Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-06 00:00:00

11.03.2011 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське виробниче підприємство «Болгарка» ( далі ТОВ СГВП «Болгарка») про визнання договорів оренди земельної ділянки недійсними. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 12.07.2008 року між нею та ТОВ СГВП "Болгарка" був укладений договір оренди земельної ділянки площею 8.37 г., розташованої в межах Таборівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, строком на п'ять років, з оплатою орендної плати у розмірі 2.5% від нормативної вартості землі, а з 01.01.2009 року по 3% до 31 грудня кожного року. Земельна ділянка передана відповідачу по акту прийому передачі від 12.07.2008 року. Позивачка зазначила, що відповідач порушував свої зобов»язання щодо своєчасної виплати орендної плати, а влітку 2010 року вона дізналася, що в державному реєстрі земель зареєстровано договір оренди землі строком на 20 років, тоді як такого договору вона не укладала, її було введено в оману, тому позивачка просила про визнання недійсними обох договорів оренди, як від 16.07.2007 року так і 12.07.2008 року. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] пояснив, що договір оренди на 20 років позивачка не укладала, а при підписанні першого договору відповідач умисно ввів її в оману, надавши для підпису листи в одному з бланків якого і було зазначено інший строк оренди, ніж було узгоджено між сторонами, просить позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, посилався на дійсність договору оренди строком на 20 років. Вислухавши сторони, дослідивши письмові докази по даній цивільній справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково зважаючи на наступне. В судовому засіданні було встановлено, що позивачка згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку від 19.07. 2004 року є власником земельної ділянки площею 8.37 га., яка розташована на території Таборівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області. (а.с. 5). 12.07.2008 року між ТОВ СГВП «Болгарка», як орендарем та орендодавцем - [PERSON] було укладено договір оренди земельної ділянки, площею 8,37 га на 5 років, який підписаний сторонами та зареєстрований 17.07.2008 року у Вознесенському районному секторі реєстрації Миколаївської регіональної філії Державного підприємства Центр державного земельного кадастру за № 040801100249 (а. с. 7). За умовами зазначеного договору позивачка передала вказану земельну ділянку строком на 5 років, а відповідач зобов'язався сплачувати орендну плату відповідно до п 8 договору щорічно до 31 грудня кожного року. Відповідно до акту прийому передачі від 12.07.2008 року земельна ділянка, що належить позивачці була передана нею відповідачу ( а.с. 8). Згідно інформації відділу Держкомзему у Вознесенському районі миколаївської області від 21.09.2011 року за № 921/10-01 в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі між [PERSON] та ТОВ СГВП « Болгарка» 17.07.2008 року зареєстрований договір оренди землі реєстраційний номер 040801100249 терміном на 20 років, загальною площею 8.37 га розташованої в межах Таборівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області ( а.с.51). Суд вважає, що посилання позивачки на умисне введення її в оману щодо підписання договору оренди на 20 років заслуговують на увагу зважаючи на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України та п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" № 9 від 06 листопада 2009 року, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Для кваліфікації правочину як обману необхідно встановити, що омана стосувалася природи правочину, прав та обов»язків сторін, це певні винні, умисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості та наслідки правочину, які насправді настати не можуть і є відомими та бажаними для однієї із сторін. З змісту договору оренди від 12.07.2008 року вбачається, що він був зареєстрований у Вознесенському реєстраційному окрузі Миколаївської регіональної філії Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" 17.07.2008 року за реєстраційним номером 040801100249. Наданий представником позивачки в судовому засіданні оригінал зазначеного договору з відповідною реєстрацією, містить також всі необхідні підписи сторін та оригінал печатки ТОВ СВП «Болгарка». Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 60 ЦПК України передбачається, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст.59 ЦПК України). Належних та допустимих доказів, як передбачено ст. ст. 58-59 ЦПК України, які б спростували підписання цього договору представник відповідача суду не надав, а його посилання на те, що позивачка при обговоренні змін до умов укладеного 16.07.2007 року договору оренди земельної ділянки отримала проект договору для ознайомлення на якому вже були як підпис керівника товариства так і печатка та запис про його державну реєстрацію не заслуговують на увагу. Крім того договір оренди від 16.07.2007 року, укладений строком на 20 років позивачці не видавався і про його існування їй стало відомо лише влітку 2010 року і це стало можливим внаслідок обману з боку відповідача при підписанні [PERSON] бланків відповідної угоди договору оренди, тоді як наявність у орендодавця договору оренди на 5 років свідчить про його волевиявлення укласти саме такий договір. Зважаючи на викладене вимога позивачки про визнання недійсним договору оренди від 16.07.2007 року є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Що стосується визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 12.07.2008 року з підстав несвоєчасного виконання відповідачем зобов»язань щодо сплати орендної плати, то за правилами ст. 24 Закону України "Про оренду землі", орендодавець, крім іншого, має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Вказаний вид відповідальності відповідає як вимогам Закону України "Про оренду землі", главі 49 ЦК України так і п 13 зазначеного договору, яким передбачено, що у разі невнесення орендрої плати у строки, визначені договором, справляється пеня у розмірі 0.01% несплаченої суми за кожний день прострочки. В судовому засіданні було встановлено та не заперечувалося сторонами, що у відповідача ТОВ СГВП «Болгарка» відсутня заборгованість по орендній платі перед [PERSON] ( а.с. 26). За таких обставин вимога позивачки про визнання недійсним договору оренди від 12.07.2008 року є безпідставною. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають відшкодуванню судові витрати, понесені останньою при зверненні до суду.

Outcome: partial