Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-02 00:00:00

У березні 2011 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним вище позовом, який обґрунтовував тим, що він із 1969 року перебуває у шлюбі із [PERSON] Разом із тим, сімейне життя у нього із [PERSON] не склалося. У них виявилися різні погляди на життя. Вони перестали розуміти один одного. Подружні відносини між ними припинені, спільного господарства не ведуть. Крім того, між ними існують суперечки щодо користування та розпорядження майном, яке було набуте ними за час шлюбу. Із урахуванням уточнень позовних вимог, [PERSON] остаточно просить суд: - розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачем; - встановити за ним право власності на кімнату, площею 16 кв.м., й туалетом, що знаходяться на першому поверсі спірної квартири із окремим входом, який веде до внутрішнього подвіря із встановленням перегородки біля туалету та східців, що ведуть до другого поверху квартири; - за відповідачем встановити право власності на всю іншу житлову площу (кухню та вхід із вулиці, житлову кімнату, площею 14,12,9 кв.м., туалет та балкони) із встановленням перегородки біля туалету та східців, які ведуть до другого поверху квартири. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали й просили його задовольнити. У судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] позов не визнали й просили у його задоволенні відмовити. У судовому засіданні треті особи: [PERSON] й [PERSON] позов не визнали й просили у його задоволенні відмовити. У судове засідання третя особа [PERSON] не зявилася. Про день, час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому цивільним процесуальним законодавством порядку за допомогою телефонних засобів звязку. Від цієї третьої особи до суду надійшла телефонограма про розгляд справи без її участі, позов не визнає й просить у його задоволенні відмовити. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши зібрані докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від подружнього життя [PERSON] та [PERSON] мають двох повнолітніх дітей. Квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло належить: [PERSON] та членам його сімї [PERSON], [PERSON] й [PERSON]. Як вбачається із копії технічного паспорту на спірну квартиру, вона розташована на 1-2 поверхах двоповерхового житлового будинку й складається із чотирьох кімнат, житловою площею 51,4 кв.м., у тому числі перша кімната 18,8 кв.м., друга кімната 8,8 кв.м., третя кімната 9,5 кв.м., четверта кімната 14,3 кв.м.; кухні, площею 8,9 кв.м., ванної кімнати, площею 2,8 кв.м., вбиральні (поєднаної) 3,3 кв.м., коридору 25,2 кв.м., веранди 12,6 кв.м., тамбуру 2,4 кв.м. Квартира обладнана балконом (терасою) 2,0 кв.м. Загальна площа квартири 108,6 кв.м. Згідно із частиною 2 статті 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 передбачено, що охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] продовжувати подальше спільне життя із відповідачем [PERSON] не бажає, подружні відносини між ними припинені, спільного господарства не ведуть, збереження шлюбу суперечить його інтересам, то позов в цій частині підлягає задоволенню, а шлюб між позивачем та відповідачем розірванню, оскільки подальше збереження шлюбу без взаємної згоди - є неможливим. За змістом статей 355, 368, 370 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частки спільного майна в натурі, яка відповідає його частці. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Статтями 10, 11 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За змістом статті 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] в частині поділу спірної квартири задоволенню не підлягає, оскільки у судовому засіданні ним не було доведено те, що ті приміщення які він просить виділити йому відповідають його ідеальній частці в праві власності на це нерухоме майно, що розподіл квартири може бути здійснено в натурі із додержанням всіх необхідних вимог будівельно-технічних норм та правил, що виконавчим комітетом Княжицької сільської ради Броварського району Київської області надано дозвіл на переобладнання квартири. Клопотання про призначення у справі відповідного виду експертиз сторонами не заявлялися. Суд позбавлений можливості із власної ініціативи призначати того чи іншого виду експертизи при розгляді цивільних справ. Позивачем не було доведено у судовому засіданні позовні вимоги щодо поділу нерухомого майна й не надано жодних переконливих доказів щодо їх обґрунтованості. Судом ці докази під час розгляду справи в порядку частини 4 статті 10 ЦПК України не здобуті. Оскільки судом встановлено, що спірна квартира належить [PERSON], [PERSON], [PERSON] й [PERSON], однак провести розподіл цієї квартири за наявних у справі доказів та процесуальної позиції осіб, які беруть участь у розгляді цієї справи, не є можливим, то суд вважає за необхідне визначити частку [PERSON] в розмірі ? частини цього нерухомого мана, оскільки по справі не встановлено інше, однак відмовити позивачу в позові про проведення розподілу квартири в натурі із визнанням права власності на відповідні приміщення із проведенням переобладнань. Позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на частину нерухомого майна за відповідачем [PERSON] із зобовязанням провести відповідні переобладнання задоволенню не підлягають, оскільки позивач, за змістом цивільного процесуального законодавства, позбавлений можливості заявляти перед судом позовні вимоги від імені відповідача. Відповідне представництво інтересів [PERSON] у судовому процесі [PERSON] не здійснюється. З огляду на викладене позов підлягає задоволенню частково.

Outcome: approved