Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-20 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], звернулись до суду з позовом до відповідача [PERSON], про визнання недійсним договору купівлі-продажу, посилаючись, на те що 20.01.2009р.між [PERSON],котрий діяв від імені [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу домоволодіння,що знаходиться за адресою: Київська обл. К-Святошинський р-н с. Білогородка, вул. Урицького, буд. №8. Майно набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім»ї, є їхньою спільною сумісною власністю. Позивачі впродовж кількох років добудовували та поліпшували спірний будинок. Спірний будинок є спільною сумісною власністю, яке за час шлюбу істотно збільшилось у своїй вартості внаслідок спільних трудових та грошових затрат. [PERSON], чоловік позивачки та сама позивачка [PERSON] одружились 24 вересня 1966року, проживали однією родиною та проживають до сьогоднішнього часу в спірному будинку, мають трьох дітей: [PERSON] [INFO]; [PERSON] [PERSON] [PERSON] [INFO], тобто позивачів; а також [PERSON] [INFO] донька позивачки [PERSON], з моменту народження проживають в спірному будинку. Рішення виконавчого комітету від 17.10.77 року де вказується про встановлення самовільного будівництва, яке здійснили [PERSON], мати, [PERSON], житловий будинок за старою адресою: Зелена 44, переїменовано адресу: на Урицького 8, загальною площею 60 кв.м. [PERSON] (спадкодавець) померла 08 лютого 1988 року., свідоцтво про смерть отримав [PERSON], чоловік позивачки [PERSON] Після смерті [PERSON] площа будинку збільшилась на 39 кв.м., згідно технічного паспорту на спірний житловий будинок.який складений 21.02.1990 року загальною площею 83.7кв.м., та технічного паспорту, який виданий 26.01.2002року загальною площею 99кв.м., також було встановлено газозабеспечення житлового будинку,якій є спільною сумісною власністю подружжя , тому вважає, що не міг бути проданий без згоди позивачів. 21.12.2007року був складений іпотечний договір №2 між Повне товариство «Ломбард»[PERSON] автоіпотечних кредиторів [PERSON] та компаніям однієї сторони та [PERSON], предметом іпотеки був спірний будинок. 14.04.2011 року було надано усне попередження від відповідача позивачам про звільнення спірного будинку, посилаючись на договір купівлі-продажу. Іншого житла вони не мають, та на вище вказаний договір згоду на його укладання не давали, про укладання вказаного договору їм було не відомо , також не були ознайомлені з умовами вказаного договору, відповідача не знають. Тому просили визнати не дійсним договір від 20.01.2009р.купівлі-продажу домоволодіння, що знаходиться за адресою Київська обл. К-Святошинський р-н,с. Білогородка, вул. Урицького, буд№8. Ухвалою суду від 10.11.2011 року провадження у справі за позовом в частині вимог [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON], треті особи Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON], Орган опіки та піклування Києво-Святошинського району Київської області про визнання недійсним договору купівлі-продажу закрито. В судовому засіданні представник позивачки позов підтримав та уточнив , просив визнати недійсним договір купівлі-продажу домоволодіння, що знаходиться по вул. Урицького, 8 в селі по Білогородка, Києво-Святошинського району Київської області, посвідчений 20 січня 2009 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] С, зареєстрований в реєстрі за номером 76; застосувати двосторонню реституцію, а саме зобов'язати: [PERSON] повернути [PERSON] грошові кошти в сумі 214395 гривень, зобов»язати [PERSON] повернути у власність [PERSON] спірний будинок , оскільки вважає, що спірний будинок є спільною сумісною власністю подружжя, що вартість будинку істотно змінилася за час сумісного проживання подружжя [PERSON] . Відповідач [PERSON] та його представник позов не визнали, та заявили зустрічний позов, посилаючись на те, що 20 січня 2009 року між ним та [PERSON] був укладе\-ний договір купівлі-продажу спірного домоволодіння, який належав [PERSON] на праві приватної власності. У встановленому законодавст\-вом порядку договір був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотарі\-ального округу [PERSON] Згідно з п. 3.1 договору продавець [PERSON], зобов'язаний до 20.02.2009 р. звільнити приміщення будинку, що відчужуються, від наявних у ньому ре\-чей та зняти з реєстрації осіб, які мешкають у ньому. Станом на 23 червня 2011 року, у належному йому будинку без будь-яких законних підстав самовільно проживають та перебувають на обліку [PERSON]С, [PERSON]. [PERSON], [PERSON], [PERSON] Самовільне перебування у ньому відповідачів всупереч умовам дійсного договору та його вимогам власника, зберігання в будівлі власних речей відповідачів створює перешкоди у користуванні належним майном та фактично унеможливлює його використання за призначенням, а перебування відповідачів на реєстраційному обліку тягне додаткові виграти, пов'язані з утриманням будинку, робить не\-можливим користування та ускладнює розпорядження майном, перешкоджає реалізації його законного права власності на будинок. Тому просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зобов'язати їх не чинити йому перешкод у користуванні спірним будинком шляхом зняття з реєстрації місця проживання за даною адресою. Усунути перешкоди у користування житловим будинком та виселити відповідачів зі спірного будинку. Судові витрати покласти на відповідачів. В ході судових засідань відповідач [PERSON] уточнив свої вимоги, та просив зобов'язати відповідачів [PERSON]С, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] не чинити перешкод у розпоря\-дженні належним йому будинком шляхом зняття з реєстрації місця проживання спірного будинку Усунути перешкоди у користування належним йому житловим будинком та виселити відповідачів з будинку. Відповідачі [PERSON][PERSON] в судове засідання не з»явилися про день слухання справи повідомлені належним чином. причини неявки суду не повідомили. Відповідачі [PERSON] [PERSON] [PERSON] та її представник позов не визнали. Треті особи приватний нотаріус [PERSON] та орган опіки та піклування із захистом прав дитини Києво-Святошинського району, Київської області в судове засідання не з»явилися , про день слухання справи повідомлені належним чином . Суд, вислухавши осіб, які приймають участь у розгляді справи, вивчивши матеріали справи, в позові [PERSON] відмовляє а зустрічний задовольняє з таких підстав. Судом встановлено, що згідно договору купівлі продажу домоволодіння посвідчений 20 січня 2009 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] С, зареєстрований в реєстрі за номером [PERSON] є власником будинку № 8 по вул. Урицького с. Білогородка Києво-Святошинського району Київської області, який належав у 1988 році померлій мати [PERSON], [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина на спірний жилий будинок з надвірними будівлями, Спірний будинок дерев'яний, обкладений цеглою, житловою площею 47,1 кв. м., позначений літерою «А», при ньому будівлі і споруди: погребник літ. «Б», погріб літ. «Б-1», літня кухня, літ. «В», прибудова літ. «Г», огорожа № 1-6, свердловина 1, вбиральня літ. «И», зливна яма II, розташовані на земельній ділянці,,22 березня 2002 року [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спірний будинок. з надвірними будівлями, тобто є його особистою приватною власністю. Стверджуючи, що спірний будинок є сумісною власністю подружжя [PERSON] , представник позивачки наголошував, що в період з 1990 року по 2002 рік у будинку були зроблені поліпшення та добудови: у 1991 році будинок підключений до системи газопостачання, в ньому встановлено водяне опалення, що працює на природному газі. На розробку проекту газопостачання та підключення будинку до газопровідної мережі були витрачені значні на той час кошти, Крім того, у будинку самовільно побудована кухня 1-6 площею 9,8 кв. м., а також на прилеглий до будинку земельній ділянці самовільно збудовані сарай «З» площею 2,30 кв. м. х 1,75 кв. м. та гараж «К» площею 3,15 х 6,15 кв. м. Те, що вартість будинку істотно збільшилась за рахунок проведених у ньому поліпшень і добудов, в судовому засіданні не доведено. В пункті 1.4 оспорюваного договору зазначено: що спірне домоволодіння, належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину... Слід зазначити, що на підставі свідоцтва про право на спадщину продавцю належало лише те майно, обсяг якого визначений у свідоцтві про право на спадщину за заповітом і наведений в абз. 5 арк. 2 цієї заяви, тому приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] правомірно посвідчив оспорюваний договір. Позивачка не повинна була давати згоду на розпорядження [PERSON] С спірним будинком, оскільки спірний будинок належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину , посвідченого [PERSON] 20.03.2002 року спірний будинок згідно з даними викладеними у у витязі з реєстру прав власності на нерухоме майно , виданому КП БТІ Києво-Святошинськогої РДА 26.11.08 року за № 21054643 будинок 1972 року побудови, загальною площею 99, 0 кв. м. житловою 47, 1 кв. м. не змінені на момент укладення оспорюваного договору, тому вимагати згоду позивачки на відчуження спірного будинку у нотаріуса не було необхідності. При посвідченні оспорюваного договору при наявності наданих документів , не встановлено істотного поліпшення будинку, які б давали підстави вимагати згоду іншого з подружжя на відчуження спірного домоволодіння. Право приватної власності відповідача [PERSON] виникло на підставі свідоцтва на право на спадщину від 20.03. 2002 г., видане державним нотаріусом Першої державної обласної нотаріальної контори [PERSON], спадкова справа №151 за 2002 p., реєстраційний № 4-951, право власності зареєстроване Києво-Святошинським БТІ 27.03.2002 p., реєстровий № 995 у книзі №3, тобто під час перебування [PERSON] з [PERSON] в шлюбі є достовірним, та не оспорювалося в судовому засіданні. У відповідності до п.2 ч.І ст. 57 Сімейного кодексу України майно, набуте особою під за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування, особистою приватною власністю особи, а не спільною власністю подружжя. За правилами ст.. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного судочинства, а також інтересам держави і суспильства його моральним засадам. Згідно ст.. 215 ЦК України підставо ю недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог які встановлені частинами 1-3, 5 , 6 ст. 203 ЦК України. За правилами ст. З ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду саме за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Як свідчать матеріали справи, а також твердження представника позивачки , позивачем та її представником не обґрунтовано та не надано жодних доказів, які б вказували на правові підстави для визнання недійсним оспорюваного договору. Позивачем не вказано, підстав позову, а саме - які саме права позивача були порушені в зв'язку з відчуженням спірного будинку відповідачем [PERSON] , який належить йому на праві власності в порядку спадкування. Під час