Jurisdiction: civil
Date: 2012-01-12 00:00:00

Позивач, ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», звернувся до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 90/07-Б від 23 липня 2007 року у сумі 11215 гривень 90 копійок та судових витрат у сумі 232 гривні 16 копійок (а.с. 3-5). В обґрунтування позовних вимог вказав, що 23 липня 2007 року уклав із відповідачем кредитний договір № 90/07-Б, згідно з яким надав йому кредит у сумі 10000 гривень, зі строком повернення до 22 липня 2010 року та сплатою 24 % річних. Відповідач зобов’язався погашати кредит, сплачувати відсотки за його користування на умовах, передбачених кредитним договором. Позивач свої зобов’язання виконав, видавши відповідачу кредитні кошти, а той своїх обов’язків належним чином не виконує, так як кошти за користування кредитом не сплачує. Внаслідок цього, станом на 30 липня 2010 року за ним утворилася заборгованість у сумі 11215 гривень 90 копійок, яку позивач прохає стягнути разом із судовими витратами. Представник позивача до суду не з’явився, звернувся із письмовою заявою про розгляд справи за його відсутності, свої позовні вимоги підтримав (а.с. 28, 44). Відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, але до суду не з’явився, письмових заяв та клопотань суду не надав (а.с. 52). Відповідно до вимог ч. 4 ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, то може вирішувати справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановлювати заочне рішення). З цих підстав суд, спираючись на норми ст.ст. 169, 197, 224 ЦПК України, розглянув справу у заочному порядку, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, та ухвалив рішення. Перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, у наданих позивачем межах, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 23 липня 2007 року сторони уклали кредитний договір № 90/07-Б, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит в сумі 10000 гривень зі строком повернення до 22 липня 2010 року та сплатою 24 % річних (а.с. 6-11). Згідно з п. 1.3 договору строк користування кредитом встановлено до 22 липня 2010 року, а п. 1.4 встановлено 24 % річних. Відповідно до п.п 2.4.1, 2.4.6 договору, позичальник зобов’язався здійснювати погашення кредиту, сплачувати проценти за його користуванням, шляхом здійснення щомісячних, до 22 числа кожного місяця, фіксованих платежів у сумі 393 гривні. Згідно з п.п 4.3-4.3 договору, за порушення строків сплати коштів встановлено штраф та пеню. Відповідно до п. 2.6 договору кредитодавець має право вимагати дострокового повернення кредиту при утворенні заборгованості у строк більше ніж календарний місяць. Оскільки відповідач умови договору належним чином не виконував, позивач 14 травня та 01 жовтня 2008 року надіслав йому письмові вимоги про погашення заборгованості (а.с. 14-17). Згідно із наданим суду розрахунком заборгованості, станом на 30 липня 2010 року за відповідачем утворилася заборгованість в розмірі 11215 гривень 90 копійок, яка складається з боргу за кредитом у сумі 6855 гривень 78 копійок, відсотків за користування кредитом у сумі 2910 гривень 90 копійок, штрафу за прострочення погашення кредиту у сумі 1449 гривень 22 копійки (а.с. 12-13). Судові витрати по справі складають 232 гривні 16 копійок (а.с. 1-2). Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України, зобов’язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов’язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України, порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання). Згідно з вимогами ч. 1 ст. 623 ЦК України, боржник, що порушив зобов’язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов’язання. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов’язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. Відповідно до вимог ст. 1054 ЦК України, банк зобов’язується надати грошові кошти позивальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов’язується повернути кредит та сплатити проценти. З наведених норм чинного законодавства України та фактичних обставин справи випливає наступне. Банк уклав з відповідачем кредитний договір, умови якого той тривалий час належним чином не виконує, на повідомлення банку про погашення боргу не реагує, заборгованість по кредиту на погашає. Внаслідок цього право банку на повернення його власності –кредитних коштів та нарахованих на них відсотків, у обумовлені договором строки, порушено і підлягає захисту. Банк має право вимагати стягнення кредитних коштів та заборгованості з відповідача і реалізував це право, звернувшись до суду. З цих підстав суд приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved