Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-26 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом до відповідача, мотивуючи свої вимоги тим, що з лютого 2002 року вона працювала сторожем у ПАТ «Лебединська спеціалізована колона № 11». 02.06.2010 року звільнилася з товариства. Але при звільненні з нею не було проведено повного розрахунку по заробітній платі, що суперечить вимогам закону і є порушенням її прав. На даний час сума заборгованості становить 2335 грн. Такими діями відповідача їй також завдано моральної шкоди наслідок душевних страждань, повязаних зі зверненням до органів прокуратури та суду, а також внаслідок порушення її прав на своєчасне отримання заробітної плати. Тому позивачка просила стягнути на її користь вказану суму заборгованості по заробітній платі, середній заробіток за час затримки розрахунку по заробітній платі, починаючи з серпня 2010 року та моральну шкоду в сумі 3000 грн. В судовому засіданні позивачка свої вимоги підтримала в повному обсязі. Просила справу розглянути без участі представника відповідача за наявними у ній матеріалами, оскільки вважає, що останній не зявляється в судові засідання без поважної причини. Представник відповідача в судове засідання не зявився, причину неявки не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином. Згідно вимог ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Тому суд вважає можливим розглянути справу без участі представника відповідача. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що з 11.01.2008 року по червень 2010 року вона працювала сторожем у ПАТ «ЛСК № 11» і разом з нею на даному підприємстві також працювала і [PERSON] Були випадки коли на протязі 2009 року і можливо на протязі 2010 року затримували виплату заробітної плати. Мали місце випадки коли видавали заробітну плату частинами, не повністю, а потім перестали платити взагалі й доводилося тривалий час просити керівництво підприємства, щоб зароблені кошти були виплачені. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона працювала на підприємстві до 2011 року інспектором відділу кадрів. Також вона готувала табелі обліку робочого часу працівників і нараховувала по них заробітну плату. Може ствердити про те, що, не дивлячись на розпорядження керівництва про переведення сторожів на двогодинний робочий день, сторожі працювали повний робочий день. Як інспектор відділу кадрів може ствердити про те, що попередження , передбачене законодавством України про працю, про переведення на такі умови праці не виносилося і працівники про зазначені зміни не попереджалися. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що на даному підприємстві він також працював сторожем до березня 2010 року. Ствердив те, що не завжди вони отримували заробітну плату в таких розмірах, яку були зазначені у відомостях. У послідуючому (точної дати не памятає) його особисто заставили написати заяву про переведення на 0,25 посадового окладу, але він як і ніші сторожі фактично працювали по 8 годин на добу, бувало і більше, а у святкові і вихідні дні працювали і змінювались подобово. Вислухавши позивачку, свідків та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що між сторонами мають місце трудові правовідносини, а позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню частково, оскільки в судовому засіданні було встановлено наступне. 01.03.2002 року [PERSON] почала працювати охоронцем у ПАТ «Лебединська спеціалізована колона № 11». 02.06.2010 року позивачка була звільнена з товариства за згодою сторін, що стверджується записами в її трудовій книжці (а.с. 15). Відповідно вимог ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. ПАТ «ЛСК №11»не надає доказів виплати всієї суми заробітної плати [PERSON] за спірний період, а саме з 02.06.2010 року та доказів виплати всієї заробітної плати в день звільнення позивачки з підприємства. При цьому, під час перевірки територіальною державною інспекцією праці у Сумській області зазначеного товариства, яка проводилася на предмет додержання законодавства про працю встановлено, що в товаристві мали місце порушення ст. 116 КЗпПУ, а саме несвоєчасна виплата всіх сум, що належать працівникам від підприємства при їх звільненні, втому числі і [PERSON], що стверджується постановою про відмову в порушенні кримінальної справи (а.с. 8-9). Відповідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Враховуючи те, що відповідачем не надано жодних заперечень проти вимог [PERSON] та доказів, якими б обґрунтовувалися ці заперечення, суд приймає до уваги доводи позивачки щодо існування боргу підприємства перед нею на час її звільнення. При цьому, пояснення позивачки в цій частині також стверджуються показами свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], які показали, що за час їх роботи у ПАТ «Лебединська спеціалізована колона № 11»мали місце випадки, коли заробітна плата затримувалася та виплачувалася не в повному обсязі. [PERSON] поряд з іншими сторожами працювала фактично повний робочий день, але кошти отримувала як за двохгодинний робочий день, тобто не в повному обсязі. На вимогу адміністрації підприємства працівники ставили свої підписи в відомостях на виплату заробітної плати, але сум, зазначених у даних відомостях, не отримували. Враховуючи пояснення позивачки, свідків, факти порушень, встановлені державною інспекцією праці у Сумській області під час перевірки ПАТ «Лебединська спеціалізована колона № 11»та прокуратурою Лебединського району, а також в звязку з відсутністю заперечень зі сторони відповідача, суд вважає, що факт невиплати позивачці всієї суми заробітної плати в день її звільнення з підприємства в судовому засіданні знайшов своє підтвердження. Разом з цим, суд вважає необхідним відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати, оскільки облік робочого часту, обсяг нарахованої й виплаченої заробітної плати по ПАТ «ЛСК № 11»документально не стверджується. Таким чином вирахувати конкретну суму, яка підлягає стягненню з відповідача не вдається за можливе. Відповідно вимог ст. 116 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час затримання розрахунку по заробітній платі підлягають задоволенню, оскільки встановлено, що з вини ПАТ «Лебединська спеціалізована колона № 11»позивачці своєчасно не виплачено всіх належних їй сум при звільненні. Сума середнього заробітку за час затримання розрахунку по заробітній платі обраховувалась спеціалістом-бухгалтером [PERSON] Розрахунки проводились виходячи з того, що в період з червня 2010 року по вересень 2011 року [PERSON] виплачувалася спеціальна допомога Лебединським центром зайнятості, де вона перебувала на обліку як безробітна. З розрахунку спеціаліста вбачається, що за 2010-2011 р.р. різниця складає 4011,84 грн. Тому в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню саме на таку суму. Також суд вважає, що позивачці були завдані душевні страждання, яких [PERSON] зазнала у звязку з протиправною поведінкою адміністрації ПАТ «Лебединська спеціалізована колона № 11»щодо неї, але враховуючи характер протиправних дій відповідача, глибину душевних страждань позивачки та в силу вимог розумності і справедливості, суд вважає необхідним її розмір зменшити, визначивши в сумі 200 грн. Відповідно вимог ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала. Тому позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Судові витрати в силу вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України суд вважає необхідним покласти на відповідача. На підставі вище наведеного,

Outcome: partial