Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що 11.04.2008 р. між ЗАТ «Омега», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Акціонерна стразова компанія «Омега»та [PERSON] був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту, за яким страховик застрахував автомобіль Volkswagen-Golf (р/н 61 822 МА), та 22.08.2008 р. у м. Дніпропетровську по вул. Криворізька сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобілів [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобіля «Фольскваген Гольф»р/н 61 822 АЕ, який належить [PERSON] Постановою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська Запорожця М.Д. було визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до відповідальності за КУпАП. Як зазначається позивачем при зверненні до суду, позивачем була здійснена виплата страхового відшкодування в розмірі 8 521,00 грн., та, посилаючись на приписи ст.. 27 Закону України «Про страхування»та ч. 1 ст. 1191 ЦК України позивач й просив суд стягнути дану суму з відповідача. У судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позову повністю, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просив суд повністю задовольнити поданий позов; відповідач позов визнав повністю. За ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд, заслухав учасників цивільного процесу та дослідивши докази в межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову частково, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об'єднанням страховиків, які здійснюють обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів; згідно з підп. «а» п. 41.1 статті 41 зазначеного вище закону МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Згідно з ч. 3 ст. 62 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини; відповідно до ч. 4 зазначеної вище статті вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Як встановлено за судового розгляду, постановою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16.09.2008 р. [PERSON] було притягнуто до відповідальності за ст. 124 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу; розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суддею було встановлено, що 23.08.2008 р. о. 17.45 год. по вул. Криворізькій у м. Дніпропетровську [PERSON], керуючи а/м «ЗАЗ 110307», не надав дороги автомобілю «Фольксваген»р/н [NUMBER], який рухався по головній дорозі та здійснив з ним зіткнення. Як було встановлено судом, страховиком виплачено страхове відшкодування на користь [PERSON], що підтверджується матеріалами судової справи, через що до нього на виконання ст. 27 Закону України «Про страхування»та ч. 1 ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. За ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Виконуючи даний обовязок доказування, з боку позивача було доведено здійснення підстав та факту самої виплати страхового відшкодування, через що, на переконання суду, доводи позивача щодо наявності в нього права (на виконання ст. 27 Закону України «Про страхування»та ст. 993 ЦК України, відповідно до якої до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки) зворотної вимоги до винної особи у розмірі виплаченого страхового відшкодування є слушними, та через що для суду вбачаються підстави для ухвалення рішення про присудження зазначеної вище суми виплаченого страхового відшкодування з відповідача на користь позивача. Вирішуючи в обовязковому порядку питання про розподіл судових витрат, суд виходить з положень ч. 1 ст. 88 ЦПК України, відповідно до якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, та бере до уваги, що при подачі позову позивачем було належним чином оплачено судові витрати, у звязку з чим на виконання зазначеної вище правової норм для суду вбачаються підстави для присудження до стягнення з відповідача на користь позивача сплаченого позивачем при звернені до суду судового збору. Оплачені при зверненні до суду витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи не присуджуються до стягнення у звязку з невіднесенням останніх на час розгляду справи до судових витрат (ст.ст. 8, 79 ЦПК).

Outcome: partial