overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-01 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] розірвали зареєстрований шлюб (Свідоцтво про одруження від 30 липня 1999 року запис № 972 Центральний відділ реєстрації шлюбів м. Києва Державним Центром розвитку сімї), Рішенням суду про розірвання шлюбу від 11.10.2011 року. Від цього шлюбу у них є син [PERSON], [INFO], та дочка [PERSON] 09 вересня 2004 року. [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей, посилаючись на те, що позивачка та відповідач не мають сімейного бюджета, спільного господарства, постало питання про участь відповідача в утриманні дочки та сина. Матеріальної допомоги, яку надає відповідач не достатньо для утримання двох дітей. На підставі цього позивачка просила: -Стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання сина, [PERSON], [INFO], в розмірі 1/6 частини заробітку, щомісяця, починаючи з дня подачі позовної заяви (13 жовтня 2011 року) і до повноліття, але не менше30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. -Стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дочки, [PERSON], [INFO], в розмірі 1/6 частини заробітку, щомісяця, починаючи з дня подачі позовної заяви (13 жовтня 2011 року) і до повноліття, але не менше30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судове засідання позивачка не зявилася, але подала письмове клопотання про розгляд справи за її відсутності, в якому свій позов підстримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином. Судом встановлено, що подружжя перебувало в зареєстрованому шлюбі з 30 липня 1999 року про що свідчить Свідоцтво про одруження від 30 липня 1999 року запис № 972 Центральний відділ реєстрації шлюбів м. Києва Державним Центром розвитку сімї по 11.10.2011 року. Від шлюбу у них є син [PERSON], [INFO], та дочка [PERSON] 09 вересня 2004 року, їхнім батьком у Свідотцвах про народження записаний [PERSON]. Подружжя припинило шлюбно-сімейні стосунки, спільного господарства не ведуть. Коштів які надає [PERSON] не достаньо для утримання двох дітей. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При таких обставинах, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] та неповнолітньої дочки [PERSON] На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-01 00:00:00

06 грудня 2011 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з 03.06.2003 року перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. У даному шлюбі мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO]. Сімейні стосунки із відповідачем припинені у 2010 році, до чого призвела несхожість характерів та різні погляди на сімейне життя. Вважаючи, що шлюб розпався остаточно, просила розірвати шлюб та після його розірвання залишити їй прізвище «Антонюк». Позивач у судове засідання не прибула, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність, якою позовні вимоги підтримала у повному обсязі, а також зазначила про згоду на вирішення справи у заочному порядку. Відповідач, будучи своєчасно та належним чином повідомленим про час і місце слухання справи, у судове засідання не прибув з невідомих причин, тому суд за наявної письмової згоди позивача вважає за можливе постановити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України, один із подружжя має право на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому Відділом РАГС Жовтневого районного управління юстиції міста Маріуполя від 03 червня 2003 року, актовий запис № 269. У даному шлюбі мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO], який на даний час проживає спільної із позивачем. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. С урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, суперечить інтересам позивача, а тому він підлягає розірванню. Відповідач, не прибувши у судове засідання, не побажав реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову, не зазначив свого прагнення до збереження шлюбу, а отже його не оспорює. На підставі ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-01 00:00:00

06 грудня 2011 року позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування вимог посилається на те, що з 03.06.2003 року перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. У даному шлюбі мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO]. Дитина знаходиться на утриманні позивача та проживає разом із нею. Матеріальної допомоги на утримання неповнолітнього сина відповідач у добровільному порядку не надає, що ставить позивача в скрутне матеріальне становище. Просила стягнути з відповідача на свою користь на утримання неповнолітнього сина аліменти у розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Позивач у судове засідання не прибула, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність, якою позовні вимоги підтримала у повному обсязі, а також зазначила про згоду на вирішення справи у заочному порядку. Відповідач та третя особа, будучи своєчасно та належним чином повідомленими про час і місце слухання справи, у судове засідання не прибули з невідомих суду причин, тому суд, за наявної письмової згоди позивача, вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому Відділом РАГС Жовтневого районного управління юстиції міста Маріуполя від 03 червня 2003 року, актовий запис № 269. Як вбачається зі свідоцтва про народження серії І-БП № 076665, виданого відділом РАГС Жовтневого РУЮ міста Маріуполя Донецької області від 29.07.2003 року, [PERSON] народився 10 липня 2003 року, про що вчинено актовий запис № 758. Батьками зазначені: батьком [PERSON], матірю [PERSON]. З довідки № 70, наданої ОСББ «Надежда» від 05.12.2011 року, вбачається, що неповнолітній [PERSON] проживає спільно із матірю [PERSON] за адресою: м. Маріуполь, пров. Ризький, 27-89. Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. При ухиленні від цього обов'язку, відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України, кошти на утримання дитини за рішенням суду присуджуються у частці від доходу платника аліментів або у твердій грошовій сумі. Дослідивши обставини, передбачені ст. 182 СК України, суд вважає за можливе стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, тим самим задовольнивши позов. Відповідач, не прибувши у судове засідання, не побажав реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову, і тим самим його не оспорює. Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 214,60 гривень, оскільки позивача звільнено від їх сплати при зверненні до суду. На підставі ст.ст. 180-183 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-01 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом. Просить розірвати шлюб з відповідачем, який зареєстрований 29.07.2008 року, стягнути аліменти на дочку [PERSON], [INFO], в розмірі ? частки доходів відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму дитини відповідного віку щомісячно, мотивуючи тим, що спільне життя не склалося, тому що мають різні характери та погляди на життя, сімейних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, фактично сімя розпалася. Відповідач отримує пенсію по інвалідності, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. В судове засідання позивачка позовні вимоги підтримала, суду пояснила, що в даний час проживають спільно, підтримують подружні стосунки, але вона чоловіка не кохає, проживати з ним не бажає, він влаштовував сварки, застосовував до неї фізичну силу, наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач позовні вимоги визнав частково, згідний сплачувати аліменти на дитину у розмірі визначеному позивачкою, заперечує проти розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що бажає зберегти сімю, не заперечує факт застосування до дружини фізичної сили. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрований 29.07.2008 року Великокоровинецькою селищною радою Чуднівського району Житомирської області, актовий запис № 5.(а.с.3) Від шлюбу є дочка [PERSON], [INFO], яка зареєстрована за місцем проживання матері.(а.с.4,7) Судом були вжиті заходи для примирення подружжя, за час наданий на примирення стосунки між подружжям не налагодились, позивачка категорично заявляє, що не кохає чоловіка і не бажає з ним проживати. Відповідно до ст.ст. 21,24 СК України шлюб це сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований в органах реєстрації цивільного стану, оснований на засадах добровільності, примушування до шлюбу не допускається. За таких обставин, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, тому шлюб можливо розірвати. Відповідач є батьком дитини, зобов'язаний утримувати її до повноліття, працює неофіційно, але має регулярний дохід у виді пенсії по інвалідності, що стверджується довідкою управління пенсійного фонду України в Чуднівському районі від 13.02.2012 року, згідний сплачувати аліменти на утримання дочки в розмірі 1/4 частки своїх доходів. Вказаний розмір аліментів не суперечить вимогам закону. Спірні правовідносини регулюються ст.ст.110,112,180,182,183 СК України. Позовні вимоги можутть бути задоволені в повному обсязі. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-01 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 22.11.2003р. між нею та відповідачем відділом РАГС Павлоградського міського управління юстиції Дніпропетровської області був зареєстрований шлюб, актовий запис № 883. Від зазначеного шлюбу мають неповнолітню дитину сина [PERSON], 14.09.2004р.н.. Спільне життя з відповідачем не склалося, через різні погляди на подружнє життя, відсутність взаєморозуміння, почуттів. Неодноразові намагання налагодити подружні стосунки позитивного результату не дали, у результаті чого з березня 2010року вони припинили шлюбні відносини, ведення спільного господарства. Подальше спільне життя та збереження шлюбу позивачка вважає не можливим. В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав, посилаючись на доводи зазначені у позові, просив шлюб розірвати. Відповідач у судовому засіданні не заперечував проти розірвання шлюбу. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, оцінюючи та аналізуючи їх у своїй сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю з наступних підстав. Відповідно до матеріалів справи встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 22.11.2003року, який зареєстровано відділом РАГС Павлоградського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 883, відповідно свідоцтва про шлюб (а.с.4). Від зазначеного шлюбу мають неповнолітню дитину, сина [PERSON], 14.09.2004р.н., згідно свідоцтва про народження (а.с.5). В судовому засіданні встановлено, що подружжя не веде спільного господарства, кожен живе окремо власним життям, примирення між ними не можливе. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що збереження сімї неможливе, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. За таких обставин, з урахуванням наведеного, суд вважає, що позовні вимоги позивача слід задовольнити повністю та розірвати шлюб між сторонами, дитина після розірвання шлюбу буде проживати з позивачкою. На підставі ст.ст. 104, 105, 110, 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-01 00:00:00

Позивач просить встановити факт прийняття ним спадщини після смерті його брата, [PERSON], який помер 26 червня 1992 року, а саме на 1/3 частину домоволодіння № 19 по вул. Шевченка в м. Малині Житомирської області та визнати за ним право власності на 1/3 частину цього домоволодіння після смерті його брата [PERSON]. Зазначив, що 26 червня 1992 року після смерті його брата [PERSON] відкрилася спадщина на 1/3 частину домоволодіння № 19 по вул. Шевченка в м. Малині Житомирської області. В установлений законом строк він звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки прийняв спадщину шляхом фактичного управління та володіння майном, а саме доглядав за спадковим майном, робив поточні ремонти тощо. За усною домовленістю між ним та братом право власності на 1/3 частину спадкового майна, що належить спадкодавцю буде оформляти на себе. Спорів між ними немає. В судове засідання позивач не зявився, доручив представляти його інтереси представнику, який дав пояснення по суті позову, зазначивши, що у нотаріальній конторі спадщину сторони не оформляли. Відповідач в судове засідання не зявився надав через канцелярію суду письмову заяву, просить справу розглядати у його відсутність, позов визнає. Розглянувши справу в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказав суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Встановлено, що 26 червня 1992 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть від 30.06.1992 року /а.с.4/. Після його смерті відкрилася спадщина на 1/3 частину домоволодіння № 19 по вул. Шевченка в м. Малині Житомирської області. Кожний з сторін є власниками по 1/3 частині домоволодіння № 19 по вул. Шевченка в м. Малині Житомирської області, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину/а.с.9/. За повідомленням державного нотаріуса спадкова справа до майна померлого не заведена. Згідно ст. 549 ЦК України /1963 року/ визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, якщо він подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень. Позивачем не надано доказів того, що він прийняв спадщину шляхом фактичного управління та володіння майном, а саме доглядав за спадковим майном, робив поточні ремонти тощо. Посилання позивача на те, що він в установлений законом строк звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини суд вважає не обґрунтованим, оскільки ця обставина спростовується повідомленням державного нотаріуса. За таких обставин у задоволенні позову про встановлення факту прийняття спадщини слід відмовити за безпідставністю. Суд також відмовляє у вимозі щодо встановлення права власності на 1/3 частини будинку, яка належала померлому [PERSON], оскільки вона є похідною від первинної вимоги позивача.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-01 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] (далі-Позивачі) звернулися до суду з вказаним позовом, в обґрунтування своїх вимог зазначили, що 29 липня 2011 року померБляхеров [PERSON], який а життя був співвласником квартири [ADDRESS]. Іншими співвласниками вказаної квартири є позивачі у справі, дружина та донька померлого, [PERSON] та [PERSON]. Позивачі посилаються на ч.2 ст.370 ЦК України, згідно якої визначається, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними. Отже, на думку позивачів, кожному з вищевказаних власників квартири належало б по 1/3й частині, у разі виділу часток. Постановою державного нотаріуса Першої Криворізької державної нотаріальної контори [PERSON] від 31.01.2012 року позивачці [PERSON] відмовлено у видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на тій підставі, що на імя померлого не визначена частка у спільній сумісній власності. У звязку з чим, Позивачі вимушені звернутися до суду з вказаною позовною заявою. Під час розгляду справи представник позивача [PERSON], [PERSON] наполягав на задоволенні уточненого позову. Позивач [PERSON] та представник відповідача, про день та час розгляду справи, сповіщалися належним чином, у судове засідання не зявились, просили суд розглядати справу по суті у їх відсутність. Позивачка [PERSON] просила суд задовольнити позов. Представник відповідача претензій з даного позову не має, про що надав заяву до суду № 8/35-794 від 27.02.2012 року. Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові матеріали справи, у їх сукупності, суд вважає за необхідне задовольнити позов, з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так, 29 липня 2011 року помер [PERSON] Григорвич, що підтер-жується свідоцтвом про смерть, актовий запис №900 від 29.07.2011 року (а.с.6). Як убачається із свідоцтва про право власності на житло №854 від 17.09. 1999 року за життя [PERSON] був співвласником квартири [ADDRESS]. Іншими співвласником вказаної квартири є позивачі у справі, [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). Згідно ч.2 ст.370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними. Оскільки дана квартира була набута у власність відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», то за своєю правовою природою, набуття права власності на дану квартиру не залежало від трудового внеску кожного співвласника. Тобто, розподіл часток майна передбачає їх рівність. Отже, кожному з вищевказаних власників квартири належить по 1/3й частині. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-01 00:00:00

У січні 2012 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, вказуючи на те що 24.01.2006 року між позивачем та [PERSON] був укладений кредитний договір, згідно з яким відповідачу був наданий кредит в сумі 5 000 грн. шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,80%. Відповідач належним чином не виконав умови договору, в результаті чого має заборгованість в сумі 15355,33 грн. Прохав стягнути з відповідача заборгованість в сумі 15355,33 грн. та сплачені судові витрати. Представник позивача в судове засідання не зявилась, надіславши на адресу суду лист, в якому прохав розглянути справу за його відсутності, наполягав на задоволенні позовних вимог в повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не зявився, хоча про час, місце та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд повідомив, в результаті чого, відповідно зі ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав: Згідно з ч.1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а за правилами частини першої статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Ст. 611 Цивільного Кодексу України передбачено сплату неустойки, як правовий наслідок порушення зобов'язань, встановлених договором. Згідно з кредитним договором від 21.01.2006 року [PERSON] був наданий кредит в сумі 5 000 грн. шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,80%. Згідно з представленим розрахунком сума заборгованості складає 15355,33 грн. На підставі вище викладеного, та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-01 00:00:00

У січні 2012 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, вказуючи на те що 17.03.2008 року між позивачем та [PERSON] був укладений кредитний договір, згідно з яким відповідачу був наданий кредит в сумі 500 грн. шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24%. Відповідач належним чином не виконав умови договору, в результаті чого має заборгованість в сумі 12119,17 грн. Прохав стягнути з відповідача заборгованість в сумі 12119,17 грн. та сплачені судові витрати. Представник позивача в судове засідання не зявилась, надіславши на адресу суду лист, в якому прохав розглянути справу за його відсутності, наполягав на задоволенні позовних вимог в повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не зявився, хоча про час, місце та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд повідомив, в результаті чого, відповідно зі ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав: Згідно з ч.1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а за правилами частини першої статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Ст. 611 Цивільного Кодексу України передбачено сплату неустойки, як правовий наслідок порушення зобов'язань, встановлених договором. Згідно з кредитним договором від 17.03.2008 року [PERSON]М, був наданий кредит в сумі 500 грн. шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24%. Згідно з представленим розрахунком сума заборгованості складає 12119,17 грн. На підставі вище викладеного, та

Outcome: approved