Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-25 00:00:00

19 жовтня 2007 року між [PERSON] з одного боку та [PERSON] Акакієвичем, [PERSON], [PERSON] з другого боку було укладено договір позики за умовами якого [PERSON] передала [PERSON], [PERSON], [PERSON] грошові кошти у сумі 22000 доларів США, а [PERSON], [PERSON], [PERSON] зобов*язалися повернути [PERSON] таку ж суму грошових коштів (суму позики) у термін з 19.10.2007 року до 19.10.2017 року, сплачуючи солідарно по 500 доларів США щомісячно. 06.04.2010 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] Акакієвича, [PERSON] та [PERSON] про стягнення суми боргу 186560.00 гривень за договором позики. 30.06.2010 року [PERSON] уточнила свої позовні вимоги в частині відповідачів, пред*явивши позовні вимоги лише до [PERSON] та виключивши з числа відповідачів по своєму позову [PERSON] та [PERSON], оскільки їй не відомі як їх місце проживання, перебування, так і теперішні. 09 жовтня 2010 року відповідач по справі [PERSON] помер. 14 квітня 2011 року [PERSON]Т пред*явила позов до спадкоємця, який прийняв спадщину після смерті [PERSON], до жінки останього [PERSON] про стягнення суми боргу 186560.00 гривень за договором позики. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги у повному обсязі та позивачка пояснила, що 19 жовтня 2007 року та [PERSON] Акакієвич, [PERSON] та [PERSON] звернулися до неї із проханням позичити їм для їх сумісної комерційної діяльності 22000 доларів США. На їх прохання, та за допомогою [PERSON], який видав їй необхідну для видачі кредиту на таку суму довідку про її доходи, вона уклала 19.10.2007 року кредитний договір № 45/14-240 з АКБ банк соціального розвитку УКРСОЦБАНКна суму 111100.00 гривень. В цей же день вона отримала 111100.00 гривень, частину з яких обміняла на долари США, а частину внесла на відкритий нею картковий рахунок. За взаємною згодою сторін, з урахуванням існуючого на момент укладання договору офіційного курсу валют ( 1 долар 4.60 гривень) вона передала 22000.00 доларів США, а [PERSON] Акакієвич, [PERSON] та [PERSON] зобовязалися повернути 20000.00 доларів США у строк з 19.10.2007 року до 19.10.2017 року, але щомісяці у розмірі 500 доларів США. Оскільки [PERSON] взяті на себе солідарні обов*язки по щомісячному поверненню по 500 доларів США до його смерті не виконувалися, вона просить стягнути суму позики у розмірі 186560.00 гривень (по курсу 1 долар 8.005 грн.) з [PERSON], яка як спадкоємець, який прийняв спадщину після смерті [PERSON], зобов*язана задовольнити її вимоги як кредитора. Крім цього позивачка просить стягнути з відповідачки за рахунок відшкодування витрат на оплату експертизи 2500.00 гривень; за рахунок повернення судового збору 1860.56 гривень; за рахунок повернення витрат за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи 120.00 гривень. Відповідачка [PERSON] та її представник позовні вимоги не визнали у повному обсязі та просять залишити їх без задоволення у звязку з тим, що позивачка не надала належних доказів, що [PERSON] складав цю розписку та визнавав факт отримання грошей. Вважають, що вказана письмова розписка не відповідає вимогам закону оскільки не містить час її складання, паспортних даних осіб сторін у договорі позики. На думку відповідачки позивачка не довела наявність у неї 22000.00 доларів США станом на 19.10.2007 року. Крім того відповідачка вважає, що у позивачки не виникло право вимагати повернення суми позики, оскільки договір позики укладено до 19.10.2017 року. При таких обставинах відповідачка вважає, що позивачка не має права ставити питання про дострокове повернення суми позики без попереднього пред*явлення письмової вимоги про повернення позики. На думку відповідачки позивачка повинна звернутися з позовом до інших двох учасників договору, а потім до неї, як до спадкоємця, при цьому просить урахувати її частку у спадщині як дружини. Вивчивши матеріали справи, вислухавши обґрунтування позовних вимог позивача та її представника, заперечення проти позову відповідача та її представника, пояснення попередньому у судовому засіданні як відповідача [PERSON], з*ясувавши обставини справи та дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позовні вимого щодо