На думку відповідача, він може надавати матеріальну допомогу на період навчання сина, але не в твердій грошовій сумі і менше ніж 500 грн. [PERSON] займається підприємницькою діяльністю. Відповідно до довідки Чернігівського ДІЕУ, строк навчання [PERSON] до 30.05.2014 року. Вказані обставини повинен був врахувати суд першої інстанції при визначенні розміру аліментів, строку і можливості стягнення у частці від заробітку, як того вимагають вказані вище норми матеріального права. Крім того, поза увагою суду залишилась та обставина, що визначений судом розмір лише цих аліментів перевищує половину доведеного розміру середнього заробітку відповідача, що суперечить ст.128 КЗпП України. За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції слід змінити, зменшивши розмір стягнутих аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] на період навчання до 1/6 частини заробітку щомісячно на період навчання, тобто до 30.05.2014 року, але не більше ніж до досягнення ним віку 23 років.

Outcome: partial