Jurisdiction: civil
Date: 2011-08-17 00:00:00

У квітні 2011 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, пояснюючи, що 21.10.2010 року померла його мати, [PERSON] і після її смерті залишилось спадкове майно у вигляді гаражу, який знаходиться у дворі багатоквартирного жилого будинку у м. Волноваха, вул. Леніна,37. Спадкоємцями першої черги після смерті матері залишився він та його сестра, [PERSON], яка від прийняття спадщини відмовилась. У березні 2011 року він звернувся із заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини, але йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності, оскільки спадкодавець, тобто його мати, за життя не оформила право власності на гараж. Згідно рішення Волноваської міської ради від 01.03.1995 року №52, самовільно збудований гараж був залишений у користуванні матері, а він фактично вступив в управління та володіння ним, брав участь у похованні своєї матері, тому просить суд визнати за ним право власності на вказаний гараж. Позивач у судове засідання не з*явився, надав письмову заяву, у якій просить суд розглянути справу у його відсутність, на задоволенні позову наполягає. Відповідачка [PERSON] також не з*явилась у судове засідання, у своїй заяві просить суд розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги визнає. Представник Волноваської міської ради у судове засідання не з*явився, надав письму заяву, у якій просить суд розглянути справу у його відсутність, просить відмовити у задоволенні позову, оскільки земельна ділянка [PERSON] під будівництво гаражу не відводилась, вона збудувала його самочинно. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. ст. 78, 81 ЗК України, право власності на землю-це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної та комунальної власності. Згідно ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Із ст.ст. 1216, 1218 ЦК України вбачається, що спадкування це перехід прав та обов*язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов*язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як слідує із позовних вимог позивача та матеріалів справи, його мати, [PERSON], за життя, до 1995 року, у дворі багатоквартирного жилого будинку у м.Волноваха, вул. Леніна,37, самовільно збудувала гараж, під який земельна ділянка не відводилась ні перед початком будування споруди, ні після того, як вона була збудована, тобто до теперішнього часу, тому будь-яких підстав, передбачених діючим законодавством, для задоволення позовних вимог на наступний час не існує. Гараж, який самовільно збудований на земельній ділянці, не є спадщиною після смерті [PERSON], оскільки земельна ділянка їй не виділялась відповідним органом, вона ніколи їй не належала і власницею гаражу остання не стала. Суд не може прийняти до уваги, надану позивачем ніким не завірену копію рішення виконкому Волноваської міської ради №52 від 01.03.1995 року про узаконення самовільно збудованого гаражу у дворі жилого будинку №37 по вул. Леніна та залишення його у користуванні гр. [PERSON], як підставу для задоволення позову, оскільки у вказаному рішенні навіть не зазначений населений пункт, у якому був самовільно збудований гараж і вказане рішення не надавало [PERSON] і не може надавати позивачу по справі будь-яких прав на спірний гараж, бо не тягне за собою ніяких юридичних наслідків. Крім того, із матеріалів справи не вбачається чи є позивач громадянином України, щоб ставити у подальшому питання про виділення йому земельної ділянки під самовільно збудований гараж.

Outcome: dismissed