Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-20 00:00:00

В червні 2011 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики про визнання незаконним наказу про його звільнення, поновлення на роботі, відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування заявлених вимог вказував, що він з 08.11.2010 р. на підставі контракту працював генеральним директором Державного підприємства „Чернігівський науково-виробничий центр стандартизації та сертифікації і одночасно на посаді головного державного інспектора Чернігівської області з державного нагляду за якістю продукції, додержання стандартів, норм і правил та державного метрологічного нагляду, З 14 червня 2011 року він перебував на стаціонарному лікуванні, проте наказом № 277-к від 14.06.2011 р., виданого Державним комітетом України з питань технічного регулювання та споживчої політики, його було звільнено з посади за одноразове грубе порушення трудових обовязків згідно п.1 ст. 41 КЗпП України. Таке звільнення позивач вважав незаконним, оскільки трудовим законодавством не допускається звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності. Крім того, позивач вважав, що дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення застосовано до нього з порушенням місячного строку накладення, встановленого ст. 148 КЗпП України. Також позивач вказував, що відповідачем не наведено жодного акту стосовно нанесення ним значних негативних наслідків для підприємства, тобто одноразове грубе порушення трудових обовязків вчинено не було. В звязку з наведеним позивач просив визнати незаконним і скасувати наказ відповідача № 277-к від 14.06.2011 р. про його звільнення, поновити його на посаді генерального директора Державного підприємства „Чернігівський науково-виробничий центр стандартизації та сертифікації, стягнути з відповідача 5000 грн. моральної шкоди. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 липня 2011 року позовні вимоги задоволено частково, визнано незаконним та скасовано наказ № 277-к від 14.06.2011 р. „Про звільнення [PERSON], стягнуто з Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики на користь [PERSON] 500 грн. моральної шкоди, а також на користь держави 8 грн. 50 коп. судового збору та 37 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Не погоджуючись із даним рішенням суду першої інстанції сторони звернулись до суду із апеляційними скаргами. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про поновлення його на роботі та ухвалити нове рішення про задоволення вимог в цій частині, а саме поновлення його на роботі з 14 червня 2011 року, допустивши негайне виконання рішення суду в цій частині. Апелянт не погоджується з висновком місцевого суду про те, що його звільнення з посади фактично не проведено, оскільки не проведений розрахунок при звільненні та не видана трудова книжка, вказуючи, що на підставі наказу № 277-к від 14.06.2011 р. до його трудової книжки був внесений запис про його звільнення. Апелянт не погоджується із наказом про звільнення з тих підстав, що наказ був винесений з порушенням строку, встановлено для накладення дисциплінарного стягнення, наполягаючи при цьому на те, що ним не було вчинено проступку у вигляді одноразового грубого порушення трудових обовязків. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~В апеляційній скарзі Державний комітет України з питань технічного регулювання та споживчої політики просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального права. Апелянт посилається на те, що процедура призначення та звільнення з посади, яку займав позивач, складається з видання наказу Держспоживстандартом України та видання наказу на місцем роботи. Апелянт також зазначає, що позивач перебував у трудових відносинах з ДП „Чернігівстандартметрологія, а не з Держспоживстандартом України, що підтверджується також тим, що листки непрацездатності позивача не надавались Держспоживстандарту України. Відповідач наполягає на тому, що видання Держспоживстандартом України наказу про звільнення позивача з посади не припиняє з ним трудові відносини, а тільки дає підстави відповідачу, який є окремою юридичною особою, має власну печатку та окремий баланс, видати свій наказ в межах закону. Тобто, позивач продовжує працювати у відповідача, незаконний запис про його звільнення до трудової книжки внесла начальник відділу кадрів та правового забезпечення [PERSON], відносно якої Держспоживстандарт України звернувся до Генеральної прокуратури України з відповідним листом. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~В запереченнях [PERSON] не погоджується із доводами апеляційної скарги Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої кооперації, вважаючи їх необгрунтованими, просить вимоги своєї апеляційної скарги задовольнити в повному обсязі. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~В письмових запереченнях Держспоживстандарт України просить залишити апеляційну скаргу [PERSON] без задоволення, вважаючи її безпідставною. Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарг, апеляційний суд приходить до наступного висновку. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Розглядаючи позовні вимоги щодо визнання незаконним і скасування наказу № 277-к від 14 червня 2011 року „Про звільнення [PERSON]М., суд першої інстанції виходив з того, що винесення відповідачем наказу про звільнення в період тимчасової непрацездатності позивача є порушенням норм чинного законодавства, що є підставою для визнання незаконним та скасування наказу про звільнення позивача. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~З матеріалів справи вбачається, що з 14 червня 2011 року [PERSON] знаходився на лікарняному, що підтверджується копією відповідного листка непрацездатності (а.с.61). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Згідно з правилами ч. 3 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тим часової непрацездатності. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду, що оскаржуваний наказ Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики № 277-к від 14.06.2011 р. „Про звільнення [PERSON]М. ухвалено з порушення правил Кодексу законів про працю України, тому він не може вважатись правомірним. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Проте, правильно вцілому вирішивши спір в цій частині, місцевий суд помилково вказав у резолютивній частині рішення про скасування оскаржуваного позивачем наказу Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики, оскільки видача наказів та їх скасування за чинним трудовим законодавством належить до повноважень власника чи уповноваженого ним органу. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Тому, вказівку про скасування оскаржуваного наказу у резолютивній частині рішення необхідно виключити, змінивши у такий спосіб рішення місцевого суду. Що стосується позовних вимог про поновлення позивача на роботі, то суд, відмовляючи в їх задоволенні, зазначив, що фактичне звільнення позивача не проведено, оскільки розрахунок при звільненні не проводився, трудова книжка не видавалась. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Проте такий висновок суду суперечить фактичним обставинам спору та вимогам закону, що регулює спірні правовідносини. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Сторонами по справі не заперечується, що [PERSON] працював на посаді генерального директора Державного підприємства „Чернігівський науково-виробничий центр стандартизації та сертифікації. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до п. 6.3 Статуту ДП „Чернігівський науково-виробничий центр стандартизації та сертифікації, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 29.12.2007 р. № 401, призначення (звільнення) генерального директора здійснюється Держспоживстандартом. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Враховуючи зазначене, доводи відповідача про те, що в даному випадку позивача не було звільнено, оскільки дублювання наказу Держспоживстандарт по підприємству, де працював [PERSON] не було, а отже позивач вважається таким, що не звільнений з роботи, не заслуговують на увагу. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Державний комітет України з питань технічного регулювання та споживчої політики, видавши наказ № 277-к від 14.06.2011 р. „Про звільнення [PERSON]М.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ фактично здійснив звільнення останнього із займаної посади. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Крім того, на виконання цього наказу Державним підприємством „Чернігівський науково-виробничий центр стандартизації та сертифікації до трудової книжки [PERSON] був внесений відповідний запис про його звільнення (а.с.151). Враховуючи, що судом визнаний наказ № 277-к від 14.06.2011 року про звільнення [PERSON] незаконним в цілому, тобто і щодо розірвання контракту від 18.11.2010 року укладеного між Держспоживстандарт та [PERSON], який призначався на посаду генерального директора Державним підприємством „Чернігівський науково-виробничий центр стандартизації та сертифікації і одночасно на посаду головного державного інспектора Чернігівської області з державного нагляду за якістю продукції, додержання стандартів, норм і правил та державного метрологічного нагляду, але зазначеним наказом звільнено [PERSON] тільки з посади генерального директора Державним підприємством „Чернігівський науково-виробничий центр стандартизації та сертифікації, тому [PERSON] підлягає поновленню на посаду з якої його було незаконно звільнено. В іншій частині рішення місцевого суду необхідно залишити без змін. Оскільки ст. 319 ЦПК України передбачає набрання законної сили рішення апеляційного суду з моменту його проголошення, то доводи апеляційної скарги [PERSON], щодо негайно виконання рішення суду не заслуговують на увагу. Також не можуть бути взяті до уваги доводи апеляційної скарги [PERSON] щодо зазначення в рішенні конкретної дати поновлення на роботі, оскільки враховуючи вимоги ст. 235 КЗпП України незаконно звільнена особа підлягає поновленню на роботі з дати її звільнення.

Outcome: partial