Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-15 00:00:00

Позивач в позовній заяві стверджує, що 14 квітня 2003 року ВАТ «Балтський завод продтоварів» в особі в. о. директора ВАТ «Балтський завод продтоварів» [PERSON], уклала з ним договір займу грошових коштів під заставу нерухомого майна(надалі Договір) , згідно якого він для вирішення питань господарської діяльності ВАТ, у звязку з недостатністю оборотних ресурсів, для подальшого розвитку підприємства, а також виплати дивидентів акціонерам, капітального ремонту лінії по виготовленню плодово-овочевих консервів, модернізації і ремонту купажного цеху, тощо, передав по квитанції до прибуткового касового ордеру від 14.04.2003 року відповідачам 500 тис. грн., які в строк до 02.12.2003 року повинні були повернути йому вказані кошти, а при неможливості цього зробити , погоджувалися на припинення грошових засобів шляхом передачі йому у власність нерухомого майна, яке забезпечили заставою, а саме виробничу базу, розташовану на земельній ділянці площею 3,449 га, розташовану по вул.. 50 років Жовтня № 24 в м. Балта Одеської області балансовою вартістю 397200 грн. згідно балансу на 01.01.2003 року, інвентаризаційною оцінкою 487933 грн. згідно інвентаризаційного опису № 6 основних засобів від 31.03.2003 року. Ці вимоги договору і зобовязання відповідачами виконані не були. Він неодноразово звертався до відповідачів з проханням повернути йому кошти, або передати у власність в рахунок боргу майно, яке було по акту прийому-передачі від 14.04.2003 року йому передано під заставу, але марно, йому тільки обіцяли і далі обіцянок не дійшло. 31 грудня 2004 року між ними була укладена Згода про внесення і доповнення договору займу грошових коштів під заставу нерухомого майна (далі Згода) у звязку з тим, що з 01.01.2004 року вступив в законну силу новий Цивільний кодекс України, а також у звязку з тим, що відповідачами не виконаний п.8 Договору, тобто в місячний термін вони нотаріально не посвідчили договір залогу з метою можливої передачі 02.03.2003 року вищевказаного нерухомого майна в його власність, не оформили всю необхідну документацію, в тому числі і свідоцтво про право власності на нерухоме майно, на землю, тощо, а крім того, не повідомили його про причини невиконання договірних зобовязань, тому в Згоду внести зміни і доповнення, згідно яких був встановлений новий строк погашення боргу до 31.03.2005 року і встановлена плата за використання грошовими засобами в розмірі 25% річних від залишкової суми займу до моменту повного фактичного погашення займу чи передачі у його власність в рахунок погашення грошового займу, а також Договір доповнено новим п.10.1, з якого вбачається, що строк предявлення вимог один до одного встановлений 15 років. Оскільки відповідачі не виконали зобовязання повернення йому боргу, тому він вимушений звернутися до суду. В судове засідання позивач не зявився, однак направив суду клопотання про розгляд справи без нього, при цьому просив позов задовольнити у повному обсязі і погодився на винесення рішення без участі відповідачів. Відповідачі і представник третьої особи в судове засідання не зявилися, однак теж направили суду клопотання про розгляд справи без участі їх представника, при цьому позов визнали у повному обсязі. Вивчивши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає за можливе вимоги позивача задовольнити у звязку з наступним. Відповідно до рішення № 5 загальних зборів акціонерів ВАТ «Балтський завод продтоварів» від 11.05.2001 року, у звязку з недостатністю оборотних засобів, директора підприємства було уповноважено оформляти від імені ВАТ «Балтський завод продтоварів» короткострокові кредити в банківських установах і інших кредитних товариствах, у приватних осіб. Згідно рішення № 9 від 09.04.2003 року наглядової ради ВАТ «Балтський завод продтоварів» [PERSON] на період з 10.04.2003 року по 24.04.2003 року виконувала обовязки директора ВАТ і була наділена повноваженнями директора підприємства відповідно уставним документам, в тому числі правом особистого підпису фінансових документів, договорів, заяв та інших необхідних для діяльності підприємства документів та посвідчувати їх печаткою підприємства. У звязку з цим [PERSON], маючи повноваження, 14.04.2003 року уклала договір займу грошових коштів під заставу нерухомого майна з позивачем [PERSON], згідно якого [PERSON] передає ВАТ «Балтський завод продтоварів» безвідсоткову позику в сумі 500 тис. грн., а ВАТ«Балтський завод продтоварів» зобовязується повернути отриману суму в строк до 02.12.2003 року, а в разі неповернення боргу, [PERSON] погоджується на припинення грошового зобовязання, замінивши його іншим зобовязанням