Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-25 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області надійшов зазначений вище позов, який позивач мотивує тим, що ним з відповідачем 01.04.2010 р. був укладений договір № 113 про інвестування в будівництво (реконструкцію) житла (далі Договір), згідно п.2.1 якого він зобовязався профінансувати свою частку в будівництві житла з метою отримання квартири у власність. Обєкт інвестування за Договором - трикімнатна квартира, будівельний номер квартири 7, що знаходиться на 3-му поверсі секції № 2 у 204-квартирному монолітно-каркасному житловому будинку, що розташований за адресою: Київська обл., м. Буча, вул. Тарасівська, 8-Г, загальною площею 94,70 кв.м. (п.3.1. Договору). Відповідач за договором зобовязався здійснювати будівництво (реконструкцію) обєкту в якості замовника у відповідності з плановим строком завершення робіт, здійснювати комплекс заходів щодо будівництва, а саме: правові, технічні, організаційні. Після завершення будівництва Відповідач зобовязався передати у власність Позивача побудовану квартиру. Строк введення будинку в експлуатацію - 4 квартал 2012 року. Вартість квартири згідно п. 4.1 договору складає 596 610,00 грн. З метою виконання зобовязань він отримав пільговий цільовий кредит за кредитним договором від 02.04.10 № 10/30 (далі - Кредитний договір) в Іпотечному центрі в м. Києві та Київській області Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву»(далі - Іпотечний Центр Фонду) на загальну суму 337 059,00 грн., іншу суму за Договором він сплатив власними коштами. Свої обовязки щодо оплати частини вартості житла згідно договору про інвестування в будівництво в сумі 349 366,00 грн. він виконав повністю та в належні строки згідно графіку фінансування будівництва житла, затвердженого Додатком № 1 до Договору. Зазначає, що підпунктом 5.3.1 Договору передбачено, що він має право дострокового розірвання Договору, а відповідно до п.п. 5.2.7 та п. 8.5 Договору відповідач зобовязаний повернути суму внесених інвестицій (оплаченої вартості квартири) на рахунок Інвестора в банку-агенті у місячний строк з дня отримання повідомлення від Інвестора (Позивача) про розірвання Договору. Він 15.12.2010 р. направив на адресу відповідача заяву про розірвання Договору з вимогою повернути всю суму сплачених коштів згідно договору. Відтак, відповідач повинен був у встановлені договором строки виконати обовязок повернення йому коштів. Однак, відповідач свого зобовязання так і не виконав, кошти в розмірі 349 366,00 грн. йому так і не повернув. Вважає, що відповідачем безпідставно набуто грошову суму, яка підлягає поверненню за договором в разі його розірвання, у розмірі 349 366,00 грн. Крім того, вказує, що відповідач згідно п. 6.2 Договору у звязку із неповерненням його коштів після розірвання Договору у строки, встановлені цим Договором, повинен сплатити на його користь пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення в розмірі 10 285,33 грн. за період з 15.01.2011 р. по 21.03.2011 р. Також зазначає, що відповідач на підставі ст. 625 ЦК України зобовязаний сплатити йому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення в розмірі 4 947,46 грн., а також три проценти річних від простроченої суми в розмірі 1 863,78 грн. Вважає, що відповідно до ст. 536 ЦК України відповідач зобовязаний сплатити на його користь за безпідставне користування його грошимами сплатити проценти від простроченої суми на рівні облікової ставки НБУ в розмірі 4 695,47 грн. Зазначає, що з 15.01.2011 р. він постійно відчуває душевні страждання щодо себе внаслідок порушення його цивільного права на отримання грошей, що завдало йому моральної шкоди, яку він оцінює в сумі 15 000,00 грн. Просить суд стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі: 349 366,00 грн. - основного боргу; 10 285,33 грн. - пені за Договором; 4 947,46 грн. - сума інфляційних втрат; 1 863,78 грн. - 3% річних; 4 695,47 грн. - проценти за користування грошовими коштами; 15 000,00 грн. - моральна шкода, тобто загальну суму в розмірі 386 158,04 грн. В судове засідання позивач з невідомих суду причин не зявився, його представник підтримав позов, підтвердив наведені в позовній заяві обставини, просив задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача не зявився, до суду надійшли письмові заперечення відповідача, в яких він зазначає, що згідно п. 5.3.1 договору позивач має право достроково розірвати договір у разі розірвання кредитного договору між Іпотечним центром в м. Києві та Київській області Фонду та позивачем, про що він повинен письмово повідомити забудовника протягом 10 робочих днів з дати розірвання кредитного договору. В такому разі забудовник у місячний строк повертає всю суму коштів на рахунок інвестора у банку-агенті. Норма п. 5.2.7 договору також застосовується лише в разі або розірвання кредитного договору, або в разі підписання між Забудовником та Інвестором двохстороннього договору про розірвання Договору про інвестування в будівництво житла. Вказує, що відповідач ніколи не одержував заяву позивача про розірвання договору від 10.12.2010 р., до того ж, це повинна бути не заява, а повідомлення про розірвання кредитного договору. Вважає, що позивач невірно застосовує норми ст. 509 ЦК України, оскільки у відповідності до умов Договору від 01.04.10 № 113 забудовник зобовязаний збудувати та ввести в експлуатацію будинок, у якому розташована майбутня квартира інвестора, а інвестор у свою чергу зобовязується профінансувати таке будівництво. Таким чином, нарахування будь-яких штрафних санкцій позивачем по відношенню до відповідача є безпідставним, а саме зобовязання по поверненню відповідачем проінвестованих витлумачено невірно та суперечить умовам договору та нормам чинного законодавства. Вказує, що некоректним та не відповідним дійсним обставинам є посилання позивача на норми статей 1212-1214 ЦК України, оскільки в усіх цих статтях мова йде про набуття майна без достатньої, правової підстави. Проте, кошти, проінвестовані позивачем на виконання умов про інвестування в будівництво житла, були одержані відповідачем на правових підставах, а саме на виконання умов Договору та з конкретною метою. Зазначає, що позивач не надає ніяких доказів протиправних діянь відповідача, які задали йому моральної шкоди, тому заявлена вимога про відшкодування моральної шкоди є бездоказовою та безпідставною. Вказує також, що повернення проінвестованих позивачем коштів буде прямим порушенням п. 4 ст. 3 Закону України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва», відповідно до якого проінвестовані позивачем кошти можуть бути йому повернуті або в разі реалізації його квартири, що буде створена в майбутньому, як обєкта нерухомості, або в разі реалізації майнових прав на його квартиру, що буде створена в майбутньому. Просить суд відмовити позивачу в задоволенні його позову у повному обсязі. Представники третіх осіб в судовому засіданні вважали, що позов підлягає задоволенню. Суд, заслухавши доводи та заперечення сторін, дослідивши докази по справі, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що між позивачем та відповідачем було укладено договір від 01.04.10 № 113 про інвестування в будівництво (реконструкцію) житла (а.с. 11-15), згідно пп. 4.1, 5.1 якого позивач зобовязався профінансувати будівництво своєї частки житла з метою отримання квартири у власність в розмірі 596 610,00 грн. Обєктом інвестування за даним договором є трикімнатна квартира, будівельний номер 7, що знаходиться на 3-му поверсі секції № 2 у 204-квартирному монолітно-каркасному житловому будинку, що розташований за адресою: Київська обл., м. Буча, вул. Тарасівська, 8-Г, загальною площею 94,70 кв.м. (п.3.1 Договору). Відповідно до п. 2.2, 3.2 відповідач по договору зобовязався здійснити будівництво зазначеного обєкту, здати його в експлуатацію в 4 кварталі 2012 р., після чого передати у власність позивача побудовану квартиру. Судом також встановлено, що між позивачем та Іпотечним центром в м. Києві та Київській області Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву»було укладено кредитний договір від 02.04.10 № 10/30 (а.с. 17-23), згідно якого він отримав адресний цільовий кредит на будівництво квартири за адресою: [ADDRESS], в сумі 337 059,00 грн. За рахунок власних та кредитних коштів позивач на виконання договору про інвестування в будівництво сплатив відповідачу 349 366,00 грн., про що свідчить виписка про рух кошів по рахунку позивача з 02.04.2010 р. по 11.11.2010 р. (а.с. 27). Оскільки станом на 10.12.2010 р. будівництво будинку, в якому було при інвестовано квартиру, не розпочалось, позивач 15.12.2010 р. направив на адресу відповідача заяву від 10.12.2010 р. про розірвання договору з вимогою повернути всю суму сплачених коштів згідно договору (а.с. 130-132), який відповідач отримав 16.12.2010 р., про що свідчать касовий чек та лист Укрпошти від 04.0.11 № 38-03/1-п-73 (а.с. 129, 134). Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Згідно з п. 5.3.1 договору передбачено, що інвестор має право дострокового розірвати цей договір. Отже, враховуючи, що позивач мав право на одностороннє розірвання договору і про таке розірвання договору 16.12.2010 р. повідомив відповідача, суд дійшов висновку, що договір від 01.04.10 № 113 про інвестування в будівництво (реконструкцію) житла є розірваним з 16.12.2010 р. Відповідно до п.п. 5.2.7, 8.5 Договору відповідач зобовязаний повернути суму внесених інвестицій (оплаченої вартості квартири) на рахунок Інвестора в банку-агенті у місячний строк з дня отримання повідомлення від інвестора про розірвання Договору. Таким чином, у відповідача винило зобовязання повернути позивачу суму внесених інвестицій в розмірі 349 366,00 грн. до 16.01.2011 р., однак на час розгляду судом справи зазначені кошти не повернуті позивачу. Згідно з п 6.2 договору у випадку неповернення коштів інвестора після розірвання договору у строки, встановлені цим договором забудовник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день такого прострочення. Крім того, ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, оскільки відповідач не виконав свої зобовязання з повернення позивачу інвестованих ним коштів, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути суму боргу з урахуванням пені, встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми в розмірі 366 432,57 грн. Суд вважає такою, що не відповідає закону вимогу позивача про стягнення з відповідача процентів за безпідставне користування його грошовими коштами, оскільки такі кошти були отримані відповідачем правомірно, як проінвестовані позивачем згідно договору від 01.04.10 № 113 про інвестування в будівництво (реконструкцію) житла. Тому суд відмовляє в задоволенні такої вимоги. Суд також відмовляє у позові в частині стягнення з відповідача коштів у відшкодування моральної шкоди, оскільки суду не надано доказів того, що діями чи бездіяльністю відповідача йому завдано моральної шкоди. Суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що відповідач не має право на одностороннє розірвання договору, оскільки дане твердження спростовується нормами договору, зазначеними вище. Посилання відповідача на те, що відповідач ніколи не одержував заяву позивача про розірвання договору від 10.12.2010 р. спростовується листом Укрпошти від 04.05.2011 р. (а.с. 134), а твердження про те, що для розірвання договору повинна бути направлена не заява, а повідомлення про розірвання кредитного договору не відповідає умовам договору. Щодо п. 4 ст. 3 Закону України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва», то слід зазначити, що відповідно до цієї норми закону забороняється розірвання фізичними та юридичними особами будь-яких договорів, результатом яких є передача забудовниками завершеного обєкта (частини обєкта) житлового будівництва за умови, що за такими договорами здійснено оплату 100 % вартості обєкта житлового будівництва, крім випадків, якщо таке розірвання здійснюється за згодою сторін. Однак, судом встановлено, що позивачем не здійснено 100 % фінансування вартості обєкта житлового будівництва, а відповідачем не завершено будівництво обєкту інвестиції, тому дана норма не може застосовуватись до спірних відносин. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved