Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-21 00:00:00

У жовтні 2011 року позивач звернулася до суду просила суд ухвалити рішення про стягнення аліментів із відповідача на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] батьком якого відповідно до свідоцтва про народження є відповідач, в розмірі 450 грн., щомісячно до повноліття дитини. В обґрунтування позову зазначає, що з відповідачем вони перебувають в шлюбі з 06 червня 2008 року. Від даного шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO], який перебуває на її утриманні. З серпня 2011 року відповідач припинив надавати матеріальну допомогу на утримання сина та ухиляється від виконання батьківських обовязків. Відповідач офіційно не працює, однак є здоровою та працездатною людиною та спроможний надавати кошти на утримання дитини. Позивач в судове засідання не зявилася, в письмовій заяві до суду просила справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримує, позов просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, в письмовій заяві до суду просив справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує проти його задоволення. Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. З копії свідоцтва про шлюб слідує, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі 06 червня 2008 року, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON]. [INFO], про що свідчить копія про народження дитини (а.с.3,4). Згідно довідки КП Новоград-Волинської міської ради Новоград-Волинськжитлосервіс№4739 від 20.10.2011 року дитина син [PERSON], [INFO], перебуває на утриманні позивача (а.с.5). Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Згідно положень статей 141, 180-182 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Вище вказаними нормами Сімейного кодексу України та розясненнями Пленуму ВСУ України Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментіввизначено, що в разі якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Обовязок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обовязків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено в судовому засіданні, відповідач здоровий та працездатний, однак офіційно не працює, інших утриманців не має, не приймає участі в утриманні неповнолітнього сина, належної матеріальної допомоги на його утримання не надає, а тому суд приходить до висновку, що він спроможний сплачувати аліменти в розмірі, зазначеному в позові, що буде відповідати як інтересам дитини, так і матеріальному становищу та стану здоровя платника аліментів. Отже, позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Також суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 51 грн. і витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн.

Outcome: approved