Jurisdiction: civil
Date: 2012-02-28 00:00:00

В лютому 2012 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Щербанівської сільської ради Вознесенського району про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування. В подальшому надав суду уточнений позов в якому замінив відповідача на Мічурінську сільську раду Вознесенського району та вказував, що 01 листопада 2006 року померла його мати [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина до складу якої входила земельна ділянка, загальною площею 6,86 га., розташована в межах території Мічурінської сільської ради Вознесенського району та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Позивач є спадкоємцем за заповітом, який у встановленому порядку прийняв спадщину, проте нотаріус відмовляє йому в оформленні спадкових прав щодо спірної ділянки з підстави відсутності в нього правовстановлюючого документа на спадкове майно, що б підтвердив факт належності ділянки спадкодавцю. Враховуючи відмову нотаріуса від оформлення спадкових прав на майно та неможливість отримання правовстановлюючого документа щодо нього в адміністративному порядку, а тому [PERSON] просив визнати за ним в порядку спадкування за заповітом право власності щодо спірної ділянки. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним в позові. Представник відповідача Мічурінської сільської ради - в судове засідання не зявився, направивши на адресу суду письмову заяву про розгляд справи без його участі та повне визнання позовних вимог. Представник третьої особи Другої [PERSON] державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, направивши на адресу суду письмову заяву про розгляд справи без його участі. Суд вважав можливим розглядати справу без участі представників відповідача та третьої особи без самостійних вимог, оскільки матеріали справи містять всі необхідні відомості про права та взаємовідносини сторін. Заслухавши пояснення позивача [PERSON], дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до висновку про можливість застосування передбачених ст. 174 ЦПК України наслідків визнання відповідачем позову, оскільки таке визнання не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Зокрема судом встановлено, що 01 листопада 2006 року померла мати позивача [PERSON] Після її смерті відкрилася спадщина до складу якої входила земельна ділянка, загальною площею 6,86 га., розташована в межах території Мічурінської сільської ради Вознесенського району та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Факт належності спадкодавцю ділянки повністю підтверджується довідкою Відділу Держкомзему у Вознесенському районі Миколаївської області від 20 січня 2012 року, з якої вбачається, що [PERSON] дійсно була власником спірної ділянки на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії МК №089390 від 07 липня 2004 року, реєстр. №010401100186. Позивач є спадкоємцем за заповітом, якому нотаріус відмовляє в оформленні спадкових прав щодо спірної ділянки з підстави відсутності в нього правовстановлюючого документа на майно, що б підтвердив факт належності ділянки спадкодавцю. Проте отримання цього документа або його дубліката для позивача в адміністративному порядку є неможливим з обєктивних причин. Згідно положень Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 1 ст. 1220 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Спадкування здійснюється за заповітом, а в разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини - за законом (ст. 1223 ЦК України). Відповідно до ст.ст. 1268-1270 ЦК України для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець прийняв її в шестимісячний строк в порядку, передбаченому законом. Матеріали справи вказують на те, що позивач належним чином прийняв спадщину шляхом постійного проживання зі спадкодавцем на час її відкриття. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину або мають право на її обовязкову частку, судом не виявлено. В матеріалах справи є достатні докази належності спадкодавцю спірної ділянки, а тому це майно вважається таким, що ввійшло до складу спадщини. Враховуючи вказані обставини та те, що позивач не має іншої можливості захистити своє право на спадщину, зокрема через органи нотаріату, а тому суд вважає, що відповідно до ст. 16 ЦК України, ст. 152 ЗК України його цивільне право підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом.

Outcome: approved