укладання договору купівлі-продажу від 20.01.09 р. право приватної власності [PERSON] було підтверджене витягом №21054643 від 26.11.08 р. з реєстру прав власності на нерухоме майно. Посилання позивачки на те, що нею зроблені поліпшення спірного будинку не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Представником позивачки не надано документів, які б підтверджували поліпшення якості будинку, площі його , витрати системи енергопостачання, водопроводу, газопроводу. Тому [PERSON] на законних підставах набув права власності на домоволодіння, та згідно діючому законодавству має розпорядитися їм на власний розсуд, участь інших осіб у утриманні житлового приміщення не дає підстави для виникнення права власності на таке майно . Також судом встановлено, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.11.2010 р. [PERSON] було повністю відмовлено в задоволенні позову щодо визнання вказа\-ного договору недійсним. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 29.12.2010 р. вказане рішення залишено без змін та вступило в законну силу. Таким чином, на підставі договору купівлі-продажу, у [PERSON] виникло право власності на не\-рухоме «майно - домоволодіння, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район , село Білогородка, вул. Урицького, 8 . Державну реєстрацію права власності проведено та підтверджено Витягом №21865810 від 13.02.2009р., що виданий КП «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошиньскої районної ради Київської облас\-ті». Згідно з п. 3.1 Договору продавець, [PERSON], зобов'я\-заний до 20.02.2009 р. звільнити приміщення будинку, що відчужуються, від наявних у ньому речей та зняти з реєстрації осіб, які мешкають у ньому. До даного часу відповідачі без будь-яких законних підстав самовільно проживають та перебувають на реєстраційному обліку [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]Т.в спірному будинку. Відповідно до частини 1 статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.ст.383,391 Цивільного кодексу України, власник житлового бу\-динку, квартири має право використовувати приміщення для власного проживання, про\-живання членів своєї сім'ї, інших осіб та право вимагати усунення перешкод в здійс\-ненні ним права користування, розпорядження своїм майном. Самовільне перебування у будинку відповідачів всупереч умовам дійсного договору та вимогам власника, створює йому перешкоди у користуванні належним майном та фактич\-но унеможливлює його використання за призначенням, а перебування відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на реєстраційному обліку за вказа\-ною адресою тягне додаткові витрати, пов'язані з утриманням будинку, робить неможли\-вим користування та ускладнює розпорядження майном. Відповідно до ч.З ст. 116 Житлового кодексу України, особи, які самовільно зайняли житлове приміщення, виселяються без надання їм іншого житлового приміщення. Зважаючи на те, що у відповідачів відсутні правові підстави на користування жилим приміщенням, про що свідчить договір купівлі-продажу від 20 січня 2009 року, во\-ни підлягають виселенню та зняттю з реєстрації місця проживання за адресою: [INFO]. Згідно ст.. 319 ЦК України власник коволодіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов»язує. Згідно ст.. 328 ЦК України право власності набувається на підставаї, що не заборонені законом , зоокрема їз правочинів. Згідно ст.. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. До способів захисту цивільних прав та інтересів вказана стаття відносить, зокрема, припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення. Відмовляючи позивачці [PERSON]Т в позові, суд враховує конкретні обставини, а саме те, що рішенням Києво-Святошинського районного суду від 24.01.2011 року з [PERSON] та [PERSON] стягнуто борг за кредитним договором за невиконання [PERSON] зобов»язань за кредитним договором , за невиконання якого згідно договору поруки зобов»язалася відповідати [PERSON] , та як вбачається з цього рішення предметом іпотеки, якій був укладений 21.12. 2007 року є спірний будинок. Тобто неодноразові звернення сім»ї [PERSON] до суду з різних підстав для визнання недійсним договорів купівлі-продажу спірного будинку, суд розцінює як уникнення їх від відповідальності по виконанню зобов»язань, які виникли з укладеного 21.12.2007 року договору кредиту. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Наполягаючи на своїх вимогах про визнання спірного будинку спільним майном подружжя [PERSON], представник позивача не надав підтверджуючих документів які б свідчили про істотне поліпшення спірного будинку , зміни вартості спірного будинку, та не спростував тих документів, які буди надані нотаріусу для посвідчення оспорюваного договору купівлі-продажу. Тобто представник позивачки [PERSON] не довів тих обставин на які посилався як на підставу позовних вимог її, не надав докази в обґрунтування вимог не спростував тих обставин на які посилалися відповідач та його представник в обґрунтування зустрічних вимог, є його обов»язком відповідно до засад змагальності процесу за ст.. 10 ЦПК України . При цьому суд створив всі умови для змагального процесу , роз»яснював представнику позивачки його права та обов»язки. Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про необґрунтованість та недоведеність вимог позивача, оскільки вони не відповідають вимогам ст.57-59 ЦПК України, та задоволення вимог [PERSON] за зустрічним позовом, оскільки його вимоги відповідають обставинам справи та вимогам закону...

Outcome: approved