Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-26 00:00:00

13 лютого 2008 року між сторонами укладено кредитний договір № CSRKAE000036160, за яким позивач зобовязувався надати відповідачу кошти в загальній сумі 30430 доларів США зі сплатою 10,56 % річних на строк до 12 лютого 2013 року включно, а саме: 20340,28 доларів США на придбання автомобіля, 1612,69 доларів США на сплату першого страхового платежу за перший рік дії кредиту, 6,75 доларів США на оплату реєстрації предмету застави, 406,81 доларів США одноразової винагороди за надання фінансового інструменту. Таким чином 13 лютого 2008 року відповідач отримав 22366,53 доларів США. З метою здійснення наступних страхових платежів йому було відкрито кредитну лінію в розмірі 8063 долара США, з яких 12 лютого 2009 року банком перераховано 938,91 доларів США на черговий страховий платіж, 12 лютого 2010 року відповідно 63,67 доларів США, 11 лютого 2011 року 64,48 доларів США, що в загальній сумі становило 1067,06 доларів США. Позивач просить стягнути з відповідача борг по кредиту станом на 28 липня 2011 року в загальній сумі 6258,15 доларів США та 8334,37 грн., а саме: поточний борг по кредиту 4853,95 доларів США, загальна сума боргу за відсотками 959,97 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом 444,23 долари США, пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором 5324,28 грн., штраф (фіксована частина) 250 грн., штраф (процентна складова) 2760,09 грн., так як останній з листопада 2009 року припинив виконання зобовязань, не реагує на попередження щодо дострокового погашення кредиту через невиконання його умов. Також позивач просив стягнути витрати по справі у вигляді судового збору та інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи. На підтримку вимог представник позивача пояснив, що кредитна лінія відкривалась для внесення щорічних страхових платежів, які не видавались відповідачу, а банком перераховувались страховій компанії. В зв'язку з участю заставного автомобіля у ДТП та виплатою по ній страхової суми, з 2010 року страхові платежі сплачувались лише за страхування життя відповідача, а на транспортний засіб були припинені. Відповідно до умов договору [PERSON] передав банку право на продаж його автомобіля, що був предметом застави, а кошти були зараховані на погашення його кредиту. Проте їх було недостатньо для погашення всієї суми, а тому договір діє до цього часу, хоча відповідач припинив виконувати його умови. Представник відповідача позов не визнав повністю, посилаючись на те, що останній отримав кошти лише в сумі 22366,53 доларів США, після реалізації автомобіля фактично борг було погашено, а тому припинилась дія договору, про наявність заборгованості позивач його не повідомляв протягом двох років. Крім того, відповідачем підписаний договір, який складається з одного аркуша, відсутні дані про отримання відповідачем коштів від банку, розрахунок заборгованості не відповідає вимогам до документу бухгалтерської звітності, а тому не може бути належним доказом. Також договір не відповідає вимогам ст. 11 ЗУ „Про захист прав споживачів, так як кошти було видано в іноземній валюті, в зв'язку з чим він є нікчемним і до нього повинні бути застосовані наслідки у вигляді повернення сторонами отриманого за даною угодою. Відповідач жодного разу не з'явився в судові засідання, хоча справа знаходиться в провадженні суду з 27 вересня 2011 року, його явка була визнана судом обов'язковою, а також не надав ніяких доказів щодо неможливості участі в розгляді справи через стан здоровя чи іншу поважну причину. Заслухавши представників позивача та відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 525, 526, 530, 629 ЦК України договір є обовязковим до виконання сторонами, одностороння відмова від зобовязання не допускається та воно має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у визначений в ньому строк. За договором позичальник повинен здійснювати погашення кредиту та процентів рівними щомісячними платежами в розмірі по 506,33 доларів США згідно графіку, який є додатком до договору, а також сплачує відповідно до умов надання споживчого кредиту фізичним особам пеню та інші штрафні санкції за порушення строків повернення кредиту, сплати процентів. Судом встановлено, що відповідач проводив погашення кредиту до лютого 2009 року, а у жовтні 2009 року надійшли кошти від продажу автомобіля, на придбання якого він