Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-08 00:00:00

[PERSON], звертаючись до суду з позовом до [PERSON] просила присудити кошти на утримання дитини [PERSON], [INFO], та стягувати їх з [PERSON], в розмірі 2000,00 грн. щомісячно; стягнути з відповідача аліменти за минулий період від дати розлучення, а саме 102 000,00 грн., судові витрати покласти на відповідача. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити, пояснила, що з 24 квітня 1999 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу нарадилась дитина син [PERSON], [INFO]. З листопада 2005 року сімейно-шлюбні відносини між сторонами було припинено, що в подальшому стало підставою для звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. На підставі рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 05 квітня 2007 року шлюб між сторонами розірвано, дитина залишилась проживати разом з матірю, відповідач ухиляється від виховання та утримання дитини, тому всі витрати на утримання дитини позивач несе самостійно. На даний час, позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком, від другого шлюбу позивач має малолітню дитину, тому не має змоги працювати, займається вихованням дітей, всі спроби позивача вирішити питання про надання відповідачем матеріальної допомоги на утримання їх дитини були марними, відповідач відмовляється надавати допомогу на утримання дитини, будучи добре обізнаним про стан здоровя дитини, яка потребує постійного лікування, та є байдужими до інших потреб дитини виходячи з його віку, тому позивач просить стягнути з відповідача аліменти на свою користь на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 2000,00 грн., та стягнути аліменти за минулий час, починаючи з моменту їх розлучення, які розраховані позивачем з розміру аліментів 2000,00 грн. щомісячно, що загалом складає 102000,00 грн., також позивач наполягає, що відповідач є особою працездатного віку, матеріально забезпечений, тому спроможний сплачувати аліменти на утримання дитини у визначеному позивачем розмірі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, процесуальним правом надати письмові пояснення по суті предявленого позову відповідач не скористався, вимоги суду про витребування у відповідача документів на підтвердження його матеріального становища, залишились поза увагою відповідача. На підставі ч.1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. За нормою частини першої ст.160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За умов ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що з 24 квітня 1999 року [PERSON] (шлюбне прізвище [PERSON]) та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], на підставі рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 05 квітня 2007 року шлюб між сторонами розірвано. Після припинення сімейно-шлюбних відносин, дитина проживає разом з матірю та перебуває на її утриманні, відповідач участі у вихованні дитини не приймає, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, тому вирішити питання в досудовому порядку про участь кожного батьків в утриманні дитини не має можливості. Як зясовано судом, [PERSON]О, мати дитини, з 15 червня 2007 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], від цього шлюбу народилась дитина [PERSON], [INFO], позивач не працює, син позивача від першого шлюбу [PERSON], [INFO], проживає разом з матірю, перебуває на її утриманні. Відповідач [PERSON], батько дитини, є особою працездатного віку, доказів про наявність медичних протипоказань встановлених відповідачу щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності суду надано не було, як і не надано відомостей про наявність у відповідача інших утриманців та інших соціальних зобовязань, які могли бути враховані судом при визначенні розміру аліментів, відповідач суду не надав, ухвала суду про витребування доказів у відповідача щодо його матеріального становища, не була виконана відповідачем. Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що за обставин, що склалися, позов [PERSON], який поданий в інтересах малолітньої дитини [PERSON], [INFO], підлягає задоволенню частково, суд, діючи в межах заявлених позовних вимог, присуджує відповідачу до сплати аліменти на користь позивача на утримання малолітньої дитини сина [PERSON], [INFO], у розмірі ј частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з дня предявлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, при цьому визначаючи розмір аліментів у відповідній частці від доходу відповідача, суд враховує відсутність належних доказів, які мали підтвердити матеріальний стан відповідача, та відповідність отриманих ним доходів та розміру аліментів, визначених позивачем у твердій грошовій сумі , що має узгоджуватись з положеннями ст.70 Закону України Про виконавче провадження. Відповідно до ч.2 ст.191 Сімейного кодексу України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. Разом з тим, під час розгляду судової справи позивачем не надано доказів, які мали підтвердити той факт, що позивач вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, обґрунтовуючи заявлені вимоги в цій частині тим, що після розірвання шлюбу, відповідач відмовляється сплачувати аліменти, однак ці обставини не підтверджено позивачем належними доказами, тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліменти за минулий час, тобто з 05 квітня 2007 року по день звернення позивача з даними позовом до суду, оскільки позовні вимоги в цій частині не обґрунтовані, в той же час аліменти за минулий час можуть бути присуджені відповідно до вимог ч.2 ст. 191 СК України, лише за умови, що позивач надасть суду докази , що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати, тому всупереч вимог ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, таких доказів позивачем на підтвердження заявлених позовних вимог в цій частині суду надано не було. З огляду на викладене, відповідно до вимог ст.141 Сімейного кодексу України, якою передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини , незалежно від розірвання між ними шлюбу та проживання їх окремо від дитини, що не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина та аліменти за минулий час підлягає задоволенню частково, суд присуджує до сплати [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітньої дитини сина [PERSON], [INFO], у розмірі ј частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 12 вересня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття, в іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст.ст.81, 88 Цивільного процесуального кодексу України, які діяли в редакції чинній на момент звернення позивача з даними позовом до суду, суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь держави судові витрати: судовий збір в розмірі 51,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120,00 грн., оскільки позивач була звільнена від сплати судових витрат за подання позову про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. Враховуючи наведене та

Outcome: partial