Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-05 00:00:00

30. 03. 2011 [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання договору виконання робіт, відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 5000, 00 грн., неустойки у розмірі 355 грн., моральної шкоди у розмірі 5000, 00 грн. та стягнення судових витрат. Свої позовні вимоги позивач обгрунтовував тим, що відповідач не виконує свої зобовязання відповідно до умов договору про виготовлення та доставку вікон від 20. 11. 2010, укладеного між [PERSON] та [PERSON], та не виконує свої зобовязання за договором, в строк зобовязання не виконано, в добровільному порядку суму заборгованості, що виникла внаслідок невиконання договору не сплачує, що і стало підставою для звернення позивача до суду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги уточнив, просив розірвати договір про виготовлення та доставку вікон від 20. 11. 2010, стягнути матеріальну шкоду у розмірі 5000, 00 грн, моральну шкоду у розмірі 5000, 00 грн, понесені витрати на інформаційно-технічне забезпечення у розмірі 120, 00 грн., позов підтримав, обставини, викладені в позові підтвердив, просив суд позовні вимоги задовольнити. Відповідач проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що він з позивачем спірного договору не укладав, оскільки бланки договрів були викрадені його працівником [PERSON], який короткий час працював в його фірмі, тому позовні вимоги до нього вважає безпідставними. У задоволенні позову просив відмовити. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного. Судом встановлено, 20. 11. 2010 між [PERSON] як замовником з однієї сторони та [PERSON] як виконавцем з іншої було укладено договір про виготовлення та доставку вікон. Відповідно до п. п. 1.1, 2.1 вказаного договору виконавець зобовязується виконати роботи з виготовлення та доставки ПВХ конструкцій - вікон вартістю 5500, 00 грн. На виконання умов договору замовник передав представнику (працівнику фірми відповідача [PERSON]О.) грошову суму у розмірі 5000, 00 грн. (частинами 3000 грн. та 2000 грн.), яку вказаний працівник отримав під розписку. Вказане підтверджується матеріалами справи, зокрема згаданими розписками. Пунктом 3.2 договору передбачено строк виконання робіт 18 днів. 23. 11. 2010 жінка позивача зателефонувала до офісу ФОП [PERSON] по вул. Бузніка, 10 в м. Миколаєві, де їй надали підтвердження про наявність замовлення та працівницею було запевнено, що замовлення буде виконано в строк, про що їх (сімю позивача) буде завчасно повідомлено. 10. 12. 2010 після закінчення строку, вказаному в договорі, оскільки замовлення виконавцем виконано не було, жінка позивача прийшла до офісу [PERSON] з питання виконання зобовязань, де її знову було запевнено про те, що роботи за договором будуть виконані. Близько 21. 12. 2010 (точної дати судом не встановлено) [PERSON] зателефонував сімї позивача, повідомивши, що він займається питанням виконання замовлення позивача. В подальшому [PERSON] зателефонував ще раз, та повідомив, що договір виконано не буде та рекомендував звернутися до правоохоронних органів, оскільки зобовязань за договором він не брав, а тому у невиконанні договору винним є [PERSON] На прохання позивача його жінка зверталася з даного приводу до Заводського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області. Постановою від 25. 12. 2010 було відмовлено у порушенні кримінальної справи за ст. 190 КК України відносно [PERSON] До теперішнього часу відповідачем замовлення не виконано, однак і сплачені позивачем грошові кошти не повернуто. Вимоги позивача про виконання умов договору або ж повернення грошей відповідач не реагує. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Крім того, статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та якщо у зобовязані встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до п. 1. ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобовязання, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, в результаті настають правові наслідки, передбачені ст. 611 ЦК України. Таким чином судом встановлено, що договір було укладено від імені [PERSON] особою, яка ним уповноважена [PERSON]О, що на час укладання договору перебував в трудових відносинах з відповідачем. Зазначене в судовому засіданні підтверджено поясненнями відповідача та свідків. Договір засвідчено печаткою ФОП [PERSON] Посилання відповідача на те, що йому не було відомо про факт укладання спірного договору в судовому засіданні було спростовано поясненнями свідків та відповідача. Твердження відповідача про викрадення [PERSON] бланків договорів про надання послуг з виготовлення та встановлення вікон доказами не підтверджено, даних про звернення [PERSON] до правоохоронних органів з даного приводу суду не надано. Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобовязання сторін припиняються. Відповідно до ч. 5 ст. 653 ЦК України якщо договір змінений або розірваний у звязку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Таким чином, на теперішній час зобовязання відповідача перед позивачем не виконані, сплачену позивачем грошову суму не повернуто, невиконання відповідачем зобов'язання за договором є порушенням умов договору та норм ЦК України. У звязку з чим слід позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, розірвати договір від 20. 11. 2010 про виготовлення та доставку вікон, стягнути з відповідача на користь позивача сплачену ним суму у розмірі 5000, 00 грн. У відповідності зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України N 5 від 12. 04. 96 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» при вирішенні вимог споживачів про відшкодування на підставі ст. 24 Закону України «Про захист прав споживачів» моральної шкоди суди повинні виходити з розяснень, які Пленум Верховного Суду України дав у постанові від 31 березня 1995 р. N 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Зокрема, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, яких споживач зазнав унаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, що настали через незаконні винні дії продавця, виготівника, виконавця або через їх бездіяльність. Розмір відшкодування моральної шкоди встановлюється судом і визначення його не ставиться в залежність від наявності матеріальної шкоди, вартості товару (робіт, послуг), суми неустойки, а має грунтуватися на характері й обсязі моральних і фізичних страждань, заподіяних споживачеві у кожному конкретному випадку. Згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування зазначеної шкоди суд повинен визначити залежно від характеру й обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат і з урахуванням інших обставин. Суд, беручи до уваги наявність причинного звязку між виною відповідача у невиконанні зобовязань за договором та неповерненні сплаченої суми позивачу та завданою останньому моральної шкоди вказаними діями, з огляду на ступінь, характер, термін й обсяг моральних переживань позивача, яких останній зазнав у звязку з протиправними діями відповідача, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості дійшов висновку про те, що позовні вимоги про відшкодування заподіяної моральної шкоди підлягають задоволенню у повному обсязі у розмірі 5000, 00 грн. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню понесені позивачем витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120, 00 грн.

Outcome: approved