Jurisdiction: civil
Date: 2012-01-30 00:00:00

В лютому 2011 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому просив стягнути з відповідача 141828,84 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди; 10000 грн. правової допомоги та 15000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. У заяві позивач зазначив, що 15.01.2010 року він уклав з відповідачем у простій письмовій формі договір, за яким взяв на себе зобовязання [PERSON] за кредитним договором №34-0041006/ФКВ-08 від 19.08.2008 року, а той у свою чергу, після сплати позивачем усіх платежів, передбачених кредитним договором, передає у його власність транспортний засіб «Ніссан Кашкай» державний номер [NUMBER]. При цьому за зазначеним договором він передав відповідачу 7000 доларів США а [PERSON] надав йому довіреність на право експлуатації зазначеного автомобілю. У цей же день між ним, [PERSON] та ТОВ «Український промисловий банк» було укладено договір поруки №34-0041006/ZФПОР-08, у забезпечення виконання зобовязань відповідача за вищевказаним кредитним договором. Після чого він здійснював сплату грошових коштів, однак відповідач порушуючи їх домовленість, 07.12.2010 року відкликавши довіреність забрав у нього зазначений автомобіль. Посилаючись на викладене, на підставі ст..611 ЦК України, просив стягнути з відповідача в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 141828,84 грн. з яких 55930 грн. сума сплачена ним [PERSON] особисто 15.01.2010 року та 85898,84 грн. сума сплачена ним за зобовязаннями відповідача перед банком, з урахуванням штрафних санкцій, передбачених їх договором з [PERSON] Крім цього, просив стягнути з відповідача 4000 грн., правової допомоги, яка була сплачена представником [PERSON] - [PERSON] ТОВ «Гарант-Закон», за договором про надання юридичних послуг від 11.08.2010 року; 6000 грн правової допомоги при звернені до суду з даним позовом. При розгляді справи відповідач [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, завданої йому внаслідок невиконання [PERSON] своїх зобовязань по укладеному між ними договорові від 15.01.2010 року у розмірі 5000 грн. Ухвалою суду від 18.07.2011 року зустрічний позов було прийнято до спільного розгляду з первісним позовом. Ухвалою суду від 18.07.2011 року до участі у справі у якості 3-ї особи, що не заявляє самостійних вимог було залучено ПАТ «Дельта Банк». У судовому засіданні представник позивача уточнив позивач вимоги, просив стягнути з відповідача в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 113088,84 грн. в іншій частині первісно заявлені вимоги підтримав у повному обсязі. У задоволені зустрічного позову просив відмовити. У судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнала, посилаючись на їх безпідставність. Позовні вимоги викладені у зустрічному позові підтримала у повному обсязі. У судовому засіданні представник ПАТ «Дельта Банк» просив у задоволені позову [PERSON] відмовити, зустрічний позов [PERSON] задовольнити. Суд заслухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи приходить до наступного. Так судом встановлено, що 19.08.2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №34-0041006/ФКВ-08 за умовами якого відповідач отримав 25057,84 долари США на придбання автомобілю зі сплатою 9,6 % річних строком на 84 місяці. 15.01.2010 року в забезпечення виконання відповідачем зобовязань за вищевказаним кредитним договором між ТОВ «Український промисловий банк», [PERSON] та [PERSON] було укладено договір поруки №34-0041006/Zфпор-08, за умовами якого поручитель і боржник несуть перед кредитором солідарну відповідальність. Поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що і Боржник, включаючи повернення кредиту, сплату процентів, штрафних санкцій та відшкодування збитків. 01.07.2010 року відбулася заміна кредитора у зобовязаннях вищезазначеного кредитного договору на ПАТ «Дельта Банк». Позивачем до суду було надано копії квитанцій про сплату ним 14462,56 грн. в рахунок погашення грошових зобовязань [PERSON] за кредитним договором, зазначені грошові кошти [PERSON] просив стягнути з відповідача з врахуванням штрафних санкцій, передбачених Договором, укладеним між ними у простій письмовій формі 15.01.2010 року. Згідно ст..553,554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку; у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя, при цьому поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Як було встановлено у судовому засіданні, та не спростовувалось сторонами, на даний час вищезазначений договір поруки діє. Таким чином позивач несе солідарну з [PERSON] відповідальність по зобовязанням останнього за кредитним договором. Та відповідно до ст..556 ЦК України, до нього перейдуть права кредитора у розмірі частини обовязку виконаного ним, після повного виконання кредитного договору. При цьому, суд не приймає до уваги посилання у своїх вимогах [PERSON] на договір №1 укладений між сторонами у простій письмовій формі, оскільки як було встановлено судом між сторонами виникли правовідносини, що витікають з договору поруки №34-0041006/Zфпор-08 від 15.01.2010 року. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з відповідача 57158,84 грн. необґрунтовані та задоволенню не підлягають. Разом з тим, судом було встановлено, що 15.01.2010 року [PERSON] на імя [PERSON] було видано нотаріально посвідчену довіреність ВММ 364248 на право управління та експлуатації транспортним засобом «Ніссан Кашкай» державний номер [NUMBER]. При цьому, як було встановлено в судовому засіданні [PERSON]. у цей же день передав позивачу вищезазначений автомобіль, а той у свою чергу виплатив відповідачу 7000 доларів США. Інших договорів між сторонами щодо транспортного засобу не укладалося. 06.12.2010 року, як вбачається з Витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей, [PERSON] відкликав видану ним 15.01.2010 року довіреність. Та 07.12.2010 року забрав у позивача транспортний засіб, який на даний час і знаходиться у його користуванні та розпорядженні. Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. З урахуванням зазначеної правової норми, суд вважає, що з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню 7000 доларів США, що за курсом НБУ станом на 31.01.2012 року 7,99 грн. за один долар США, становить 55930 грн. При цьому суд вважає, що вирішення спору за правилами цієї норми не є виходом за межі позову, оскільки підставами позову є фактичні обставини, які зазначає позивач, а не норма права, на яку він посилається. Позовні вимоги, позивача в частині відшкодування моральної шкоди, суд вважає такими що не підлягають задоволенню, оскільки як вбачається з обставин викладених у позовній заяві та пояснень представника позивача у судовому засіданні, [PERSON] зазначає, що моральну шкоду йому було завдано неправомірними діями відповідача при відібранні автомобілю, однак як було встановлено у судовому засіданні [PERSON], як власник транспортного засобу, витребував його у позивача, після відкликання довіреності на право керування транспортним засобом. Доказів противного позивачем суду не надано. Таким чином суд приходить до висновку, що діями [PERSON] позивачу не було завдано моральної шкоди. Також не підлягають задоволенню вимоги позивача щодо стягнення з [PERSON] 4000 грн. за договором про надання правової допомоги, укладеним 11.08.2010 року між [PERSON], що діяв на підставі довіреності №621 від 09.07.2010 року та ТОВ «Гарант-Закон» в особі генерального директора [PERSON], оскільки позивач не був стороною зазначеного договору, а отже у відповідності до ст..11 ЦПК України не набув права такої вимоги. Що стосується вимог позивача в частині стягнення з [PERSON] витрат на правову допомогу у розмірі 6000 грн. то суд також вважає їх такими, що не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до ст..88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем не надано суду доказів укладання з [PERSON] договору про надання правової допомоги по зверненню до суду з даним позовом та сплати зазначеної грошової суми. При цьому підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн. та 559,30 грн. судового збору на користь держави. Позовні вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] 5000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, суд вважає необґрунтованими та не підлягаючими задоволенню, оскільки, вони ґрунтуються на порушенні [PERSON] умов договору, укладеного між ними 15.01.2010 року у простій письмовій формі, а як було зазначено вище, правовідносини, що виникли між сторонами регулюються договором поруки. На підставі викладеного,

Outcome: partial