Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-31 00:00:00

У вересні 2011 року ПАТ „Банк „Демарк звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 09.07.2007 року з [PERSON] був укладений кредитний договір на суму 3000 грн. зі сплатою 24 % річних з кінцевим терміном повернення 08.07.2009 року. В забезпечення виконання зобовязань був укладений і договір поруки з [PERSON], згідно якого поручитель зобовязувався відповідати за належне виконання зобовязань за кредитним договором основного боржника. Як вказує позивач, банк свої зобовязання за договором виконав повністю шляхом видачі готівки позичальнику, а відповідачка свої зобовязання виконувала не в повному обсязі, тому виник борг за кредитом у розмірі 1367 грн. 52 коп.. Станом на 25.08.2011 року борг за відсотками склав 771 грн. 30 коп. за період з 01.05.2009 року по 24.08.2011 року. Також, в звязку з неналежним виконанням боржником зобовязань за кредитом, у позивача виникло право на стягнення неустойки (штрафу, пені), яке передбачено п.п. 6.3, 6.4 договору. Отже, оскільки станом на 25.08.2011 року борг перед Банком склав 2803 грн. 83 коп., в тому числі 1367 грн. 52 коп. заборгованості по кредиту, 771 грн. 30 коп. заборгованості по сплаті відсотків за період з 01.05.2009 року по 24.08.2011 року, 143 грн. 54 коп. пені за несвоєчасну сплату відсотків, 521 грн. 50 коп. пені по кредиту, позивач просив стягнути зазначену суму заборгованості з відповідачів в солідарному порядку. Також, просив стягнути з [PERSON] 420 грн. щомісячної комісії за період з 01.05.2009 року по 24.08.2011 року та 960 грн. штрафу. Рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 15 вересня 2011 року позовні вимоги задоволено частково, а саме стягнуто в солідарному порядку з [PERSON] і [PERSON] на користь ПАТ „Банк „Демарк 2138 грн. 82 коп. заборгованості по кредиту та по 85 грн. 50 коп. судових витрат з кожного, а в задоволенні решти позовних вимог відмовлено. В апеляційній скарзі ПАТ „Банк „Демарк просить змінити рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про стягнення пені за порушення строків користування кредитом, пені за порушення строків сплати відсотків, штрафу та комісії та стягнути з відповідачів ще 665 грн. 01 коп., а також стягнути з [PERSON] 420 грн. щомісячної комісії та 960 грн. штрафу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. На думку апелянта, помилковим є висновок суду про пропуск позивачем строку давності стосовно вимог про стягнення неустойки і відмови в позові в цій частині, оскільки ч.3 ст.267 ЦК України передбачено, що позовна давність до цієї вимоги застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Однак, як вказує апелянт, від відповідачів не надходило заяви про застосування позовної давності, крім того, в суді вони визнали вимоги. Також апелянт вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у стягненні комісії, адже сплата щомісячної комісії передбачена п. 3.5.2 кредитного договору. У судовому засіданні представник позивача підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити. Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню в частині відмовлених позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 09 липня 2007 року між ПАТ „Банк „Демарк та [PERSON] був укладений кредитний договір № 283ф, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в сумі 3000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 24% річних, з кінцевим терміном повернення 08 липня 2009 року. В забезпечення виконання зобовязань за даним кредитним договором між ПАТ „Банк „Демарк та [PERSON] був укладений договір поруки, відповідно до умов якого [PERSON] зобовязалась відповідати перед банківською установою за виконання [PERSON] зобовязань за кредитним договором в повному обсязі. ПАТ „Банк „Демарк свої зобовязання за кредитним договором перед відповідачем виконало і надало йому кредитні кошти в повному обсязі. Проте, умови договору про надання кредиту відповідачем не виконуються, добровільно не сплачуються щомісячні платежі по погашенню кредиту та проценти за користування кредитом, що передбачені договором, у звязку з чим сума боргу по договору кредиту станом на 25 серпня 2011 року становить 4183 грн. 83 коп., з яких заборгованість по кредиту 1367 грн. 52 коп., 771 грн. 30 коп. заборгованість за відсотками за період з 01.05.2009 року по 24.08.2011 року, 420 грн. щомісячна комісія з 01.05.2009 року по 24.08.2011 року, 521 грн. 50 коп. пеня за порушення строків користування кредитом, 143 грн. 51 коп. пеня за порушення строки сплати відсотків, 960 грн. штраф. \~ \~ \~Зазначена сума \~заборгованості по кредиту, несплачених по ньому відсотках та пені \~підтверджується наданими суду розрахунками \~та графіком погашення кредиту, який є невідємною частиною кредитного договору і зазначені докази апелянтом \~жодним чином \~не спростовані. \~ \~ Згідно ч.ч 1,2 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя. Зважаючи на те, що відповідачем не виконувався графік повернення кредиту і не сплачувались відсотки за користування кредитом, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ПАТ „Банк „Демарк в частині стягнення заборгованості по кредиту. Правомірність рішення суду першої інстанції в частині стягнення в солідарному порядку з [PERSON], [PERSON] заборгованості по кредиту та судових витрат сторонами не оскаржується. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), суд першої інстанції виходив з того, що позивачем стосовно зазначених позовних вимог пропущений річний строк позовної давності. Крім того, суд першої інстанції прийшов до висновку, що оскільки договір комісії між [PERSON] та [PERSON] не укладався, тому позовні вимоги про стягнення простроченої щомісячної комісії задоволенню не підлягають. Проте, з такими висновками суду першої інстанції не може погодиться суд апеляційної інстанції. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі відповідної заяви про застосування судом строку позовної давності не подавали і така заява відсутня в матеріалах справи. За таких обставин, рішення суду в частині застосування строку позовної давності та відмови в позові про стягнення пені за несвоєчасну сплату відсотків, пені по кредиту та штрафу, не може бути законним, тому воно підлягає в цій частині скасуванню з задоволенням позовних вимог про стягнення 665 грн. 01 коп. Що стосується сплати щомісячної комісії, то вона передбачена умовами кредитного договору, укладеного між ПАТ „БанкДемарк та [PERSON], а саме відповідно до п. 3.5.2 зазначеного договору встановлено, що позичальник щомісячно сплачує банку за користування кредитом комісію в розмірі 15 грн. У випадку несплати комісії, сума боргу відноситься на рахунок несплаченої в строк комісії. Укладення окремого договору комісії у даному випадку не вимагається. Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що з [PERSON] підлягає стягненню 420 грн. щомісячної комісії та 960 грн. штрафу, що також передбачено умовами договору. З урахуванням приписів ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь ПАТ „КБ „Демарк слід стягнути у відшкодування судових витрат по 12 грн. 75 коп. в повернення судового збору та 60 грн. 00 коп. в повернення витрат на ІТЗ, які були сплачені апелянтом при поданні апеляційної скарги.

Outcome: approved