Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-13 00:00:00

У грудні 2007 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], в якому просила визнати за нею та [PERSON], право спільної сумісної власності на кв.73 в будинку 139 по вул. 50-річчя СРСР в місті Донецьку, в рівних частках, придбану ними в період проживання однією сім'єю, визнати недійсним договір купівлі-продажу кв. 73 в будинку 139 по вул. 50-річчя СРСР в місті Донецьку, від 15.07.1999 року, укладений між [PERSON], [PERSON], [PERSON]. та [PERSON], визнати недійсним договір дарування кв.73 в будинку 139 по вул. 50-річчя СРСР в місті Донецьку, від 02.11.2005 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], визнати право сумісної спільної власності на автомобіль Corolla», 2003 роки випуску за нею та [PERSON], визнати недійсним біржовий контракт купівлі-продажу автомобіля Corolla», 2003 роки випуску, від 19.01.2006 року, укладений між [PERSON] і [PERSON], зобов'язавши [PERSON], повернути їй автомобіль, розділити загальну сумісну власність - автомобіль Corolla», 2003 роки випуску, виділивши їй автомобіль в натурі, виплатити їй грошову компенсацію, в сумі 28182 грн., в рахунок придбаних речей за час сумісного проживання, витрат на ремонт в спірній квартирі, розділити між нею та [PERSON] майно, придбане в період сумісного проживання однією сім'єю, зокрема: м'які меблі виробництва Гранд вартістю 5274 грн.; меблеву стінку вартістю 12000 грн.; меблеву спальню виробництва Латвія, вартістю 4300 грн.; меблеву кухню вартістю 3300 грн.; комплекти постільної білизни 6 шт. вартістю 840 грн.; комплекти постільної білизни 3 шт. вартістю 750 грн.; телевізор NY»вартістю 1500 грн.; програвач DVD вартістю 650 грн.; комп'ютер вартістю 3030 грн.; комплект гардин для кухні вартістю 250 грн.; комплект гардин для спальні вартістю 720 грн.; комплект гардин для залу вартістю 950 грн.; мікрохвильова піч вартістю 850 грн.; холодильник »вартістю 1650 грн.; газова плита «Аrdo»вартістю 1500 грн.; електричний чайник вартістю 200 грн.; соковижималка вартістю 200 грн.; пральна машина вартістю 1500 грн.; меблі в прихожу вартістю 1200 грн.; комплект ножів вартістю 180 грн.; комплект каструль 3 шт. вартістю 900 грн.; пилосос вартістю 950 грн.; сервіз виробництва Франції вартістю 280 грн.; телевізор для кухні вартістю 600 грн.; електрообігрівач вартістю 250 грн.; кондиціонер 950 грн.; килимове покриття для підлоги спальні вартістю 1200 грн.; килимове покриття для підлоги залу вартістю 700 грн.; бетонний гараж в гаражному кооперативі «Будівельник»вартістю 10100 грн., а всього на загальну суму 57774 грн. У лютому 2011 року [PERSON] змінювала позовні вимоги, пред'явивши позов до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] доповнивши їх вимогами про встановлення факту проживання однією сім'єю без укладення шлюбу з [PERSON], визнанні за нею права власності на автомобіль Corolla», 2003 роки випуску, визнанні недійсним договір купівлі-продажу автомобіля Corolla», 2003 роки випуску, від 07.12.2008 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], і витребування вказаного автомобіля з чужого незаконного володіння. Обгрунтувавши свої позовні вимоги, позивачка вказала, що з 1996 року по січень 2006 року вона проживала однією сім'єю, без реєстрації шлюбу з [PERSON], набували спільно майно, вели спільне господарство, разом відпочивали, мали спільний бюджет. За час проживання однією сім'єю, в 1999 році, вони на спільні кошти придбали двокімнатну квартиру № 73 в будинку № 139 по вул. 50-річчя СРСР в місті Донецьку, у власників [PERSON], [PERSON] і [PERSON], проте [PERSON] без її згоди оформив квартиру на свою матір - [PERSON], яка грошей на придбання квартири не давала. У 2002 році в квартирі проводився ремонт, шляхом укладення договорів з приватними підприємцями, отримувалися будматеріали, на що були витрачені грошові кошти на суму 5854 грн., а так само придбали меблі, предмети домашнього обіходу. Батьки [PERSON], в 2003 році продали свою квартиру, по б. Пушкіна в місті Донецьку, і поки знайшли іншу квартиру в місті [PERSON], декілька місяців, проживали в спірній квартирі. У 2005 році по генеральній довіреності, ними був придбаний автомобіль Corolla», 2003 роки випуску, у [PERSON], за 14000 доларів США, що еквівалентно 70700 грн. Гроші за автомобіль, до січня 2006 року, вона виплатила в сумі 25000 грн., а решту частини виплачувала самостійно, оскільки спільно з [PERSON] не проживала. 19.01.2006 роки [PERSON], без її згоди, продав автомобіль [PERSON], на підставі біржового контракту, яка в свою чергу продала вказаний автомобіль [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу від 07.12.2008 року. Вважає, що вказаний автомобіль є її власністю, а тому повинен бути вилучений з незаконного володіння [PERSON] Оскільки вона брала участь в придбанні речей з [PERSON]В, ремонті спірної квартири, він зобов'язаний виплатити їй грошову компенсацію, яка за її розрахунками складає 28182 грн. У судовому засіданні позивачка наполягала на своїх позовних вимогах, дала пояснення аналогічні викладеним в позовних заявах. Відповідач [PERSON] позов не визнав і пояснив, що з [PERSON] познайомився в 1996 році, на Донбасівській регіональної митниці, де він працював митним інспектором, а вона виконувала роботу брокера. Вони періодично зустрічалися, зокрема у неї на квартирі по вул. Петровського в місті Донецьку, а після того, як вона вказану квартиру продала, в квартирі по вул. Церетелі в місті Донецьку. Приходив він до позивачки як гість, часто залишався у неї ночувати. Ніякого сумісного господарства вони не вели, нічого спільно не набували. До 1999 року, він постійно проживав зі своїми батьками, в квартирі № 37 удома 28 по б. [PERSON]. Там знаходилися його особисті речі, там він зберігав грошові кошти. З січня 1999 року він став проживати зі своєю майбутньою дружиною - [PERSON]., в квартирі № 2 удома 134 по вул. 50-річчя СРСР. З [PERSON] їх зв'язувала лише спільна робота на її фірмі, де він брав участь в запуску феєрверків. У липні 1999 року батьки придбали на свої гроші двокімнатну квартиру № 73 в будинку 139, по вул. 50-річчя СРСР в місті Донецьку, оскільки зібралися продати квартиру б. Пушкіна. У квартирі проводили ремонт, набували меблів, предметів домашнього обіходу. Згодом вирішили переїхати до м. Алушти, де придбали квартиру. Після народження у нього з [PERSON] доньки, в березні 2001 року, за станом здоров'я дитини, [PERSON] переїхала жити в с. Богородічне Слов'янського району Донецької області, а він залишався в Донецьку, оскільки працював і був зобов'язаний утримувати сім'ю, але практично кожні вихідні до сім'ї привозив гроші, продукти. У квартирі № 73 по вул. 50-річчя СРСР, він іноді залишився ночувати. [PERSON] ніколи у вказаній квартирі не проживала, ключів від квартиру у неї не було, іноді приходила до нього в гості. До літа 2002 роки він проживав в квартирі своїх батьків, де до переїзду їх до [PERSON], знаходилися його речі. Після їх від'їзду він постійно став проживати в квартирі № 73 будинку 139 по вул. 50-річчя СРСР, до осені 2005 роки, куди приходили його знайомі і друзі. В період відсутності сім'ї в Донецьку, він іноді зустрічався з [PERSON], залишався ночувати у її квартирі, ходив з нею в гості до її родичів і знайомих. Вважає, що ніякої сім'ї у нього з [PERSON] не було, він ніколи не вважав її своєю дружиною, і нічого окрім близькості у них не було. Спірну квартиру батьки купували на свої гроші. Вони самі вибирали квартиру. Договір купівлі-продажу був укладений між його мамою - [PERSON] і власниками квартири. Вона особисто була присутня при укладенні договору, проводила з ними розрахунок. [PERSON] ніякої участі в придбанні квартири не приймала, і ніколи не цікавилася, на кого вона оформлена. У липні 2005 року [PERSON] видав йому довіреність на право розпорядження автомобілем Corolla», 2003 роки випуску, що належить йому. На підставі вказаної довіреності він продав вказаний автомобіль на товарній біржі громадянці [PERSON] Гроші виручені від продажу автомобіля він передав [PERSON], у присутності [PERSON] Ніяких претензій з приводу вказаного автомобіля [PERSON] до нього не мав, про що він заявив в судовому засіданні 05.10.2007 року. Вважає, що [PERSON] ніякого відношенні до вказаного автомобіля не має, оскільки не є власником автомобіля, і не має права вимагати розірвання договору купівлі-продажу цього автомобіля. Вважає, що надана позивачкою розписка, по якій вона повернула [PERSON] гроші в сумі 14 тис. доларів США, не може бути доказом того, що саме ці гроші були передані нею [PERSON] в рахунок оплати за автомобіль, оскільки позивачка ні в одному позові не посилалася на вказану розписку, не залучала її до матеріалів справи, і надала її тільки через три роки, після звернення в суд. Відповідач [PERSON] в суд не з'явилася, просила розглянути справу в її відсутності. У своїх письмових запереченнях просила відмовити [PERSON] в позові, посилаючись на те, що її син ніколи не проживав з нею. До 1997 року він проживав зі своєю дружиною [PERSON] до літа 1997 року, а після того, як шлюб між ними був розірваний, став проживати з нею і батьком, в квартирі, що належить їм, по б. Пушкіна в місті Донецьку. Тут знаходилися його особисті речі, і він постійно проживав в квартирі, до моменту придбання нею квартири [ADDRESS]. Вказану квартиру вона придбала за власні з чоловіком засоби, і збиралася в ній проживати. У січні 1999 року він став жити з [PERSON], в її квартирі, розташованій по вул. 50-років СРСР, 134 в місті Донецьку. У 2001 році у них народилася донька, і за станом здоров'я доньки, [PERSON] тимчасово переїхала жити в Слов'янський район Донецької області, а син залишався жити в Донецьку, але на вихідні дні їздив до сім'ї. У 2002 році вони продали квартиру по б. Пушкіна і переїхали жити до м. Алушти, де купили квартиру. Їй відомо, що син постійно проживав зі своєю сім'єю. Відповідач [PERSON] пояснила в суді, що є дочкою [PERSON] від першого браку. У 1999 роки [PERSON] стала проживати з [PERSON] в їх квартирі, розташованій за адресою: Донецьк, вул. 50-річчя СРСР, 134-2. У березні 2001 року у них народилася донька, і мати вимушена була переїхати з Донецька в с. Богородічне Слов'янського району Донецької області, де була добра екологія. [PERSON] жив в Донецьку і на вихідні дні приїжджав до них, привозив продукти харчування, гроші. Після повернення до Донецька, вони стали проживати в належній матері квартирі. Оскільки вона проживала окремо від них, в тій квартирі , що належить [PERSON], було ухвалене рішення переоформити квартиру на неї, і в липні 2009 року, між нею і [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу вказаної квартири. Відповідач [PERSON] позов не визнала і пояснила, що 19.01.2006 роки вона купила автомобіль ota Corolla», 2003 роки випуску. Договір був укладений на товарній біржі, між нею та [PERSON], який діяв на підставі довіреності, виданої [PERSON]. Гроші від продажу вказаного автомобіля, [PERSON] передав [PERSON] в її присутності. Вважає, що підстав для відміни договору купівлі-продажу вказаного автомобіля нема, і [PERSON] не має права вимагати автомобіль, який їй ніколи не належав. Відповідач [PERSON] позов не визнав, просив відмовити [PERSON] в позові, вказавши, що він придбав автомобіль у [PERSON], яка на той момент була власником автомобіля. Договір був укладений на товарній біржі, відповідно до чинного законодавства, а тому підстав для його скасування нема. Відповідач [PERSON] в суд не з'явилася, позов не визнала, просила розглянути справу в її відсутності. У своїх поясненнях вказала, що власниками квартири № 73 удома 139 по вул. 50-річчя СРСР в місті Донецьку, була вона, [PERSON] і її неповнолітній син [PERSON] В 1999 році вони зібралися продати вказану квартиру. До них прийшли [PERSON] з чоловіком, щоб подивитися квартиру. Квартира їм сподобалася і вони погодилися її купити. Між ними був укладений договір про завдаток, а 15.07.1999 роки вони підготувавши всі документи пішли до нотаріуса і уклали договір купівлі-продажу квартири. Перед підписанням договору купівлі-продажу квартири вона одержала від [PERSON] гроші за продану квартиру. Прізвище [PERSON] їй не відоме. Вважає, що підстави для визнання незаконним договори купівлі-продажу квартири відсутні. Відповідач [PERSON] позов не визнав і пояснив в суді, що в 1999 році він проживав зі своєю матір'ю і бабусею - [PERSON] в кв. 73 удома 139 по