Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про визнання договору купівлі продажу дійсним та визнання права власності. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, повідомлений належним чином в установленому законом порядку про слухання справи. Суд, вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача у порядку ст.169 ЦПК України. У судовому засіданні встановлено, що 25 березня 2011 року по вулиці Бурмістенко у Жовтневому районі в місті [PERSON] між позивачем та відповідачем досягнуто згоди щодо продажу відповідачем позивачеві автотранспортного засобу марки «VOLKSWAGEN» моделі «SHARAN», 2001 року випуску, повною масою 2350 кг., масою без навантаження 1610 кг., об'єм двигуна 1896, двигун АUY 115828, сірого кольору, кузов №WVWZZZ7MZ1V054332 (свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії АЕС 253741 та копії облікової картки) є знятим з обліку у ВРЕР № 2 УДАІ УМВС України в Дніпропетровській області 27.01.2011 року, транзитний номер ІС 1746 (попередній реєстраційний номер [NUMBER]). Того ж дня відповідач передав позивачеві, ключі від замків від автомобіля та сам автомобіль. На підтвердження цього відповідач надав позивачеві розписку про отримання грошової суми в розмірі 13500,00 (тринадцять тисяч п'ятсот доларів США)$, що в еквіваленті української гривні на день укладення усного договору становило грошову суму в розмірі 103950,00 (сто три тисячі дев'ятсот п'ятдесят гривень нуль копійок) грн. 25 березня 2011 року сторони домовилися що наступного дня - 26 березня 2011 року п 10.00 годині вони зустрінуться у приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу [PERSON], з метою нотаріального посвідчення взаємовідносин щодо купівлі-продажу зазначеного вище автотранспортного засобу, але відповідач не з'явився. За змістом ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Між сторонами склалися договірні зобов'язання купівлі-продажу, які підлягають регулюванню нормами Цивільного кодексу України. Чинним Цивільним кодексом України передбачено вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Відповідно до ст.203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити вимогам чинного законодавства та моральним засадам суспільства, особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності та її волевиявлення повинно відповідати внутрішній волі, має бути дотримана форма, встановлена законом та сам правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Із зазначеного вбачається, що позивач та відповідач дотрималися усіх вимог, перелічених у ст.203 Цивільного кодексу України. При цьому враховано, що відповідно до ст.ст.205, 207 Цивільного кодексу України сторони правочину дотримувалися і форми правочину, оскільки чинним цивільним законодавством та Цивільним кодексом України не встановлено додаткових вимог щодо форми правочину при придбанні об'єктів рухомого майна, визначеного у ст. 181 Цивільного кодексу України. За п.1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Відповідно до ч.2 ст.220 Цивільного кодексу України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення суд може визнати такий договір дійсним. Згідно ст.328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За змістом ч. 1 ст. 334 Цивільного кодексу України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частини 1, 2 ст. 639 Цивільного кодексу України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Тобто, зі змісту права власності, передбаченого ч. 1 ст.317 Цивільно процесуального кодексу України випливає, що власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном Відповідно до ст.34 Закону України «Про дорожній рух» та Правилами дорожнього руху України передбачена можливість користуватися автомобілем лише у тому випадку, коли він зареєстрований у встановленому порядку. Такий порядок реєстрації передбачено постановою КМУ від 7 вересня 1998 року №1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів». Оскільки підстави для державної реєстрації транспортних засобів чітко вказані у Порядку, ними є довідка рахунок видана суб'єктом господарювання, діяльність якого пов'язана з реалізацією транспортних засобів, договори та угоди укладені на товарних біржах, інші засвідчені в установленому порядку документи, що встановлюють право власності на транспортні засоби, або копія рішення суду, а відповідач ухиляється від укладання договору на товарній біржі, чи в іншій установі, посвідчення договору у якій дає право на реєстрацію вказаного автомобіля у органах ВРЕВ, вважаючи його уже укладеним, позивач позбавлений реалізації належним чином свого права, як власника транспортного засобу, на його користування. Заслухавши позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає що позовні вимоги є законними та обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Outcome: partial