на підставі ст. 220 ЦК України(в ред.1963р.) шляхом передачі йому належного відповідачу нерухомого майна промислової бази на земельній ділянці площею 1,449 га, розташованої по вул. 50 років Жовтня № 24 в м. Балта Одеської області балансовою вартістю на 01.01.2003 року 397200 грн., інвентаризаційною вартістю 487933 грн. . Відповідно до Згоди від 31.12.2003 року про внесення змін і доповнень до договору займу грошових коштів під заставу нерухомого майна від 14.04.2003 року, внесені зміни і доповнення, згідно яких встановлений новий строк погашення грошового зобовязання до 31.03.2005 року і встановлена плата за використання грошових засобів в розмірі 25% річних від залишкової суми займу до моменту повного фактичного погашення займу чи передачі у власність позивача, в рахунок погашення грошового займу, вищевказаного нерухомого майна, а також Договір доповнено новим п.10.1, з якого вбачається, що строк предявлення вимог один до одного встановлений 15 років. Квитанцією до прибуткового касового ордеру від 14.04.2003 року, ВАТ «Балтський завод продтоварів» прийняло у позивача вищевказану суму, про що видало вказану квитанцію. У встановлений договором строк гроші [PERSON] не були повернуті, однак ВАТ своїми листами на імя позивача не заперечувало проти повернення і просило почекати, однак згідно листа від 01.02.2011 року ВАТ «Балтський завод продтоварів» відмовилося виконувати кредитні зобовязання перед [PERSON], посилаючись на скрутне становище, призупинку виробництва, тому у позивача виникли підстави звернутися до суду, оскільки до того часу він вважав, що відповідачі розрахуються з ним, чого не сталося, а відмова отримана позивачем тільки 01.02.2011 року. Згідно п.6 вищевказаного договору відповідач повинен був повідомляти позивача відносно кожного випадку посягання на предмет застави та попереджати позивача. Відповідно до п.7 вказаного договору відповідач прийняв зобовязання в строк до 01.08.2003 року оформити всі необхідні і передбачені законодавством документи на заставлене нерухоме майно, про що повідомити позивача і, якщо виникне неможливість погашення заставлених зобовязань, зясувати з позивачем можливість іншого порядку, який би забезпечив в місячний строк нотаріальне посвідчення вказаного договору залогу з метою реалізації можливої передачі 02.12.2003 року вказаного майна на користь позивача. Цього зроблено не було, а відповідно до п.8 договору відповідач, який не виконав вимог вищевказаного пункту, зобовязаний виплатити позивачу 25% річних від суми боргу за весь час використання залоговими грошовими коштами. Що стосується порушення відповідачем строків виконання зобовязань, вказаних в п.9, то відповідно до п.10 договору , згідно зі ст. 132 ЦК України в рез.1963 р.) в рахунок погашення заборгованості повинно бути передано все залогове майно відповідно до акту прийому - передачі і інвентаризаційного опису № 6 основних засобів від 31.03.2003 року. Відповідно до п. 11 вищевказаного договору встановлено момент виконання обовязків і момент вимагання грошових коштів позивачем. Згідно акту прийому-передачі під заставу цілісного майнового комплексу передано позивачу нерухоме майно і позивач прийняв від відповідача це майно. Таким чином, відповідач а ні до 02.12.2003 року, а ні до 31.05.2005 року взятих на себе зобовязань не виконав, а навпаки, отримав 14.02.2004 року свідоцтво про право власності не нерухоме майно, яке знаходиться у нього в заставі, це майно неодноразово було предметом накладання арешту, про що позивач не знав і не міг знати. Відповідно до ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідносини, в яких одна сторона(боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони(кредитора) певну дію(передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Згідно ст.530 ЦК України , зобовязання підлягає виконанню у строк, встановлений в зобовязанні. Оскільки в договорах відповідачі вказали, що в строк погасять борг, то вони повинні були в цей строк повернути борг, а оскільки не повернули, то у позивача виникло право вимагати його повернення, а так як у відповідачів немає коштів і вони листом № 42 від 01.02.2011 року відмовилися його повертати, посилаючись на те, що ВАТ «Балтський завод продтоварів» знаходиться в скрутному стані, виробництво призупинено і підприємство не має можливості виконати будь-які фінансові зобовязання перед позивачем, тому суд вважає можливим передачу [PERSON], у власність майно у натуральній формі, а саме , передати у його власність нерухоме майно, вартістю 500 тис. грн., що розташоване по вул. 50 років Жовтня № 24 в м. Балта Одеської області, тобто цілісний комплекс. На підставі викладеного,

Outcome: approved