Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-03 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] сільської ради Решетилівського району у якому просить визнати за нею право власності в порядку спадкування на житловий будинок та господарсько-побутові будівлі і споруди по вул. Миру 19, села Лучки, Решетилівського району, Полтавської області, мотивуючи, що вказане нерухоме майно було збудоване до 1980 року її матірю [PERSON] на наданій їй земельній ділянці. Домоволодіння відноситься до колгоспного двору головою якого вона була. Однак не встигла оформити на це майно відповідні правовстановлюючі документи за відсутності яких нотаріальна контора відмовила позивачці - єдиній спадкоємиці за заповітом у видачі свідоцтва про право на спадщину. В судове засідання позивачка [PERSON] надала заяву про слухання справи без її участі, позовні вимоги підтримала. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Решетилівського району [PERSON] надав заяву про розгляд справи без його участі, позов визнав повністю. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України: У разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову... Суд, дослідивши матеріали справи та оцінюючи зібрані у справі докази приходить до наступного. За даними довідки Решетилівської державної нотаріальної контори, від 15.09.2010 року, позивачці [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлої 01.03.2010 року [PERSON] (а.с.9). У відповідності до ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~У відповідності до ст.ст. ст.1216, 1217, 1218, 1223 ЦК України, спадкуванням є перехід прав і обовязків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. \~До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Як розяснив Пленум Верховного Суду в п.6 постанови Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власностівід 22.12.1995 №20, до правовідносин, що виникли до прийняття 15.04.1991 Закону України Про власність, застосовується чинне на той час законодавство. Відповідно до [PERSON] Міністрів СРСР від 26.08.1948 року Про застосування Указу \~ПВР СРСР від 26.08.1948 року, побудовані громадянами на відведених їм земельних ділянках будинки є їх особистою власністю. Порядок правової реєстрації будинків та господарських будівель і споруд, а також домоволодіння в містах та селищах міського типу був врегульований на Україні Інструкцією про порядок реєстрації будівель в містах, робочих, дачних і курортних селищах України від 23/25.12.1947 року, Інструкцією про порядок реєстрації будинків і домоволодінь в містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31.01.1966 року Мінкомгоспом УРСР. Запис в реєстраційній книзі про належність домоволодіння на праві особистої власності певній особі, є офіційним доказом права власності даної особи на це домоволодіння. Згідно Закону Про сільську [PERSON] депутатів трудящих УРСР, від 02.06.1968 року, кожна сільська рада вела погосподарські книги, в яких відповідним записом посвідчувалося право землекористування всіх громадян на території сільської ради. В особовому рахунку вказувались прізвище, імя та по батькові глави сімї, на імя якого відкрито особовий рахунок, він і був власником будинку. У відповідності до ч.1 ст.120 ЦК України, 1963 року, яка діяла станом на 01.07.1990 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Зі ст.1261 ЦК України, убачається, що спадкоємцями першої черги є діти спадкодавця. Судом установлено, що [PERSON] збудувала спірне майно, яке відносилось до колгоспного двору, зареєстрованого у погосподарській книзі (о\\с № 182) [PERSON] сільської ради Решетилівського району на закріпленій земельній ділянці до 1980 року (а.с.10-15) до набрання чинності постанови КМУ від 05.08.1992 року № 449 Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів державного замовлення, тому вказане майно не потребує прийняття в експлуатацію. За даними технічного паспорту, виданого КП Бюро містобудування та технічної інвентаризації Решетилівського району14.06.2011 року на садибний житловий будинок по вул. Миру 19, села Лучки, Решетилівського району, Полтавської області, власником якого зазначена [PERSON], порушень нормативних актів із будівництва не встановлено (а.с.11-15). При цьому спадкодавець станом на 1990 рік був єдиним членом колгоспного двору, у звязку з чим набув передбаченого на той час законодавством права власності на спірне майно, зокрема житловий будинок і господарсько-побутові будівлі та споруди по вул. Миру 19, села Лучки, Решетилівського району, Полтавської області. Подальші зміни законодавства зворотної сили не мають. Відповідно свідоцтва про смерть, [PERSON] померла 01.03.2010 року (а.с.4). Також установлено, що позивачка [PERSON] є єдиною спадкоємицею за заповітом (а.с.5-9) після померлої [PERSON] та у визначений строк звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (а.с.9). Таким чином, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що визнання представником відповідача позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому приймає визнання відповідачем позову та вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved