Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-06 00:00:00

24 січня 2011 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди/індексу інфляції/та процента від простроченої суми,посилаючись на те,що за рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2010 року на його користь стягнуто з відповідача суму боргу за договором позики в розмірі 15000гривень та судові витрати у справі 375грн..а всього стягнуто 15375грн.На виконання вказаного рішення суду було видано виконавчий лист № 2-72 і 30 березня 2010 року відділом державної виконавчої служби Першотравенського міського управління юстиції було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 19 жовтня 2010 року він отримав почтовий переказ на суму 435,59грн та в жовтні місяці 2010 року на його користь проведено стягнення з пенсії [PERSON] в сумі 5,35грн в рахунок повернення боргу,який повинен був повернутий [PERSON] в грудні 2007 року. Оскільки відповідач порушив своє зобовязання по поверненню позики в грудні 2007 року позивач на підставі ст..625 ЦК України та п.6 договору позики просить суд стягнути з відповідача індексацію простроченої суми боргу 435,59грн та 5,35грн за період з грудня 2007 року по жовтень 2010 року в розмірі 212,53грн та 10 процентів від суми боргу 1500грн/10% від 15000грн/,а всього просить стягнути на його користь 1712,53грн та стягнути з відповідача судові витрати у справі та витрати у справі та витрати на правову допомогу. В судовому засіданні позивач повністю підтримав свої позовні вимоги. Відповідач у справі [PERSON] та його представник в судовому засіданні позов не визнали,вважають,що позивачем пропущено трьохрічний строк позовної давності на стягнення з [PERSON] індексації суми боргу ,оскільки строк повернення боргу визначено в грудні 2007 року,позивач при предявленні позову про стягнення боргу не заявляв вимог про стягнення індексації,після судового рішення індексація не застосовується. Вважають,що п.6 договору між сторонами передбачено виплату одноразової суми штрафу за прострочення договору в розмірі 10% ,а згідно ст..258 ЦК України передбачений скорочений строк позовної давності про стягнення як штрафу так і пені,тому позивачем пропущено встановлений законом річний строк позовної давності за вказаною вимогою. Просять в задоволенні позовних вимог відмовити. Вислухавши пояснення сторін,дослідивши матеріали справи суд вважає,що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню: Як вбачається з матеріалів справи за рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2010 року на користь позивача стягнуто з відповідача суму боргу за договором позики в розмірі 15000гривень та судові витрати у справі 375грн..а всього стягнуто 15375грн.На виконання вказаного рішення суду було видано виконавчий лист № 2-72 і 30 березня 2010 року відділом державної виконавчої служби Першотравенського міського управління юстиції було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 19 жовтня 2010 року позивач отримав почтовий переказ на суму 435,59грн та в жовтні місяці 2010 року на його користь проведено стягнення з пенсії [PERSON] в сумі 5,35грн в рахунок повернення боргу,який повинен був повернутий [PERSON] в грудні 2007 року у відповідності п.1 договору позики між сторонами. Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник,який прострочив виконання грошового зобовязання,на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення,а також три проценти річних від простроченої суми,якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У відповідності до п.6 укладеного сторонами договору позики від 21 жовтня 2007 року також передбачено вказану у ч.2 ст.625 ЦК України відповідальність боржника за порушення грошового зобовязання про сплату боржником боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення,а також 10 процентів від простроченої суми. Оскільки відповідач порушив своє зобовязання по поверненню позики в грудні 2007 року він повинен сплатити позивачу на підставі ч.2 ст..625 ЦК України та п.6 договору позики індексацію заявленої позивачем простроченої суми боргу 435,59грн та 5,35грн за період з січня 2008 року по вересень 2010 року включно в розмірі 209,45 грн із такого розрахунку: Індекс інфляції за період з 01 січня 2008 року по вересень 2010 року включно становить 1,475 ,або 47,5%/1,029х1,027х1,038х1,031х1,013х1,008х0,995х0,999х1,011х1,017х1,015х1,021х1,029х1,015х1,014х1,009х1,005х1,011х0,999х0,998х1,008х1,009х1,011х1,009х1,018х1,019х1,009х0,997х0,994х0,996 х 0,998х1,012х1,029/. Сума індексації заявленої позивачем частини суми боргу за період з січня 2008 року по вересень 2010 року становить 209,45грн/47,5% від заявленої позивачем простроченої частини суми боргу 440,944грн/435,59грн+ 5,35грн утриманих від боржника в жовтні 2010 року/. Посилання відповідача та його представника про незастосування індексації простроченої суми боргу після судового рішення суд вважає необґрунтованими,оскільки зобовзання виникають на підставах ,встановлених ст..11 Цивільного кодексу,зокрема договорів та інших правочинів/ч.2 ст.509 ЦК України/.Зобовязання перестає діяти в разі його припинення на підставах,передбачених договором або законом/ч.1 ст.598 ЦК України/. Ці підстави зазначені у статтях 599,600,601,604-609 ЦК України,які не передбачають підставою припинення зобовязання ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора.За відсутності інших підстав припинення зобовязання,передбачених договором або законом,зобовязання припиняється його виконанням,проведеним належним чином/ст..599 ЦК України/.Належним виконанням зобовязання є виконання,прийняте кредитором,у результаті якого припиняються права та обовязки сторін зобовязання. Саме по собі ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора,виконання якого не здійснене,не припиняє зобовязальних правовідносин сторін договору й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання суд,передбачених ч.2 ст.625 ЦК України. Частина 2 ст.625 ЦК України передбачає право кредитора на отримання боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобовязання,а також 3% рчних від простроченої суми /за умови якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом/. 10 % річних відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України на підставі якої заявлено позивачем позовні вимоги та відповідно до п.6 договору позики від заявленої позивачем простроченої частини суми боргу в розмірі 440,94грн отриманих позивачем в жовтні 2010 року становлять щорічно 10% в розмірі 44,09 грн/10 % від 440,94грн/.А за період 2008 ,2009 рік та за девять місяців 2010 року належних до виплати позивачу 10 процентів за прострочення виплати заявленої ним суми боргу 435,59грн та 5,35 грн становлять у розмірі- 121,26 грн/44,09грнх2 роки за 2008 та 2009 роки та + 33,07грн за 9 місяців 2010 року/44,09грн:12 місяців=3,67грн х 9 місяців/. Оскільки частина суми боргу в розмірі 440,94грн виплачена боржником лише в жовтні 2010 року,а позов заявлено позивачем 24 січня 2011 року,позивачем не пропущено трьохрічний строк позовної давності по заявленим ним вимогам на підставі ч.2 ст..625 ЦК України,якій відповідають вимоги п.6 договору позики між сторонами. Тому ствердження відповідача та його представника про пропуск позивачем строків позовної давності трьохрічного про стягнення індексації та однорічного про стягнення штрафу та ствердження про те,що п.6 договору позики встановлено сторонами неустойку в вигляді штрафу за неналежне виконання зобовязання суд вважає необґрунтованим матеріалами справи,таке ствердження суперечить заявленим позовним вимогам позивача на підставі ч.2 ст..625 ЦК України /а не на підставі ст..549 ЦК України на яку посилається відповідач/та п.6 укладеного сторонами договору позики. З врахуванням викладеного суд вважає,що на користь позивача слід стягнути з відповідача індексацію заявленої позивачем частини суми боргу в розмірі 440,94грн отриманих в жовтні 2010 року в сумі 209,45грн та 10% річних від вказаної заявленої позивачем частини суми боргу 440,94грн отриманих ним в жовтні 2010 року в сумі 121,26 грн,а всього на користь позивача слід стягнути з відповідача 330,71грн/209,45грн+ 121,26грн/. Оскільки вказана сума стягнення 330,71грн становить 19,31% від заявленої позивачем суми позовних вимог на суму 1712,53грн,суд вважає,що на користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати у справі пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 125,71грн/ 19,31% від загальної суми судових витрат у справі в розмірі 651грн/ 51грн судовий збір+120 грн витрати на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи+ 480грн витрат на правову допомогу= 651грн/ на підставі ч.1 ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial