Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-16 00:00:00

Позивач звернувся з даним позовом до суду, який підтримав у судовому засіданні та пояснив, що з 04 листопада 1983 року перебував у трудових відносинах з ВАТ «Коломийський завод КРП». 01 червня 2001 року згідно наказу № 31-к від 29 червня 2001 року його позивача переведено в конструкторсько-технологічний відділ начальником бюро. 21 грудня 2010 року він позивач [PERSON] припинив трудові відносини з ВАТ «Коломийський завод КРП» на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін. Вказує, що під час роботи на ВАТ «Коломийський завод КРП» відповідач регулярно не виплачував позивачу заробітну плату, внаслідок чого виникла заборгованість по заробітній платі в сумі 3200 грн. На його, позивача, неодноразові звернення до керівництва з вимогою виплатити йому заборгованість, йому повідомляли, що відсутні кошти. Крім того, йому відмовили у видачі довідки про заборгованість по заробітній платі. Просить суд стягнути з відповідача ВАТ «Коломийський завод КРП» заборгованість по заробітній платі в сумі 3200,00 грн., яка існувала на час звільнення з роботи. Представник відповідача [PERSON] у попередньому судовому засіданні позов не визнав, та пояснив, що заборгованості перед позивачем [PERSON] ВАТ «Коломийський завод КРП» не має, а також надав суду копію наказу від 27 січня 2010 року № 1/2-К " Про звільнення працівників ВАТ "Коломийський завод КРП" в якому перелічено працівників, що звільнено за прогул (невиходи на роботу) без поважних причин за ст. 40 п.4 КЗпП України , серед яких зазначено позивача [PERSON] - начальника бюро КТВ. Однак ствердив, що оригіналу наказу даного наказу він небачив. Вважає, що позов є надуманим та просить в його задоволенні відмовити. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце судового розгляду повідомлений у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, письмових заперечень проти позову не подав і від відповідача не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності. Суд, заслухавши пояснення сторін , дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено, що 04 листопада 1983 року позивача [PERSON] прийнято у відділ головного конструктора на посаду інженера конструктора у ВАТ «Коломийський завод КРП», що стверджується трудовою книжкою (а.с.3). Тобто з 04 листопада 1983 року позивач перебував у трудових відносинах з ВАТ «Коломийський завод КРП». 01 червня 2001 року згідно наказу № 31-к від 29 червня 2001 року позивача переведено в конструкторсько-технологічний відділ начальником бюро. 21 грудня 2010 року позивач [PERSON] припинив трудові відносини з ВАТ «Коломийський завод КРП» на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін, про що зроблено відповідний запис у трудову книжку позивача. Під час роботи на ВАТ «Коломийський завод КРП»відповідач не виплачував позивачу заробітну плату, внаслідок чого виникла заборгованість по заробітній платі в сумі 3200 грн. , однак до сьогоднішнього дня йому не провели виплату даного боргу. Відповідно до ст.115 ч.1 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Відповідно до ст.47 ч.2 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, а саме: виплата всіх сум, що належать працівнику від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У відповідності до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Крім того, ст. 49 КЗпП України передбачає, що власник або уповноважений ним орган зобовязаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати. 06 липня 2011 року судом направлявся лист на адресу ВАТ «Коломийський завод КРП» з вимогою надати довідки про заборгованість по заробітній платі [PERSON], довідки про рух коштів позивача від моменту звільнення до подачі позовної заяви, довідки про нараховану та виплачену заробітну плату та копії платіжних відомостей, платіжні документи та касові ордера. Крім того 21 вересня 2011 року судом винесено ухвалу про витребування вищезазначених документів, однак відповідачем не було надано жодної відповіді на лист суду та не виконано ухвали. Представником відповідача ппредставлено суду копію наказу від 27 січня 2010 року № 1/2-К " Про звільнення працівників ВАТ "Коломийський завод КРП", в котрому перелічено працівників, що звільнено за прогул (невиходи на роботу) без поважних причин по ст. 40 п.4 КЗпП України , серед яких зазначено позивача [PERSON] - начальника бюро КТВ . Однак, як вбачаться з копії даного наказу позивача [PERSON] не було ознайомлено належним чином з наказу та відповідного запису у трудову книжку позивача не було зроблено. Вимогу суду представити оригінали наказів та книгу наказів підприємства, відповідач не виконав. За наведених обставин, суд вважає, що заперечення представника відповідача щодо заявленого позивачем позову не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи. В той час як позовні вимоги позивача [PERSON] знайшли підтвердження достовірними та допустимими доказами, дослідженими в ході розгляду справи, а отже дані вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. На підставі ст.ст.40, 44, 47, 48, 115, 116, 117 Кодексу Законів про працю України та

Outcome: approved