стягнення суми боргу за договором позики підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні на підтвердження факту укладання договору позики між [PERSON] з одного боку та [PERSON] Акакієвичем, [PERSON], [PERSON] з другого боку позивачка надала письмову розписку вказаних осіб, з якої вбачається що [PERSON] передала [PERSON], [PERSON], [PERSON] грошові кошти у сумі 22000 доларів США, а [PERSON], [PERSON], [PERSON] зобов*язалися повернути [PERSON] таку ж суму грошових коштів (суму позики) у термін з 19.10.2007 року до 19.10.2017 року, сплачуючи їй солідарно по 500 доларів США щомісячно. Суд вважає, що заперечення відповідачки стосовно наявності порушень форми та змісту вказаної розписки, а також те, що вона не є належним доказом по справі, не ґрунтуються на вимогах закону. Так, відповідно до вимог ч.1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. При цьому дана норма закону не містить конкретних вимог щодо змісту розписки, крім необхідних умов договору позики. Частина 2 ст. 1047 ЦК України закріплює статус належного доказу на підтвердження укладання договору позики та його умов пред*явленної позикодавцем розписки або іншого документу, який посвідчує передання ним позичальникові визначеної грошової суми. Як вбачається з письмової розписки [PERSON] передала [PERSON], [PERSON], [PERSON] грошові кошти у сумі 22000 доларів США, а [PERSON], [PERSON], [PERSON] зобов*язалися повернути [PERSON] таку ж суму грошових коштів (суму позики) у термін з 19.10.2007 року до 19.10.2017 року, сплачуючи солідарно по 500 доларів США щомісячно. Суд вважає, що зміст розписка також відповідає вимогам закону щодо укладання договору позики. Так, відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов*язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Заперечення відповідача з приводу того, що позивачка начеб то не довела факт передачі суми позики 22000.00 доларів США 19.10.2007 року позичальникам, суд не може прийняти до уваги, оскільки позивачка відповідно до вимог закону не зобов*язана на доказ укладання договору позики надавати докази наявності у неї суми позики на час укладання цього договору, оскільки сам факт передачі суми позики підтверджується договором позики у письмовій формі (розписка), що, відповідно до вимог ч.2 ст. 1051 ЦК України, виключає можливість оспорити цей договір на тій підставі, що грошові кошти насправді не були одержані позичальниками або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором, при відсутності випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Таким чином суд вважає належним чином доведений факт укладання договору позики 19.10.2007 року між [PERSON] як позикодавцем і [PERSON], [PERSON], [PERSON] як позичальниками на суму 22000 доларів США, що також не суперечить закону, оскільки відповідно до ст.. 524 ч.2 ЦК України сторони можуть визначати грошовий еквівалент зобов*язання в іноземній валюті. Одночасно суд вважає безпідставними заперечення відповідачки відносно того, що позивачка зобов*язана вимагати виконання обов*язку по договору спочатку з солідарних боржників [PERSON], [PERSON], а потім вже з неї як зі спадкоємця. Відповідно до ст. 543 ч.1 ЦК України у разі солідарного обов*язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов*язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Крім цього, суд не може погодитися з запереченнями відповідачки з приводу начеб то недодержання позивачкою вимог закону щодо порядку та строків пред*явлення вимоги про повернення позики протягом 30 днів, оскільки вони не ґрунтуються на умовах цього договору позики. Так, відповідно до вимог п. 2 ч.1 ст. 1049 ЦК України позика має бути повернена позичальником протягом 30 днів від дня пред*явлення позикодавцем вимоги про це у разі, якщо договором не встановлений строк повернення позики. Як вбачається з договору позики сторони встановили два строки виконання позичальниками своїх обов*язків , а саме: повернення суми позики до 19.10.2017 року та повернення суми позики частками - щомісячно по 500.00 доларів США. Виходячи з цих умов стосовно встановлених строків виконання обов*язків, суд вважає, що у позивача виникає право вимагати повернення позики: а) у разі неповернення суми позики після 19.10.2017 року на частку неповернутої суми; б) або у разі невиконання обов*язків по повернення чергової частини позики на частину неповернутої суми позики за відповідні місяці, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Відповідно до однієї з умов договору позики станом на 19.03.2012 року (за 51 місяць) позичальники повинні були б повернути заборгованість повністю у сумі 22000.00 доларів США сплачуючи щомісяця по 500.00 доларів США. Таким чином суд вважає, що позивачка має всі законні підстави на час винесення рішення вимагати повернення всієї суми позики 22000.00 доларів США. Відповідно до вимог ч.