вул. 50-річчя СРСР. [PERSON] вирішено продати вказану квартиру. На той момент він був неповнолітній, і для здійснення операції купівлі-продажу, були одержані додаткові документи. Із слів матері йому відомо, що гроші від продажу квартири були одержані від покупця [PERSON], яка перед укладенням оборудки приходила зі своїм чоловіком і дивилася квартиру. Допитана в суді як 3-я особа - нотаріус [PERSON] підтвердила, що при укладенні договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], були присутні продавці і покупець [PERSON] Перед підписанням договору купівлі-продажу, вона упевнилася в тому, що продавці одержали від [PERSON] гроші за квартиру. Вважає, що договір купівлі-продажу укладений відповідно до чинного законодавства і підстав для його відміни нема. 3-а особа - нотаріус [PERSON] просила відмовити [PERSON] в позові, вказавши, що 29 жовтня 2005 року вона засвідчила договір дарування квартири [ADDRESS], який був укладений між [PERSON] та [PERSON] На момент укладення договору [PERSON] у шлюбі не знаходився а тому жодної згоди не вимагалося. Вважає, що підстав для відміни договору дарування нема. 3-і особи [PERSON] і [PERSON] в суд не з'явилися, повідомлені належним чином. Суд, вислухавши сторони, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно п.5 ч.1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту мешкання однією сім'єю чоловіка і жінки без шлюбу. У судовому засіданні позивачка наполягала на тому, що в 1996 році вона познайомилася з [PERSON], і до 1998 року вони спільно проживали з ним в [ADDRESS], вели спільне господарство, мали спільний бюджет. Надалі, в період з 1999 року по січень 2006 року вони спільно проживали в квартирі, що належить їй № 17 удома 12 по вул. Церетелі в місті Донецьку, як і раніше вели спільне господарство, мали спільний бюджет, набували предметів домашнього обіходу, рухоме і нерухоме майно, зокрема: у 1999 році придбали двокімнатну квартиру по вул. 50- річчя СРСР в місті Донецьку, проводили в ній ремонт, набували предметів домашнього обіходу у вказану квартиру, в 2005 році придбали автомобіль Corolla». На підтвердження своїх доводів, позивачка послалася на свідчення свідків. Так, свідок [PERSON] показала в судовому засіданні, що з 1990 року проживає в [INFO], по сусідству з [PERSON], часто була у неї в квартирі, де зустрічала [PERSON] [PERSON] слів [PERSON] їй відомо, що вони живуть як сім'я. Свідки [PERSON] і [PERSON] показали в суді, що проживають в [INFO], в одному під'їзді з [PERSON] Вони часто зустрічали в під'їзді [PERSON], який приходив до [PERSON], вигулював її собаку. Свідок [PERSON] показала в судовому засіданні, що є подругою [PERSON], часто бувала у неї удома, де зустрічала [PERSON] [PERSON] слів [PERSON] їй відомо, що вони разом відпочивають, зустрічаються з друзями, її родичами, придбали квартиру і машину. Допитані в суді свідок [PERSON] - мати позивачки пояснила, що [PERSON] і її дочка проживали в квартирі № 63 удома № 103 по вул. Петровського в місті Донецьку в період з 1996 по 1998 роки. У 1998 році вона квартиру продала, і дочка стала жити в квартирі по вул. Церетелі. Вона приїжджала до неї в гості і бачила там [PERSON], називала його «зять», проти чого він не заперечував. У свята вони приїжджали до неї в гості. У 1999 році вона дала дочці гроші для придбання квартири, в якій вони збиралися проживати, але [PERSON] оформив квартиру на свою матір. Допитані як свідки [PERSON] і [PERSON] - сестра і брат позивачки показали, що із слів [PERSON] їм відомо, що вона з 1996 року жила з [PERSON] однією сім'єю. Вони часто їх бачили удвох, коли вони, у свята приходили в будинок їх матері. Аналіз свідчень вказаних свідків дозволяє суду зробити висновок про те, що про відносини що склалися між [PERSON] і позивачкою їм відомо тільки із слів останньої, а тому їх свідчення не можуть служити доказом того, що [PERSON] і позивачка знаходилися у фактичних шлюбних відносинах. З представлених позивачкою фотографій видно, що [PERSON] і [PERSON] спільно відпочивали, зустрічалися із знайомими, родичами. Згідно відповіді директора ЗАТ «Трускавецькурорт», [PERSON] і [PERSON] знаходилися в період з 27.09.2005 року по 11.10.2005 роки в санаторії «Рубін», і проживали в одному номері. /а.