Jurisdiction: civil
Date: 2012-02-19 00:00:00

позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 22 грудня 1999 року Личаківським відділом реєстрації актів громадянського стану м.Львова, актовий запис № 497 та стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що перебувають у зареєстрованому шлюбі з 22.12.1999р., від якого 23.04.2000 р. у них народилась донька [PERSON], однак, сімейне життя у них не склалось. В звязку з різними поглядами на життя в сімї почали виникати непорозуміння, які призвели до того, що вони останні кілька років не проживають однією сім»єю - не ведуть спільного господарства та не підтримують подружніх відносин. Сімя розпалася остаточно і поновлена бути не може, шлюб існує формально, тому просить його розірвати. Крім того, їх неповнолітня дитина повністю перебуває на її утриманні, відповідач не надає жодної матеріальної допомоги на утримання дитини, хоча зобов"язаний і може її надавати. В подальшому позивачка уточнила позовні вимоги в частині стягнення аліментів та просить стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно. В судовому засіданні позивачка позов підтримала, дала пояснення аналогічні змісту позовної заяви, додатково пояснивши, що конфлікт, який виник в сімї триває понад чотири роки, носить тривалий та постійних характер, неодноразові спроби зберегти сім»ю заради дитини позитивного результату не дали. За цей час вони стали один для одного чужими людьми, яких не пов»язують ні спільні інтереси, ні спільний побут. Наміру зберігати сім»ю із відповідачем вона немає в жодному випадку, а існування такого шлюбу суперечить її інтересам, тому просить його розірвати. Крім того, відповідач не надає жодного утримання їх неповнолітній доньці, незважаючи на те, що має дохід від виконання сезонних робіт тому просить стягнувати з нього аліменти. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково та пояснив, що між ним та позивачкою дійсно декілька років існують погані відносини, вони тривалий час не проживають як одна сім»я, однак, вважає, що збереження їх сім»ї є можливим, тому заперечує проти розірвання шлюбу. Обов»язок щодо утримання дитини не заперечує, однак, враховуючи відсутність постійної роботи сплачувати аліменти в розмірі 500 грн. змоги немає. Заслухавши пояснення сторін, зясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав. Сторони уклали шлюб 22.12.1999 року, проте міцної сімї не створили, внаслідок непорозумінь та конфліктів, які виникали в сімї, сторони протягом чотирьох років не проживають однією сім»єю, не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства. Як ствердила суду позивачка конфлікт в сім»ї носить постійний та тривалий характер, почуття любові та поваги, без яких повноцінна сімя існувати не може між ними втрачено, а неодноразові спроби зберегти сім»ю позитивного результату не дали. Враховуючи наведені обставини, суд приходить до висновку, що сімя сторін розпалась остаточно, шлюб існує формально, що суперечить інтересам позивача, а тому шлюб слід розірвати. При цьому, суд не приймає до уваги твердження відповідача про можливість збереження сім»ї, з огляду на те, що ним не наведено суду жодних обставин, які б свідчили про його дійсний намір зберегти сім»ю із позивачкою, не зазначено про жодні заходи, які можливо вжити для їх примирення. Крім того, формальне існування шлюбу має місце протягом чотирьох років, за цей час відповідач мав можливість вжити заходів до відновлення сімейних стосунків із позивачкою, однак, такі не налагодились. Позивачка категорично заперечила можливість примирення та ствердила, що жодні заходи відповідача до примирення не приведуть, оскільки зберігати сім»ю із відповідачем наміру немає. З огляду на зазначені обставини, суд вважає, необґрунтованим покликання відповідача на можливість примирення. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При цьому, вказаний обов»язок утримання дитини покладений на обох батьків та є однаковим для них обох. Як вбачається із свідоцтва про народження, відповідач є батьком неповнолітньої [PERSON], [INFO], відтак зобовязаний утримувати її до досягнення повноліття. Враховуючи відсутність доказів на підтвердження виконання відповідачем обов"язку по утриманню дитини, суд приходить до висновку, що з нього слід стягувати аліменти на її утримання до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів, суд враховує задовільний стан здоров»я та матеріальне становище дитини, яку утримує лише позивачка, матеріальне становище відповідача, який ствердив, що є приватним підприємцем, має нестабільний та мінливий дохід від виконання сезонних будівельних робіт, задовільний стан його здоров»я та наявність вищої освіти, що дає можливість працевлаштуватись, відсутність на його утриманні інших осіб та приходить до висновку, що з відповідача в користь позивачки на утримання неповнолітньої дитини слід щомісячно стягувати аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн., що становитиме менше половини прожиткового мінімуму для дитини такого віку, починаючи з часу подачі позову до суду, тобто з 25.10.2011р. до досягнення дитиною повноліття. Крім того, стягненню з відповідача в дохід держави підлягає судовий збір в сумі 214 грн. 60 коп. На підставі ст.ст.112, 180, 182, 184 Сімейного Кодексу України та

Outcome: approved