Jurisdiction: civil
Date: 2012-02-07 00:00:00

В грудні 2011 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Приватного сільськогосподарського підприємства «Прогрес» (далі - ПСП «Прогрес»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Комунальне підприємство «Вознесенське міжміське бюро технічної інвентаризації», про визнання договору купівлі - продажу нерухомого майна дійсним. В позовній заяві зазначено, що 02 квітня 1999 р. позивачка [PERSON] придбала за 12 000 (дванадцять тисяч) грн.00 коп. у продавця Колективного сільськогосподарського підприємства «Прогрес» (далі - КСП «Прогрес»), житловий будинок №5 (пять) по вулиці Ангеліної Паші в місті Вознесенськ Миколаївської області, зареєструвавши цей договір в той же день на Універсальній Товарно-Сировинній Біржі за реєстровим №261 (двісті шістдесят один). Умови договору сторонами повністю виконанні, договір зареєстрований у Вознесенському міжміському бюро технічної інвентаризації, і лише на початку 2011р. позивачка дізналася, що вказаний договір потребує нотаріальної форми посвідчення. Посилаючись на вищевикладене, позивачка [PERSON] просила позов задовольнити, визнати дійсним договір купівлі - продажу нерухомого майна - житлового будинку №5 (пять), що розташований за адресою: Миколаївська область, місто Вознесенськ, вулиця Ангеліної Паші, який укладено на Універсальній Товарно - Сировинній Біржі 02 квітня 1999 р., між нею, як покупцем, та відповідачем КСП «Прогрес», як продавцем. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на підстави звернення до суду, викладенні в позовній заяві та просила визнати вищевказаний договір купівлі-продажу нерухомого майна дійсним. Представник відповідача - ПСП «Прогрес», в судове засідання не зявився, надіслав на адресу суду письмову заяву, відповідно до якої позовні вимоги визнав та просив розглянути справу у його відсутність. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Комунальне підприємство «Вознесенське міжміське бюро технічної інвентаризації» в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Ухвалою суду справа розглянута у відсутність представника відповідача та представника третьої особи, оскільки в справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши та оцінивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, відповідно до вимог ст.11 ЦПК України, судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Так, як вбачається із матеріалів справи і це встановлено судом, 02 квітня 1999 р. позивачка [PERSON] уклала письмовий договір купівлі - продажу нерухомого майна з КСП «Прогрес» (правонаступником якого є ПСП «Прогрес»). За даним договором позивачка придбала у власність житловий будинок №5 (пять), який розташований за адресою: вулиця Ангеліної Паші, місто Вознесенськ, Миколаївська область, що позначений на плані літ. А 1, жилою площею 51.4 кв.м., з сараєм - літ. Б -1, сараєм - літ. В-1, котельною - літ. Г-1, душем - літ. Д-1, вбиральнею -літ. Е-1, колодязем-літ №1, огорожею - літ. №2, передавши в рахунок покупки продавцю грошову суму в розмірі 12 000 (дванадцять тисяч) грн. 00 коп. Вищевказане нерухоме майно раніше належало продавцю на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на жилий будинок, виданого виконавчим комітетом Вознесенської міської Ради 01 квітня 1999 р. на підставі рішення виконавчого комітету Вознесенської міської Ради №45 від ЗО березня 1999 p., зареєстрованого в Вознесенському бюро технічної інвентаризації 01 квітня 1999 р. за реєстровим №9315. Даний договір укладений на Універсальній Товарно-Сировинній Біржі, яка з 16 травня 2005 р. припинила свою діяльність. Придбаний за вказаним договором житловий будинок, позивачка зареєструвала на праві власності в Вознесенському міжміському бюро технічної інвентаризації 12 липня 1999 р. за р. №9315. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що між позивачкою [PERSON], як покупцем, та відповідачем КСП «Прогрес», як продавцем, 02 квітня 1999 р. був укладений письмовий договір купівлі - продажу нерухомого майна, а саме: житлового будинку №5 (п'ять), що розташований по вулиці Ангеліної Паші в місті Вознесенськ Миколаївської області, який зареєстрований Універсальною Товарно - Сировинною Біржею. Враховуючи, що права і обовязки сторін за вищевказаним договором купівлі - продажу нерухомого майна виникли до набрання чинності ЦК України, а суть позову складає недотримання сторонами нотаріальної форми посвідчення договору, тому при вирішенні питання про визнання угоди дійсною, слід застосовувати правила кодексу, який діяв на момент укладення такого договору. Так, згідно ст.224 ЦК Української PCP (в редакції від 18 липня 1963 р.) за договором купівлі - продажу продавець зобовязується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобовязується прийняти майно і сплати за нього певну грошову суму. За правилами ст.47 ЦК Української PCP від 18 липня 1963 p., нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч.2 ст.48 цього Кодексу. У відповідності зі ст.227 ЦК Української PCP від 18 липня 1963 р. договір купівлі - продажу житлового будинку повинен бути нотаріально посвідчений. Проте, в порушення вимог ст.227 ЦК Української PCP від 18 липня 1963 p., що діяв на час укладення угоди, оформлення вищевказаного договору купівлі-продажу нерухомого майна в нотаріальному порядку не відбулося. Разом з тим, згідно ч.2 ст.47 ЦК Української PCP від 18 липня 1963 p., якщо одна із сторін повністю виконала договір, а інша ухиляється від його оформлення нотаріально, то суд може визнати такий договір дійсним за заявою сторони, яка виконала договір. Рішення про визнання договору дійсним може бути прийняте судом на вимогу добросовісної сторони, яка виконала повністю або частково договір. Ст.6 ЦК України (в редакції 1963 p.), ст.16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права і інтересу, а тому обраний позивачкою спосіб захисту цивільного права шляхом визнання угоди дійсною є вірним і може бути застосований судом, оскільки від цього залежить виникнення у неї права в подальшому розпорядитися вказаним нерухомим майном. Враховуючи, що сторони за угодою повністю виконали істотні умови договору, за яким відповідач передав позивачці обумовлений будинок, а позивачка передала останньому визначену грошову суму, але в подальшому відповідач відмовився від нотаріального посвідчення вказаного договору, як того вимагає ст.227 ЦК Української PCP від 18 липня 1963 p., суд приходить до висновку, що на підставі ст.47 ЦК Української PCP від 18 липня 1963 р. позовні вимоги позивачки в частині визнання угоди дійсною обґрунтовані та підлягають задоволенню. У відповідності зі ст.88 ЦПК України судові витрати сплачено при подачі позову.

Outcome: approved