ч.1, 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов*язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов*язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, а в даному випадку на час винесення рішення суду. Згідно довідки про офіційний курс гривні щодо долару США, встановлений Національним Банком України, станом на 14.03.2012 року курс гривні до долару США складає 100.00 доларів США 798.5000 гривень. Таким чином сума позики, яка підлягає повернення складає (7.985 гривень х 22000.00 доларів США =) 175670.00 гривень. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] помер 09 жовтня 2010 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія 1-НО № 512616 від 11.10.2010 року. Відповідно до ч.1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов*язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Згідно відповіді приватного нотаріуса за № 117/01-16 від 06.06.2011 року у звязку з заведенням спадкової справи після смерті 09.10.2010 року [PERSON] до нотаріальної контори були подані заяви про відмову від прийняття спадщини від імені синів померлого [PERSON] та [PERSON], а також була подана заява від імені дружини спадкодавця [PERSON] про прийняття спадщини. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] одержала в спадщину нежиле приміщення, загальною площею 181.5 м2, розташоване за адресою: Донецька область м. Артемівськ вул.. Воровського, 12 і нежиле приміщення, загальною площею 163 м2, а саме: нежиле цегляне вбудоване приміщення (будинок побуту Каблучок), об*єкт № 1-2: 2-й поверх кімнати 23, 25, 26, 27, 28, коридор, л.клітка11-разом 129.27 м2; 1-й поверх коридор 1, 2, 7, 8, уборна, л. клітка 33.73 м2, розташоване за адресою: Донецька область м. Артемівськ вул.. Воровського, 12, що підтверджується двома свідоцтвами про право на спадщину за законом від 02.06.2011 року по спадковій справі № 3/2011 за реєстрами №№ 2507, 2508. Вказані докази спростовують посилання представника відповідача про те, що відповідачці належить право особистої власності на Ѕ частину вказаного майна як дружині, оскільки це майно, на підставі вказаних свідоцтв має статус спадкового майна, т.т. майна, яке належало померлому на праві особистої власності, що до теперішнього часу ніким не оспорено. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 949/11 від 23.01.2012 року ринкова вартість нежилого приміщення, загальною площею 181.5 м2, розташованого за адресою: Донецька область м. Артемівськ вул. Воровського, 12 складає 185357.00 гривень, а ринкова вартість нежилого вбудованого приміщення загальною площею 163 м2, розташованого за адресою: Донецька область м. Артемівськ вул. Воровського, 12, складає 166464.00 гривень, що значно перевищує розмір позики, т.т. відповідачка, як спадкоємець має можливість задовольнити вимоги кредитора повністю, т.т. в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Відповідно до вимог ст.. 88 ч.1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно до ст. 79 ЦПК України до судових витрат віднесені судовий збор, витрати на інформаційно-технічне забезпечення, проведення судових експертиз. В обґрунтування своїх вимог позивачка надала суду на ім.я [PERSON]: квитанцію до прибуткового касового ордера № 971 від 13.12.2011 року на сплату за експертизу 2500.00 гривень; квитанцію № 202 від 08.04.2010 року на сплату судового збору 1860.56 гривень; квитанцію № 33 від 06.04.2010 року на сплату витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи 120.00 гривень, у звязку з чим вказані суми підлягають стягненню з відповідачки на користь позивачки.

Outcome: approved