Jurisdiction: civil
Date: 2011-08-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення з нього заборгованості яка виникла, за таких обставин: 04 березня 2009 року між Управлінням Державної служби охорони при ГУМВС України в Харківській області, [PERSON] та Рівненським Вищим професіональним училищем ДДСО при МВС України було укладено договір № 262 на навчання за кошти підрозділу Державної служби охорони з кандидатом на службу в органи внутрішніх справ України, вищим професійним училищем Департаменту ДСО при МВС України та підрозділом Державної служби охорони. Відповідно до умов договору, позивач зобовязався оплатити у повному обсязі училищу вартість навчання [PERSON] за спеціальністю охоронник, а також призначити відповідача на посаду для проходження служби в ОВС України. Згідно договору, відповідач зобовязався пройти у повному обсязі навчання в Рівненському вищому професіональному училищі ДДСО при МВС України, по закінченню навчання прибути на роботу до Управлінням Державної служби охорони при ГУМВС України в Харківській області та відпрацювати у позивача на призначеній посаді два наступних роки. Відповідача було направлено на навчання до училища, а 10 липня 2009 він отримав свідоцтво про здобуття кваліфікації охоронника. З 06 серпня 2010 року [PERSON] на службу не вийшов, таким чином відповідача було звільнено. Відповідно договору перед Рівненським вищим професіональним училищем ДДСО при МВС України виникла заборгованість в сумі 6491 гривень 85 копійок, яка підлягає стягненню з відповідача. Сторони в судове засідання не зявилися. Від відповідача надійшла заява про визнання в повному обсязі суми боргу, та не заперечення проти її стягнення. Представник позивача надав суду письмову заяву про підтримку своїх позовних вимог в повному обсязі, з проханням розглянути справу без його участі та прийняти рішення по справі. Перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з договору №262 укладеного 04 березня 2007 році між Управлінням Державної служби охорони при ГУМВС України в Харківській області (далі позивач) та [PERSON] (далі відповідач) і Рівненським вищим професіональним училищем ДДСО при МВС України (далі училище) було укладено договір на навчання за кошти підрозділу Державної служби охорони з кандидатом на службу в органи внутрішніх справ України у вищому професійному училищі Департаменту ДСО при МВС України. Відповідно до умов пунктів 1.2 - 1.4.1 договору, позивач зобовязався оплатити у повному обсязі училищу вартість навчання відповідача за спеціальністю охоронник, а також призначити відповідача на посаду для проходження служби в ОВС України. Згідно з пунктами 2.1 - 2.3 договору, відповідач зобовязався пройти у повному обсязі навчання в училищі, по закінченню навчання прибути на роботу до позивача та відпрацювати у нього на призначеній посаді два наступних роки (пункт 2.3 договору). У відповідності з умовами договору, 07.03.2009 відповідача було направлено на навчання до училища, а 10.07.2009 року, відповідач отримав свідоцтво про здобуття кваліфікації охоронника. Наказом від 11.08.2009 № 146 о/с на службу в ОВС України було призначено [PERSON] на посаду молодшого інспектора супроводження спеціального підрозділу служби інкасації, охорони та перевезення валютних цінностей (на правах батальйону) УДСО при ГУМВС України в Харківській області. З 06.08.2010 року відповідач на службу перестав виходити. Наказом Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Харківській області від 23.11.2010 року № 183 о/с відповідача було звільнено зі служби з ОВС України за п.63 Є (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС. Таким чином, час перебування [PERSON] на службі у позивача склав 01 рік 24 дні (з 11.07.2009 по 05.08.2010), а недопрацьований в порушення пункту 2.3 Договору відповідачем час склав 11 місяців 06 днів (з 06.08.2010 по 10.07.2011). Пунктом 2.4 договору був передбачений обовязок відповідача відшкодувати позивачу витрати останнього на проведення навчання в училищі у випадку дострокового звільнення [PERSON] зі служби раніше двох років. Зобовязання повинні виконуватися належним чином. Відповідно до статті 615 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання не допускається. Згідно з пунктом 4 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання, у відповідача настають правові наслідки, передбачені Договором або законом, зокрема, відповідач зобовязаний відшкодувати позивачу понесені збитки. Позивачем на навчання відповідача в училищі було витрачено 13982 гривні 05 копійок (без ПДВ). Таким чином, пропорційно до відпрацьованого відповідачем часу в підрозділах Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Харківській області, відповідач зобовязаний відшкодувати 6491 гривню 85 копійок збитків, завданих порушенням умов договору (довідка про розрахунок заборгованості а. с. 8). На момент звільнення з ОВС (06.08.2010) відповідач повністю використав щорічну відпустку за 2010 рік. Згідно п. 49 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС чергова відпустка надається протягом календарного року та визначається діленням повного розміру кожної із відпусток на дванадцять і множенням на число повних місяців. відповідачу на підставі рапорту було надано відпустку у кількості 30 календарних днів з 11.03.2010 по 10.04.2010, але відповідач не відпрацював повний календарний рік. Таким чином у відповідача виник борг перед позивачем за 12 календарних днів надвикористаної відпустки у сумі 496 гривень 98 копійок. Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС не врегульовано порядок проведення остаточного розрахунку щодо використаної щорічної відпустки у разі звільнення зі служби ОВС. Відповідно до ч. 1 ст. 8 ЦК України, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). Таким законом у розрізі даного спору є норми статті 127 Кодексу законів про працю України, що регулюють подібні відносини, якою передбачено, що відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть проводитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за невідпрацьовані дні відпустки. Також статтею 22 Закону України Про відпустки від 15.11.1996 передбачено, що у разі звільнення працівника до закінчення робочого року, за який він уже одержав відпустку повної тривалості, для покриття його заборгованості власник або уповноважений ним орган провадить відрахування із заробітної плати за дні відпустки, що були надані в рахунок невідпрацьованої частини робочого року. Оскільки Відповідача було звільнено зі служби в ОВС 23.11.2010, а на службу відповідач не виходив з 06.08.2010, отримати грошові кошти з [PERSON] за зайво використану щорічну відпустку у позивача не було можливості. За підсумками вказаних вище розрахунків, загальна сума заборгованості відповідача становить 6491,85 + 496,98 = 6988,83 гривні. Відповідно до п.1 ст.22 Цивільного Кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. На підставі викладеного,

Outcome: approved