Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок по вулиці Щорса,2 у с. Повідов, Чернігівського району, в порядку спадкування за заповітом, після смерті 03.02.2002 року [PERSON]. Позов обґрунтовується наступним. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на все належне їй на день смерті майно, у точності на будинок по вулиці Щорса,2 у с. Повідов, Чернігівського району і позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом. У встановлений законом строк позивач звернувся до нотаріальної контри з заявою про прийняття спадщини, але перепоною в отриманні свідоцтва про право на спадщину, є той факт, що за життя спадкодавець не оформила правовстановлюючі документи на будинок, а позивач тільки виготовив технічну документацію на домоволодіння. У судове засідання позивач не зявився, від нього надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, та з проханням задовольнити позовні вимоги. /а.с.29/ Згідно положень ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача Дніпровської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області у судове засідання не зявився, оскільки голова сільської ради подав до суду заяву про розгляд справи без участі їх представника, проти позову сільська рада не заперечує. /а.с.21/ Від завідуючої [PERSON] районною державною нотаріальною контрою Чернігівської області надійшла 02.03.2012 року заява з проханням справу розглянути без участі їх представника. /а.с.32/ У відповідності до положень частини 2 статті 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши усі наявні матеріали справи та докази, прийшов до наступного. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ З досліджених у судовому засіданні довідок Дніпровської сільської ради Чернігівського району №1333 від 17.11.11 р., №1334 від 17.11.11 р., №14-6 від 21.12.11 р. встановлено, що за даними сільської ради житловий будинок №2 по вулиці Щорса у с. Повідов, Чернігівського району був за життя з 1969 року зареєстрований за [PERSON]. Будинок нею побудований і перебував в її користуванні, але свідоцтво про право власності вона не отримувала. Після смерті [PERSON] її будинком почав управляти онук [PERSON]. /а.с.6-7, 25/ Дані технічної документації на спадкове домоволодіння, яка виготовлена КП «[PERSON] РБТІ», свідчать, що дійсна вартість домоволодіння становить 38070 грн. Інвентаризація проведена 25.10.2011 року. Власник будинку не зареєстрований./а.с.8/ Відповідно до свідоцтва про смерть серії «І-ЕЛ»№138051 [PERSON] померла 03.02.2002 року у віці 75 років у с. Дніпровське, Чернігівського району та області. /а.с.10/ Відповідно до приписів ст.100 ЦК УРСР, що діяв на дату смерті [PERSON], у особистій власності громадян можуть бути предмети вжитку, особистого споживання, комфорту і підсобного домашнього господарства, жилий будинок і трудові заощадження. Згідно ст.101 ЦК УРСР в особистій власності громадянина може бути один жилий будинок (або частина його). Відповідно до [PERSON] Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про застосування Указу ПВР СРСР від 26.08.1948 року»побудовані громадянами на відведених їм земельних ділянках будинки є їх особистою власністю. Порядок правової реєстрації будинків та господарських будівель і споруд, а також домоволодіння в містах та селищах міського типу був врегульований на Україні Інструкцією про порядок реєстрації будівель в містах, робочих, дачних і курортних селищах України від 23/25.12.1947 року, Інструкцією про порядок реєстрації будинків і домоволодінь в містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31.01.1966 року Мінкомгоспом УРСР. Запис в реєстраційній книзі про належність домоволодіння на праві особистої власності певній особі, є офіційним доказом права власності даної особи на це домоволодіння. Згідно Закону «Про сільську [PERSON] депутатів трудящих УРСР»від 02.06.1968 року, кожна сільська рада вела погосподарські книги, в яких відповідним записом посвідчувалося право землекористування всіх громадян на території сільської ради, в особовому рахунку вказувались прізвище, імя та по батькові глави сімї, на імя якого відкрито особовий рахунок, він і був власником будинку. Оцінивши надані сторонами докази, суд дійшов до висновку, що спадкодавець за свого життя набула право власності на назване вище нерухоме майно відповідно до закону, що діяв на час створення даного майна, тобто 1969 рік, проте, за життя не зареєструвала своє право власності в органах БТІ, у звязку з чим і виник спір. Його вирішення можливе лише в судовому порядку. За життя, 09.04.1999 року, [PERSON] зробила, посвідчене у виконавчому комітеті Дніпровської сільради Чернігівського району, розпорядження за яким своїм спадкоємцем, до всього належного їй майна, призначила [PERSON], тобто позивача по даній справі. /а.с.9/ Відповідно вимог ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до вимог ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Як встановлено у судовому засіданні позивач звертався 27.09.2011 року до нотаріальної контори, після смерті спадкодавця, з заявою про прийняття спадщини. Нотаріальною контрою заведено спадкову справу, однак свідоцтво про право на спадщину не видавалось. /а.с.31/ Відповідно до положень ст.392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Враховуючи, що спадкодавець [PERSON] за життя не оформила правовстановлюючі документи на будинок та господарські споруди, то позивач позбавлений можливості в нотаріальному порядку отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Згідно з положеннями ст.1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять права та обовязки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Судом встановлено, що правовстановлюючий документ на спірний будинок спадкодавець не отримала, але вона набула на нього право власності відповідно до закону, що діяв на час створення майна, тобто 1969 рік, а тому є всі правові підстави для визнання за позивачем права власності на спірне домоволодіння, в порядку спадкування за заповітом. Підсумовуючи викладене, суд дійшов обєктивного висновку про наявність підстав для задоволення позову. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~На підставі викладеного,

Outcome: approved