Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про усунення порушень права користування земельною ділянкою. В процесі розгляду справи змінила свої позовні вимоги, посилаючись на те, що що 08.02.1988 р. згідно з наказом ПО «Кристал» № 158 її батькові - [PERSON], було надано з присадибної ділянки [PERSON] за адресою вулиця Лісна, 20, село Малютянка Києво-Святошинського району Київської області, земельну ділянку загальною площею 0,02 га. у 1988 році було збільшено до розміру 0,0277 га. та у 1988 році відповідно до встановлених Малютянською сільською радою меж, ділянка фактично становила 0,0277 га. та була оточена парканом. З 1988 року родина позивача постійно користувалась земельною ділянкою фактичний розмір якої становив 0,0277 га. В 1990 році її батьком на зазначеній ділянці було побудовано будинок, З 13.10.1993 р. власником будинку, що знаходився на суміжній ділянці за адресою с. Малютянка, вул. Лісна, 20 на підставі договору купівлі-продажу будинку став відповідач.04.01.2002 р. Батько позивачці [PERSON], подарував їй будинок за адресою: с. Малютянка, вул. Лісна, 20-А,У березні 2002 року позивач звернулась до Малютянської сільської ради Києво-Святошинського району з заявою про надання у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою вулиця Лісна, 20-А, село Малютянка Києво-Святошинського району Київської області. 09.03.2002 р. Малютянською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області було винесено рішення про надання безкоштовно у приватну власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків громадянам в с. Малютянка, в тому числі позивачці [PERSON] площею 0,0277 га. Цим самим рішенням було доручено Києво-Святошинському земельно-кадастровому бюро виготовити технічну документацію для оформлення державних актів на право приватної власності на землю. Документації для приватизації зазначеної земельної ділянки йшло дуже повільно. 29.03.2007р. на засіданні депутатської комісії з питань регулювання земельних відносин після виходу на місце за адресою с. Малютянка, вул. Лісна 20-А було встановлено, що збільшення земельної ділянки [PERSON] на 77 м. кв. відбулось у 1988 році. Тим самим Актом зазначено, що підстави вимагати перенесення паркану гр. [PERSON], як нинішньою власницею будинку, відсутні. Між тим відповідач не зупинився. Перший захват стався 10.07.2008р. Відповідач допустив дії, які порушують закріплені у Земельному кодексі України правила добросусідства (ст. ст. 103 та 106) та права користування на земельну ділянку позивача упродовж улиці Лісна, 20-А, зі сторони земельної ділянки, поставлений з часу побудови будинку Позивача був частково зруйнований відповідачем, самовільно вкорочений на 3,94 м та знищений; замість знищеного паркану на захоплену ділянку позивача відповідач переніс свої ворота; дерев'яний паркан вздовж суміжних ділянок позивача та відповідача, також був самовільно зруйнований відповідачем і знищений, переставлений під прямим кутом до вулиці Лісна на відстані 0,80-0,85 м від будинку позивача шляхом побудови нового паркану у вигляді бетонної естакади. В результаті земельна ділянка позивача зменшилась у розмірі та змінила свою конфігурацію, було захоплено єдиний можливий в'їзд до двору позивача; прохід до входу у будинок не відповідає нормам забудови та техніці безпеки, унеможливлюється ремонт будинку. [PERSON] порушені правила пожежної безпеки відносно будинку позивача. 23.07.2008 р. відповідач знову самовільно без дозволу позивача або сільської ради захопив частину земельної ділянки якою позивач постійно користувалась, під час відсутності позивача знищів межові знаки, паркан позивача звівши новий паркан за межами встановлених межових знаків, зіпсував будівельні матеріали позивача, призначені для ремонту будинку, знищив насадження позивача. Не дивлячись на попередження відповідача про самовільний захват земельної ділянки , останій нехтує рішенням сесії Малютянської сільської ради, перешкоджає позивачу у здійсненні права встановленого ч. З ст. 116 Земельного кодексу України на безкоштовну приватизацію земельної ділянки. 10.06.2011 р. державним інспектором з контролю за використанням та охороною земель у Київській області Головного управління Держкомзему у Київській області за участю депутата земельної комісії Малютянської сільської ради була проведена оперативна перевірка з питання вирішення спірного земельного питання між сторонами та був складений Акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства. Своєю протиправною поведінкою відповідач також спричинив моральну шкоду, яка полягає в моральних стражданнях позивача отриманих в зв'язку з самовільним захопленням земельної ділянки і необхідністю тривалий час звернення по цьому питанню до правоохоронних органів та до суду. Відповідач постійно провокував виникнення конфліктних ситуацій, що також негативно відображалось на фізичному та емоційному стані позивачки. Моральну шкоду позивач оцінює у розмірі 5000 грн. З урахуванням уточнень та доповнень просила усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою та зобов»язати відповідача звільнити незаконно захоплену частину земельної ділянки і відновити спільну межу суміжних земельних ділянок сторін встановлену 07.12.2002 року актом на зберігання межових знаків та установлення і погодження меж землекористування , знести збудований на земельній ділянці її металевий паркан на бетонній основі та відновити огорожу на спільній межі суміжних земельних ділянок встановлену 07.12. 2002 року актом на зберігання межових знаків та установлення і погодження меж землекористування не чинити їй перешкод в користуванні належною їй земельною ділянкою, стягнути 5000 гр. моральної шкоди. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали Представник відповідача позов не визнав, вважає, що конфліктна ситуація викликана тим, що батькові позивачки - [PERSON] в 1988 році було незаконно надано з присадибної ділянки [PERSON] за адресою вулиця Лісна, 20, село Малютянка Києво-Святошинського району Київської області, земельну ділянку загальною площею 0,02 га. Відповідно до норм чинного на той час Земельного кодексу Української РСР земельні ділянки могли надаватись лише постійним жителям певного населеного пункту. За записами в погосподарських книгах Малютянської сільської ради в користуванні [PERSON] була виділена земельна ділянка площею 0,02 га. Правовстановлюючих документів про доділення [PERSON] земельної ділянки суду не надано. Отримавши незначну земельну ділянку [PERSON] самочинно побудував на цій земельній ділянці житловий будинок. Розмір земельної ділянки не давав можливості дотриматись обовязкових вимог щодо домоволодіння. Це і послужило причиною того, що позивачка намагається шляхом самовільного захвату додаткової земельної ділянки вирішувати ці раніше допущені порушення. Попередньому власнику будинковолодіння [PERSON] раніше належала земельна ділянкою площею 0,14 га, а після надання згоди про виділення [PERSON] земельної ділянки площею 0,02 га і її користування залишилась земельна ділянка площею 0,12 га, що підтверджується записами в по господарській книзі та земельно-кадастровій книзі Малютянської сільської ради. Згідно договору купівлі-продажу від 13 жовтня 1993 року № 2-4168, вказаний будинок разом з господарськими будівлями та спорудами на земельній ділянці площею 0,12 га перейшов у власність [PERSON]. Відповідно до чинного законодавства у користування [PERSON] перейшла земельна ділянка площею 0,12 га, яку він має право приватизувати. Твердження позивачки про завдання їй моральної шкоди належними доказами не підтверджені. Суд, вислухавши осіб, які приймають участь у розгляді справи,б вивчивши матеріали справи, в позові відмовляє з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст.13 Конституції України земля є об'єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією, іншими законодавчими актами України. Статтею 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції міських рад віднесено вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Відповідно до ч.2 ст.152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Отже, саме власнику землі, права якого здійснює Малютянська сільська рада належать повноваження щодо усунення порушень його прав на землю у порядку, передбаченому ст.212 Земельного кодексу України. Оскільки позивачка не має повноважень як власника чи землекористувача земельної ділянки, то й відсутні права , які підлягають захисту. За правилами ст. З ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду саме за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Як свідчать матеріали справи, а також твердження позивача також її представника ,позивачем не обґрунтовано та не надано жодних доказів, які б вказували на правові підстави для задоволення її вимог Позивачем не вказано, підстав позову, а саме - які саме права позивача були порушені в зв'язку із самовільним зайняттям її земельної ділянки , користувача або власника, тобто позивач не надає правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, що суперечить чинному законодавству України. Тобто, враховуючи положення ЗК України щодо набуття фізичними особами права власності земельною ділянкою, право власності спірною земельною ділянкою в позивача відсутнє, а тому відсутній факт порушення таких прав позивача. Позивачем не надано жодних доказів, які б вказували на право її як власника. Наполягаючи на своїх вимогах, позивач та її представник посилається на технічну документацію їз землеустрою, щодо оформлення Державного акту на право власності на земельну ділянку., що не дає підстави для захисту прав в судовому порядку як власника цієї земельної ділянки. Згідно ст.. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селиш, міст належить розпорядження землями територіальних громад. За правилами ст.. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками їз земель комунальної або державної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень . Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянко у власність або надання їх у користування. Ст. 125 Земельного кодексу України передбачає, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ч. 1 ст. 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. У відповідності до ст.. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю. Навіть якщо ці порушення не пов»язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків Позивач не набула такого права на підставі якого можно вимагати усунення перешкод в користування цією земельною ділянкою. Суд вважає, що у діях відповідача відсутні протиправність дій , та причинний зв»язок з можливим порушенням прав та законних інтересів позивача, про що зазначено вище. Ч. 2 ст. 59 ЦПК України передбачено обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Ч. 1 3 ст. 77 Земельного кодексу Української РСР 1970 року встановлювали, що радгоспи та інші державні сільськогосподарські підприємства, організації і установи надають присадибні ділянки або городи із земель, призначених для цієї мети, постійним робітникам і службовцям, а також вчителям, лікарям та іншим спеціалістам, які працюють і проживають у сільській місцевості. Відповідно до ч. 5 ст. 20 Земельного кодексу Української РСР 1970 року право землекористування громадян, які проживають в сільській місцевості, засвідчувалось записами в земельно-шнурових книгах сільськогосподарських підприємств і організацій та погосподарських книгах сільських Рад Наказом ПО «Кристал» № 158 08.02.1988 р. батькові позивачки - [PERSON] Полікарповичубуло надано з присадибної ділянки [PERSON] за адресою вулиця Лісна, 20, село Малютянка Києво-Святошинського району Київської області, земельну ділянку загальною площею 0,02 га. Це його право засвідчене також записами в погосподарських та земельно-кадастрових книгах Малютянської сільської ради. Згідно цих записів [PERSON] залишилась земельна ділянка площею 0,12 га, що підтверджується записами в погосподарській книзі та земельно-кадастровій книзі Малютянської сільської ради. Згідно договору купівлі-продажу від 13 жовтня 1993 року № 2-4168, будинок разом з господарськими будівлями та спорудами на земельній ділянці площею 0,12 га перейшов у власність відповідача . Відповідно до ст.. 30 Земельного кодексу України 1990 року у користування його перейшла земельна ділянка площею 0,12 га. Належних доказів про те, що [PERSON] виділялась в користування земельна ділянка площею 0,0277 га (відповідного наказу та запису в в погосподарських та земельно-кадастрових книгах) суду не надано. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 22 листопада 2010 року № 3-27гс10 обовязковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність в особи, що ї використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а відсутність в неї таких документів є самовільним зайняттям земельної ділянки. Рішення ХVІІІ сесії Малютянської сільської ради XXIII скликання від 09 березня 2002 року про надання безкоштовно в приватну власність [PERSON] земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою: с. Малютянка, вул. Лісна, 20-А у розмірі 0,0277 га не відповідало чинним на той час ч. 1 та ч. 2 ст. 118 Земельного кодексу України 2001 року.Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Тобто основою умовою приватизації земельної ділянки, яка перебуває користуванні громадянина було наявність правовстановлюючого документу про надання в користування ділянки певного розміру та наявність документу, що посвідчує право користування. Тим більше, що рішення органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок повинне було прийматись на підставі технічних матеріалів. На час прийняття рішення ХVІІІ сесії Малютянської сільської ради XXIII скликання від 09 березня 2002 року у позивачки технічної документації не було. З матеріалів справи вбачається, що технічна документація виготовлена лише в 2008 році. . Державного акту або іншого передбаченого законом правовстановлюючого документу, який підтверджує право власності на земельну ділянку або право постійного користування позивачкою земельною ділянкою площею 0,0277 га суду не надано. Ст. 211 Земельного кодексу України стосується захисту порушення права на земельну ділянку. Для звернення за захистом певного права необхідно належними доказами навести наявність у позивача такого права. Належних доказів про наявність права не надано. Щодо моральної шкоди. Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями діями, чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини , крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. При вирішенні питання про стягнення моральної шкоди слід виходити з вимог ст. 1167 ЦК України, яка визначає підстави покладання обовязку по відшкодуванню такої шкоди, та обставин, які мають враховуватися при визначенні розміру відшкодування. Суд відмовляє в цій частині, оскільки відповідно розяснень даних в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди обовязковому зясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача, та вина останнього в її заподіянні. Зокрема суд повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, за яких обставин, та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні ,в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому. Позивачем не доведено позову й в цій частині Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачка та її представник не довели тих обставин на які посилалися як на підставу своїх вимог, не надали докази в обґрунтування своїх вимог, не спростували тих обставин на які посилається відповідач та його представник в обґрунтування своїх заперечень, що є їх обов»язком відповідно до засад змагальності процесу за ст.. 10 ЦПК України . При цьому суд створив всі умови для змагального процесу , роз»яснював позивачці та її представнику їх права та обов»язки. Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про необґрунтованість та недоведеність вимог позивачки оскільки вони не відповідають вимогам ст. ст.. 57-59 ЦПК України.

Outcome: dismissed