Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-24 00:00:00

07 липня 2011 року в Рівненський міський суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу звернувся [PERSON]. В обґрунтування вимог позивач вказує, що 01 червня 2010 року відповідач [PERSON] взяв в борг кошти в сумі 160048,00 грн. терміном на 1 рік під 18% річних, про що було написано розписку між сторонами. У вказаний строк відповідач борг не повернув, у звязку з чим у позивача виникло право на звернення до суду за захистом своїх прав. Позивач повністю підтримав позовні вимоги в судовому розгляді справи, з урахування заяви про збільшення позовних вимог. Вважає достатньо встановленими передбачені чинним законодавством підстави для стягнення боргу у вказаному позовом розмірі. Крім того додатково пояснив, що відповідно до ст.625,1050 ЦК України позичальник зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, три проценти річних від простроченої суми, що разом становить 160480 грн. сума ,яка була ним надана під росписку та 22452 грн. 97 коп. ,що враховує в себе 3 проценти річнихта інфляційні нарахування.Крім того просить стягнути судові витрати по справі. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача заявлені позовні вимоги збільшили, остаточно просять суд стягнути з відповідача 3% річних в розмірі 4819,20 грн. та інфляційні витрати в сумі 17633,77 грн. Вважає достатньо встановленими передбачені чинним законодавством підстави для стягнення боргу у вказаному позовом розмірі. Відповідач [PERSON] в судовому засідання заявлений цивільний позов не визнав та просить суд відмовити у задоволенні позову, посилаючись на ті обставини, що з позивачем велися лише переговори, з яких сторони домовилися між собою, що позивач надає відповідачу грошові кошти частинами протягом двох місяців терміном до одного року для погашення моїх кредитних зобовязань. Натомість за користування цими коштами до 01 червня 2010 року усно домовилися про виплату 18% річних від розміру загальної позиченої суми. На протязі жовтня-листопада 2009 року ним було отримано від позивача 11500 доларів США та 2500 грн. Розписок про отримання коштів він не писав. В послідуючому позивачем було запропоновано підписати договір-розписку. Однак зроблено цього не було. Проте ,03 вересня 2010 року надав позивачу 10000,00 грн в рахунок погашення боргу. Після неодноразових переговорів з позивачем стосовно укладення письмового договору позики, ним власноручно 07 листопада 2011 року при свідках [PERSON] та [PERSON] була написана розписка, проте жодних коштів від позивача не отримав. На підставі викладеним обставин, просить суд відмовити в задоволені позову. Оцінюючи пояснення, долучені надані в справі докази, встановлені обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення за таких підстав. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] суду пояснили, що кошти при написанні розписки не передавалися. Крім того, свідок [PERSON] суду пояснив,що він особисто робив виправлення та дописки в росписці. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, всебічно дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення . Судом встановлено, що 07 листопада 2010 року [PERSON] була написана розписка, згідно якої він отримав від [PERSON] 01 червня 2010 року позику в сумі 150480 грн. , терміном на один рік зі сплатою 18% річних. Дана обставина підтверджується оглянутою та дослідженою в судовому засіданні розпискою, написання якої сторонами не оспорюється. Сукупністю досліджених в справі доказів, які визнані судом достовірними, в тому числі оригіналом розписки відповідача встановлено, що зобовязання щодо повернення суми боргу в повному обсязі не виконані. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ) суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж кількості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої кількості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми - ч. 2. ст. 1047 ЦК України. Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до статей 525 та 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ч. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Оскільки відповідач, за розпискою взяті на себе зобовязання не виконав, у передбачений строк борг не повернув, а умови договору не суперечать діючому на час його укладання законодавству, суд вважає необхідним стягнути з відповідача борг в сумі 160480,00 грн., як це передбачено розпискою. При цьому суд не бере до уваги посилання як позивача так відповідача, стосовно виправлень, які містяться в розписці. Крім того, заперечення відповідача проти позову не ґрунтуються на матеріалах справи. Пояснення відповідача, який пояснили, що сума боргу була ним частково повернута позивачу, не є підставою для визнання їх належними доказами по справі, оскільки матеріали справи не містять інших належних даних, які б безумовно та беззаперечно давали суду можливість прийти до висновку про часткове погашення боргу За наведених обставин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення наданої в розписці суми доведені належними, допустимими доказами в справі, обґрунтовані у відповідності до положень чинного законодавства, підлягають до часткового задоволення . Оскільки рішення постановлено на користь позивача, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір та витрати по оплаті інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи. Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача витрат на правову допомогу ,відповідно до ст.84 ЦПК України підлягають частковому задоволенню, оскільки підтверджені квитанцією на суму 650 грн. від 09.06.2011 року. Доповнення до витрат на правову допомогу в сумі 20000,00 грн. суд до уваги не бере, та рахує їх недоведеними та безпідставними. На підставі викладеного, ст.ст. 526,610,611,536, 625 ЦК України,

Outcome: partial