с. 129/ Відповідач [PERSON] не заперечував той факт, що знайомий з [PERSON] з 1996 року, підтримував з нею відносини, приходив до неї додому, як в квартиру по вул. Петровського, так і в квартиру по вул. Церетелі, залишався ночувати. На свята і дні народження приходив в гості до її матері. У 2005 році відпочивав з нею в санаторії «Рубін». У той же час [PERSON] заперечує той факт, що між ним і позивачкою існували сімейні відносини, що вони жили однією сім'єю, вели спільне господарство. Суд вважає, що позивачка не надала суду доказів того, що між нею і [PERSON] існували сімейні відношенні, що вони обидва вважали себе однією сім'єю, чоловіком і дружиною, вели спільне господарство, піклувалися один про одного. При цьому, сам по собі факт періодичного проживання в одній квартирі, спільне проводження часу , не є доказом створення сім'ї і знаходження у фактичних шлюбних відносинах. Позивачка просила визнати право спільної сумісної власності на кв. 73 будинку 139 по вул. 50-річчя СРСР в місті Донецьку між нею та [PERSON], посилаючись на те, що вказана квартира придбана ними в період проживання однією сім'єю. Оскільки позивачка не надала суду доказів того, що вона та [PERSON] в період з 1996 року по 2006 роки проживали однією сім'єю і знаходилися у фактичних шлюбних відносинах, судом не можуть бути застосовані і положення ст. 74 Сімейного кодексу України. Як видно з матеріалів справи 15.07.1999 роки між [PERSON], та власниками квартири № 73 в будинку № 139 по вул. 50-річчя СРСР в місті Донецьку –[PERSON], [PERSON], та [PERSON] був укладоміщ ений договір купівлі-продажу вказаної квартири, та нотаріально засвідчений приватним нотаріусом Донецького нотаріального округу [PERSON] Таким чином, власником вказаної квартири є [PERSON] Ствердження позивачки про те, що вказана квартира придбана і на її гроші, суд до уваги не приймає з наступних підстава. Як видно з пояснень [PERSON] та [PERSON], саме [PERSON] звернулася до них з приводу придбання квартири. 03.07.1999 роки між [PERSON] та [PERSON] була укладена угода про завдаток / т.1, а.с. 91/, згідно якого [PERSON] передала [PERSON], як завдаток 1600 грн. У той же час позивачка не брала участь у виборі спірної квартиру, перед укладенням договору купівлі-продажу не оглядала квартиру, і після її придбання не виявляла цікавість до правовстановлюючих документів на спірну квартиру. Вимога позивачки в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири № 73 в будинку 139 по вул. 50-річчя СРСР в місті Донецьку, з тих підстав, що при його укладенні були порушені її майнові права, задоволенню не підлягають, оскільки позивачка не надала суду таких доказів. З цих же підстав, не підлягають задоволенню і вимоги позивачки в частині визнання недійсним договору дарування вказаної квартири, укладеного 29.10.2005 роки, між [PERSON] та [PERSON], а так само договір купівлі-продажу вказаної квартири, укладеного 19.01.2009 роки між [PERSON] та [PERSON] Не підлягають задоволенню і вимоги позивачки про розділ майна, що знаходиться в спірній квартирі, яке позивачка вважає спільним сумісним майном, придбаним нею та [PERSON] в період з 1999 по 2006 роки, оскільки позивачка не надала суду доказів того, що вона брала участь в придбанні вказаного майна. Як встановлено в судовому засіданні, 03.07.2005 року [PERSON] видав [PERSON] довіреність на право здійснення певних дій, зокрема продажу легкового автомобіля TOYOTA COROLA випуску 2003 роки номер двигуна [NUMBER], номер кузова [NUMBER] тип кузова седан, гос.номер [NUMBER], зареєстрований МРЭО м. Макіївки 25.11.2003г. 19.01.2006г., що діяв за дорученням, в межах наданих йому повноважень, [PERSON] продав вказаний автомобіль за біржовим договором купівлі-продажу транспортного засобу на Українській товарній біржі ( т.1 л.д. 295). У відповідності до ч. 1 ст. 237 ГК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право зробити операцію від імені іншої сторони, яку вона представляє. Тому учасниками даного правовідношення є представник і особа, яка він представляє (довіритель). Треті особи, відносно яких представник діє від імені довірителя, не є учасниками вказаного правовідношення. Згідно ч. 3 ст. 237 ГК України представництво виникає на підставі договору, закону, акту органу юридичної особи або іншим підставам, встановленим актами цивільного законодавства. Особливістю відносин представництва є те, що вони виникають і існують на користь особи, яка добровільно представила право іншій особі або особам зробити певний перелік дій, які воно наперед схвалює. Через ст. 239 ГК України операція, здійснена представником, створює, змінює, припиняє цивільні права і обов'язки особи, що представляється. Тому відносини представництва і правовідносини, що виникають в слідство здійснення представником операції від імені особи, що представляється, є різними правовідносинами. Таким чином, [PERSON] 03.07.2005 р. наділив - [PERSON] певними повноваженнями, зокрема правом продати автомобіль: TOYOTA COROLA випуску 2003 роки номер двигуна [NUMBER], номер кузова [NUMBER], тип кузова седан, що і виконав [PERSON] 19.01.2006 роки, уклавши від імені довірителя Договір №4. Договір №4 укладений на Українській товарній біржі, відповідає вимогам закону, які пред'являються до даного вигляду біржовим операціям. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою для визнання операції недійсної, є не дотримання у момент здійснення операції стороною вимог, встановлених частинами 1-3, і 5-6 ст. 203 ГК України. Суд вважає, що здійснений на підставі довіреності і у виконання її Договір №4 був направлений на реальне настання наслідків, обумовлених даним же договором, по якому [PERSON] передав спірний автомобіль,а [PERSON] прийняла його, [PERSON] одержав виручені від продажу кошти. Даний факт підтверджений [PERSON], особисто присутньою на передачі грошей [PERSON] Факт відсутності претензій з боку власника спірного автомобіля [PERSON] до Відповідача - [PERSON] ще за життя підтвердив сам Довіритель в судовому засіданні Ворошиловського районного суду 05.10.2007 роки, у справі № 2о 208 Доводи позивачки про те, що вона повністю виплатила [PERSON] гроші за автомобіль, на розпорядження яким він видав [PERSON] і їй довіреність, і автомобіль є її власністю, суд до уваги не приймає з наступних підстав. Як видно з представленою позивачкою розписки, 12 січня 2008 року [PERSON] від гр. [PERSON] одержав грошові кошти у розмірі 14 000 доларів США за автомобіль TOYOTA COROLA випуску 2003 роки номер двигуна [NUMBER], номер кузова [NUMBER] тип кузова седан гос. номер [NUMBER], у присутності [PERSON] У той же час, 19.01.2011 роки свідок [PERSON] пояснив, що звільнився з підприємства, директором якого був [PERSON], але в кінці 2005 року або спочатку січня 2006 року приїжджав на колишню роботу за розрахунком і на його прохання засвідчив розписку про повне погашення [PERSON] боргу за її автомобіль. Перевірити факт передачі [PERSON] 14 тис. доларів США, суд позбавлений можливості, оскільки в 2009 році [PERSON] помер, а позивачка представила копію вказаної розписки тільки після його смерті, при цьому не пославшись на неї, як на докази в своїх позовних заявах, які вона двічі уточнювала. Відповідно до ст. 131 ЦПК України, сторони зобов'язані надати свої докази або сповістити про них суд до або під час попереднього судового засідання у справі. Докази, надані з порушенням вимог, встановлених частиною першою справжньої статті, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази представлені несвоєчасно з поважної причини. З урахуванням вимог ст. 131 ЦПК України, суд не приймає як доказ розписку від 12.01.2008 року. Враховуючи те, що позивачка не надала належних доказів того, що вона придбала у [PERSON] спірний автомобіль, її позовні вимоги в частині визнання незаконним біржового контракту укладеного 19.01.2006 року, між [PERSON] та [PERSON] і біржовим контрактом укладеного 07.12.2008 року, між [PERSON] та [PERSON], витребування спірного автомобіля у [PERSON] і визнання за нею право власності на нього, задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з позивачки підлягає стягненню в дохід держави державне мито в сумі 1700 грн.

Outcome: approved