Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-10 00:00:00

У серпні 2011 року ПАТ «[PERSON] Аваль» звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що відповідно до кредитного договору №012/11-36/519 від 26 жовтня 2007 року надав [PERSON] кредит в розмірі 144980 грн. Відповідач зобовязався повернути кредит щомісячними платежами у строк до 26.10.2012 р. та сплачувати проценти за користування грошовими коштами. Наданий [PERSON] кредит був забезпечений порукою [PERSON] Своїх зобовязань [PERSON] не виконує, внаслідок чого станом на 08.02.2011 р. заборгованість за кредитом становить 73820 грн. 04 коп., у тому числі основний борг за кредитом 68158 грн. 32 коп., заборгованість за відсотками 2388 грн. 04 коп., заборгованість за пенею 3272 грн. 68 коп. З наведених підстав банк просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку борг за кредитним договором 73820 грн. 04 коп. та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав. Відповідачка [PERSON] повторно в судове засідання не зявилась, а тому справа розглянута судом без її участі. Відповідач [PERSON] позов не визнав, посилаючись, що кредитний договір він укладав з банком не як фізичка особа, а як субєкт підприємницької діяльності і, що банком пропущено строк позовної давності в частині вимог про стягнення з нього пені. В зустрічному позові [PERSON], посилаючись, що кредитний договір між ним та банком укладено з грубим порушенням норм чинного законодавства, зокрема положень ст. 525 ЦК України, що кредитний договір не містить порядку зміни його умов та умов його припинення, передбачає право банку в односторонньому порядку змінювати розмір процентної ставки, просив визнати недійсними укладені 26.10.2007 р. між ним та банком кредитний договір, договір застави транспортного засобу, а також укладений між його дружиною [PERSON] та банком договір поруки. (а. с. 29-32) Представник банку просив відмовити в задоволенні зустрічного позову через його безпідставність. Суд вважає, що первинний позов підлягає задоволенню, а зустрічний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно до ч. 2 ст. 1050 і ч. 2 ст. 1054 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позикодавця достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Згідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Укладення між банком та [PERSON] кредитного договору, отримання відповідачем грошових коштів від банку в сумі 144980 грн. підтверджується кредитним договором, додатком до кредитного договору, додатковою угодою до кредитного договору, заявою на отримання кредиту. З цих же письмових доказів слідує, що кредитний договір з банком [PERSON] укладав як фізична особа, а не як субєкт підприємницької діяльності і тому твердження відповідача, що при укладенні зазначеного договору з банком він діяв як субєкт підприємницької діяльності суд вважає необґрунтованими. Та обставина, що свій підпис в кредитному договорі відповідач засвідчив його печаткою як субєкта підприємницької діяльності, не змінює сутті договору і не є свідченням того, що відповідач укладав кредитний договір з банком як субєкт підприємницької діяльності. (а.с. 25-39) Своїх зобовязань перед банком відповідач не виконує, внаслідок чого станом на 08.02.2011 р. заборгованість за кредитом становить 73820 грн. 04 коп., у тому числі основний борг за кредитом 68158 грн. 32 коп., заборгованість за відсотками 2388 грн. 04 коп., заборгованість за пенею 3272 грн. 68 коп., що підтверджено розрахунком банку. (а.с. 9-10) Не приймає до уваги суд заперечення відповідача, що при нарахуванні розміру пені банком пропущено строк позовної давності з наступних підстав. Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суд з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, а статтею 258 цього ж Кодексу встановлено строк позовної давності 1 рік до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається в письмовій формі. Пунктом 12.4 кредитного договору між банком та відповідачем сторони домовились в письмовій формі, що до правовідносин, повязаних з укладенням та виконанням цього договору застосовується строк позовної давності тривалістю 3 роки. (а.с. 35) В межах зазначеного строку позовної давності позивачем і визначено розмір пені. Та обставина, що угода між сторонами про збільшення строку позовної давності укладена в кредитному договорі, а не окремому договорі на думку суду ніякого суттєвого значення не має і не впливає на дійсність цієї угоди. В забезпечення виконання умов кредитного договору відповідач, як громадянин, а не субєкт підприємницької діяльності, 26.10.207 р. передав в заставу банку належний йому автомобіль [NUMBER]. (а.с. 42-45) Крім того, наданий [PERSON] кредит був забезпечений договором поруки між банком та [PERSON], відповідно до якого [PERSON] прийняла на себе солідарну відповідальність з [PERSON] за невиконання кредитного договору. (а.с. 46-49) Відповідно до положень ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Тобто з відповідачів в солідарному порядку на користь банку підлягає стягненню борг за кредитним договором у розмірі 73820 грн. 04 коп. Також з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплати державного мита по 369 грн. 11 грн. і збору на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи по 60 грн. Статтею 203 ЦК України встановлено перелік вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідній обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно до положень ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Кредитний договір 26.10.2007 р. між банком та [PERSON] укладено у відповідності до положень ст.ст. 3, 203, 638 ЦК України, що підтверджується заявою [PERSON] до банку з проханням надати йому кредит у розмірі 144980 грн., кредитним договором, договором застави транспортного засобу. Сторони кредитного договору у визначеній законом формі досягли згоди з усіх істотних умов договору і відповідно до ст. 629 ЦК України він є обовязковим для виконання сторонами. Пунктом 12.3 кредитного договору між сторонами було визначено, що зміни до договору оформлюються додатковою угодою сторін (крім випадків, передбачених цим договором) і стають невідємною частиною договору, а п. 9 договору визначено, що він діє з дати укладення до дати повного погашення позичальником заборгованості за цим договором (позичкової заборгованості, процентів за користування кредитом, штрафів, пені, відшкодування витрат та збитків кредитора) Пунктом 3 кредитного договору було передбачено право банку в односторонньому порядку змінювати процентну ставку за цим договором, що відповідало чинному на час укладення договору законодавству. Ці положення договору є нікчемними з 10.02.2010 р., тобто після набрання законної сили закону України від 21.01.2010 р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони фінансовим установам в односторонньому порядку збільшувати розмір процентів та інших платежів, передбачених кредитним договором.» Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Статтею 217 ЦК України встановлено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Тобто кредитний договір є дійсним за винятком його положень, які надають право банку в односторонньому порядку змінити процентну ставку за кредитним договором. Договір поруки був укладений між банком і [PERSON] (а.с. 46-48) [PERSON] заявив позов про визнання недійсним договору поруки за відсутності у нього відповідних повноважень для цього від його дружини [PERSON] На підставі наведеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги банку обґрунтовані і підлягають задоволенню, а зустрічні позовні вимоги безпідставні і задоволенню не підлягають.

Outcome: approved