Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-26 00:00:00

У липні 2011 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила достроково розірвати договір оренди землі від 06 листопада 2007 року № 040783900231, укладений нею з ТОВ „Інтрансавтострой. В обґрунтування своїх позовних вимог вказувала, що їй на території Кархівської сільської ради на праві власності належить земельна ділянка площею 3,4900 га для сільськогосподарського використання, яка була передана відповідачу в оренду строком на 10 років на підставі зазначеного договору. Всупереч п.п. 9, 11 договору оренди та ст.ст. 24, 32 Закону України „Про оренду землі орендна плата ТОВ „Інтрансавтострой з листопада 2009 року і по даний час не сплачується. Оскаржуваним рішенням Чернігівського районного суду від 22 липня 2011 року в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції порушені норми ст.ст. 57, 64 ЦПК України, оскільки судом дана неналежна оцінка доказам про виплату орендної плати відповідачем. Апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що згідно умов договору наслідком неналежного виконання зобовязань орендарем щодо орендної плати, передбачено не розірвання договору, а сплату пені. Також позивачка вказує, що суд першої інстанції не взяв до уваги положення п. 33 договору оренди та вимоги ст. 141 ЗК України. Заслухавши доповідь судді - доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд знаходить, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом першої інстанції встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 3,4900 га в с. Кархівка, Кархівської сільської ради, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку від 02 лютого 2006 року , яку вона передала в оренду ТОВ „Інтрансавтострой 06 листопада 2007 року на підставі договору оренди. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідальність орендаря у разі невиконання зобовязання по сплаті орендної плати визначена безпосередньо у п.14 договору оренди і передбачає лише сплату пені у розмірі 02 % від несплаченої суми за кожний день прострочення, а розірвання у договору у випадку неналежного виконання зобовязань орендаря по орендній платі , умовами договору не передбачено. Такі висновки суду не відповідають наявним у справі доказам, умовам договору та положенням ст.ст. 24, 32 Закону України „Про оренду землі, а також, ст.96,ст. 141 Земельного кодексу України. Пунктом 34 договору передбачено право сторони договору на його розірвання в судовому порядку у разі невиконання другою стороною обовязків, передбачених договором. Сплачувати своєчасно орендну плату є обовязком орендаря, цей обовязок прописано у розділі 9 Договору „ Орендна плата що узгоджується і з положеннями ст. 96 ЗК України. Розділом Договору „ Інші права та обовязки сторін визначено не всі права та обовязки сторін, а лише інші права та обовязки, які за своїм змістом не можуть бути включені до тих розділів Договору, якими регламентуються основні права та обовязки сторін. Відповідно до ч.1 ст. 32 Закону України „Про оренду землі на вимогу однієї з сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обовязків, передбачених ст.ст. 24, 25 цього Закону та умов договору. Ст.11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Пунктами 9, 11 договору передбачено, що орендна плата вноситься орендарем у розмірі 1,5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а саме 393 грн. 46 коп. Орендна плата вноситься один раз на рік не пізніше 20 числа місяця після закінчення календарного року, за який вноситься орендна плата. Статтею 24 Закону України „Про оренду землі орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Відповідно до положень п. в ч. 1 ст. 96 ЗК України землекористувачі зобовязані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач , починаючи з листопада 2009 року не сплачує орендну позивачу( а.с.14) Посилання відповідача на те, що [PERSON] не зверталась за отриманням орендної плати і не зявляється за її отриманням після направлення повідомлення відповідачем , не можуть бути взяті до уваги апеляційним судом, оскільки повідомлення на адресу [PERSON] було надіслано позивачці вже після відкриття Чернігівським районним судом провадження по справі за її позовом. Відповідно до ст. 303 ч.1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційним судом достовірно встановлено, що відповідачем у 2010 та 2011 році не було сплачено орендну плату позивачці за користування її земельною ділянкою, як те визначено ст. 96 ЗК України та п.п. 9-11 Договору. Отже, вимоги [PERSON] про розірвання договору оренди ґрунтуються на законі, що регулює спірні правовідносини , підтверджені належними доказами і підлягали задоволенню, на що суд першої інстанції уваги не звернув . Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягнення понесені по справі судові витрати в сумі 86 грн. 75 коп.

Outcome: approved