Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-12 00:00:00

У травні 2011р. [PERSON] звернулася з позовом. Вказувала на те, що їй належить житловий будинок № 29-б по вул. Гоголя в м. Миколаєві на підставі договору дарування, а земельна ділянка на якій розташований будинок належить її матері [PERSON], яка померла 26.04.2004 р. Отримати документ про право власності на земельну ділянку неможливо, оскільки земля була приватизована після посвідчення договору відчуження житлового будинку на імя особи, яка на час приватизації земельної ділянки, наданої для обслуговування, не була власником будинку, тобто державний акт був виданий незаконно і не може входити до складу спадщини. Посилаючись на вищевикладене, позивачка просила суд, визнати державний акт на право власності на земельну ділянку недійсним, скасувати у книзі Державних актів на право власності на землю запис про реєстрацію відповідного акту та визнати за нею право власності на земельну ділянку. В судовому засіданні позивачка заявлені вимоги підтримала. Відповідач у судове засідання не явився, від нього надійшла заява з проханням слухати справу за його відсутності, позовні вимоги визнав, проти задоволення позову не заперечував. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивачки, суд встановив наступне. На підставі договору дарування від 16.06.1994 р. [PERSON] належить на праві приватної власності житловий будинок № 29-б по вул. Гоголя в м. Миколаєві. Відповідно до ст.30 ЗК, який діяв на час укладання договору дарування, при переході права власності на будівлі і споруди, разом із цими обєктами переходить право власності або право користування земельною ділянкою без зміни його цільового призначення. Проте, земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок, відповідно до рішення Миколаївської міської ради народних депутатів № 2/13 від 20.09.1994 р. було передано у власність [PERSON], та 12.01.1995 р. видано державний акт на право приватної власності на землю, який зареєстровано в книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю за № 1405. 26.04.2004 р. [PERSON] померла. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається із зазначеної земельної ділянки. Спадкоємцем за законом першої черги є її дочка та чоловік сторони по справі. Проте, Постановою державного нотаріуса від 21.12.2010 р. їм було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій. Відмова мотивована тим, що право власності на житловий будинок № 29-б по вул. Гоголя в м. Миколаєві на підставі договору дарування перейшло позивачці, а приватизація земельної ділянки на імя [PERSON] була проведена після посвідчення договору відчуження житлового будинку, коли остання вже не була власником будинку. У звязку з цим, державний акт про право власності на земельну ділянку, виданий на її імя не може входити до складу спадщини, так як це суперечить чинному законодавству. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Отже права [PERSON] порушені та підлягають захисту Приймаючи до уваги, що державний акт на право приватної власності на земельну ділянку був виданий [PERSON] з порушенням вимог чинного законодавства, виходячи із положень ч.1 ст.120 ЗК України, ч.1 ст.377 ЦК України про перехід права власності на землю при переході права власності на житловий будинок, ст.ст.140,202 ЗК України, оцінюючи надані докази у сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved