Jurisdiction: civil
Date: 2011-08-14 00:00:00

Сторони в період з січня 2006 року по 24 квітня 2011 року перебували в фактичних шлюбних відносинах та мешкали разом в будинку №5 по вул..Мала Садова в с.Комишуваха Попаснянського району. Посилаючись на вищезазначені обставини позивачка в поданому позові також зазначає, що на час припинення фактичних шлюбних відносин у сторін в наявності була домашня худоба корова віком 7 років вартістю 8500 грн., бичок віком 1 рік 3 місяці вартістю 6000 грн., порося віком 10 місяців вартістю 700 грн., які залишилися у відповідача. Крім того, у відповідача залишився ячмінь загальною вагою 250 кг вартістю 2 грн.80 коп. за один кг на суму 700 грн. Також, в день припинення фактичних шлюбних відносин відповідач навмисно пошкодив належний позивачці мобільний телефон Нокіавартістю 300 грн. При цьому сторони не досягли між собою домовленості щодо добровільного розділу спільно придбаного майна. А тому в поданому позові позивачка просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частку спільно придбаного майна та поділити це майно між сторонами, виділивши позивачці корову та бичка, залишивши інше майно відповідачу, та стягнути з відповідача на її користь вартість 250 кг ячменя та мобільного телефону Нокіана загальну суму 1000 грн. В судовому засіданні позивачка підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач позовні вимоги визнав частково в частині права позивачки на 1/2 частку вартості бичка, якого він продав після припинення фактичних шлюбних відносин у травні 2011 року за 4000 грн. В іншій частині позов не визнав, посилаючись на його необгрунтованість. Суд, вислухавши доводи сторін, пояснення свідків, дослідивши письмові матеріали справи, вважає необхідним позов задовольнити частково з наступних підстав. Так, згідно ст.10 п.3 та ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В суді без заперечень з боку сторін біло встановлено, що сторони дійсно починаючи з січня 2006 року по 24 квітня 2011 року перебували в фактичних шлюбних відносинах та мешкали разом в будинку №5 по вул..Мала Садова в с.Комишуваха Попаснянського району. Відповідно до ч.2 ст.3 Сімейного Кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Тобто, виходячи із положень цієї статті, можна відокремити такі ознаки фактичної сімї, що складає фактичний шлюб між чоловіком та жінкою це спільне проживання, спільний побут, взаємні права та обовязки, взаємне визнання та виявлення подружніх відносин перед третіми особами тощо. При цьому ознаками ведення спільного побуту можуть бути наявність спільного бюджету, прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на утримання житла та його ремонт, а також купівлі майна для спільного користування, спільного харчування, тощо. Крім того, відповідно до ч.1 ст.60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). При цьому, згідно ч.1 ст.61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Крім того, відповідно до ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Перевіряючи доводи сторін та надані ними докази, а також встановлюючи перелік спільного майна сторін, яке підлягає розділу, суд приймає до уваги акт обстеження житлово-побутових умов, складеного депутатом селищної ради [PERSON] в присутності відповідача (а.с.22), відповідно до якого на час обстеження (25.07.2011р.) у відповідача в наявності була корова та пшениця загальною вагою близько 500 кг. Проте, іншого майна, яке було зазначено в позові позивачкою порося віком 10 місяців, 250 кг ячменя, в наявності у відповідача встановлено не було. При цьому суд зазначає, що позивачка не надала суду жодного доказу на підтвердження та в обґрунтування своїх позовних вимог. Крім того, суд не приймає до уваги акт обстеження житлово-побутових умов, складеного депутатом селищної ради [PERSON] в присутності позивачки (а.с.9), так як цей акт був складений у відсутність відповідача зі слів позивачки без ретельного огляду домоволодіння відповідача, що і підтвердила свідок [PERSON] Також, із пояснень сторін та свідка [PERSON] судом встановлено, що корова була придбана сторонами у травні 2009 року за 8\~500 грн. у [PERSON], що підтверджується також і відповідною розпискою на а.с.10. Разом з тим судом встановлено, що корова фактично була придбана на гроші відповідача, які він отримав від продажу свого гаражу, який розташований на території Росії і був придбаний відповідачем ще до виникнення фактичних шлюбних відносин з позивачкою, що не заперечувала і сама позивачка. А тому суд вважає, що корова не є спільною власністю сторін і тому не може бути предметом спору. Разом з тим судом із пояснень сторін було встановлено, що корова в лютому 2010 року народила бичка, який на думку суду є спільною власністю сторін і якого відповідач продав після припинення фактичних шлюбних відносин у травні 2011 року за 4000 грн. При цьому суд не приймає ствердження позивачки, що вартість бичка на час продажу складала 6000 грн., так як ці ствердження на думку суду є припущеннями, а сама позивачка не надала суду жодного доказу на підтвердження таких своїх стверджень. Також суд критично оцінює й ствердження позивачки щодо пошкодженого відповідачем мобільного телефону Нокіа, так як позивачкою не було надано жодного доказу на підтвердження таких стверджень. Навпаки, із дослідженого в судовому засіданні матеріалу про відмову в порушенні відносно відповідача кримінальної справи №1019 від 24.04.2011р. за фактом вчинення відповідачем відносно позивачки психічного насильства судом було встановлено, що під час перевірки працівниками міліції обставин скоєного відповідачем правопорушення позивачка жодного разу не зазначила про факт пошкодження належного їй мобільного телефону. При цьому суд зазначає, що мобільний телефон належав особисто позивачці і був придбаний її рідним сином, що не заперечувала і сама позивачка, а тому цей телефон також не може бути спільною власністю сторін і не підлягає розділу. Враховуючи вищенаведені встановлені судом обставини, а також те, що в дійсний час бичок, який належав сторонам на праві п спільної власності, був проданий відповідачем у травні 2011 року за 4000грн., суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки 1/2 частку вартості бичка, що складає 2000 грн. Вирішуючи позов таким чином судом враховується, що позивачем при зверненні до суду було сплачено держмито у розмірі 51 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільних справ у розмірі 120 грн., а всього на суму 171 грн., що підтверджується квитанціями на а.с.1-2. У звязку з чим суд вважає судові витрати по справі покласти на обидві сторони в рівних частках та стягнути з відповідача на користь позивача 1/ 2 частку понесених нею судових витрат у розмірі 85 грн.50 коп. На підставі викладеного, ст.ст.60,61,69 СК України,

Outcome: partial