брався. Оскільки купівля-продаж автомобіля була здійснена в національній валюті, то, як вбачається з пояснень представника позивача, закупівля доларів США здійснювалась банком на пільгових торгах, а тому на погашення кредиту надійшли кошти в іноземній валюті в більшому розмірі, ніж за офіційним курсом, що існував для валютних операцій на той час. Після цього відповідачем умови договору не виконувались, хоча відповідно до п.15.1 договір діє в обсязі виданих позичальнику коштів до повного виконання сторонами зобовязань за ним. Відповідно до ст. 651 ЦК України договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї з сторін в разі істотного порушення договору другою стороною. Відповідач припинив виконувати умови договору, що є його істотним порушенням, а також такі дії відповідача значною мірою позбавляють позивача того, на що він розраховував при укладенні договору, тобто фактично завдають матеріальної шкоди. Крім тогою, як передбачено ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами ( з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, чому відповідають і умови самого договору. Відповідач не зясував достовірно чи відбулось повне погашення кредиту та припинив сплату коштів, чим фактично порушив умови договору, а також його представником не надано ніяких доказів, які б відповідали умовам договору, про те, що продаж автомобіля, як предмета застави, припиняє дію договору. Суд не може прийняти до уваги посилання представника відповідача на те, що позивачем не надано ніяких доказів існування договору на 17 аркушах, так як цю обставину відповідно до вимог листа Національного Банку України від 18 січня 2006 року, повинен доводити саме він, оскільки невідомо чиї підписи є на кредитно-заставному договорі, який не містить дати, що є істотною умовою договору та визначає початок його дії. Явка відповідача була визнана судом обов'язковою, проте він без будь-яких поважних причин в судове засідання не з'явився, а його представник не володів достатньою інформацією для надання пояснень від його імені щодо обставин спору. В зв'язку з цим вказані посилання представника відповідача є безпідставними і нічим не доведеними, в той час як в договорі зазначено про укладення його в двох екземплярах, кожен з яких має однакову юридичну силу. Також представником відповідача не було надано ніяких пояснень з приводу проведення оцінки та продажу автомобіля, натомість представником позивача надано доручення від [PERSON] на його продаж, звіт про його оцінку, біржова угода про його продаж та документи про зарахування цих коштів на погашення кредиту в розмірі, що був на користь позичальника. Всі вказані дії також відповідали умовам кредитно-заставного договору. Також представник відповідача просив відмовити в позові, посилаючись на те, що спірний договір є нікчемним, оскільки ст. 11 ЗУ України „Про захист прав споживачів забороняє видачу кредитів в іноземній валюті, а в рішенні Конституційного суду України від 10 листопада 2011 року вказано, що дана норма поширюється і на стадію виконання договору. Проте на час укладення договору вказана норма не містила такої заборони (зміни до ст. 11 ЗУ „Про захист прав споживачів внесені ЗУ від 22 вересня 2011 року), а за заявою відповідача він просив про отримання кредиту саме в доларах США. Таким чином договір укладено згідно діючого на той час законодавства, яке зворотної сили не має. Крім того вимоги позивача щодо стягнення боргу зазначені і в гривневому еквіваленті, а тому така позовна вимога не протирічить тлумаченню законодавства, викладеному в рішенні Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року. В зв'язку з цим суд вважає також необґрунтованим посилання представника відповідача на те, що після визнання договору нікчемним двостороння реституція не повинна наступати, так як предметом споживчого кредиту був автомобіль, який банк і так вже вилучив у [PERSON] у 2009 році. Що стосується невизнання представником відповідача позову в частині повернення коштів по страхових виплатах з посиланням на те, що це різні договори, то однією з обовязкових умов надання споживчого кредиту є укладення страхових договорів, які є невідємною частиною кредитно-заставного договору, про що в ньому вказано та який підписав відповідач, прийнявши тим самим його умови. Крім того позивачем надано докази перерахування цих коштів та проведення страхових платежів. Що стосується стягнення пені, то дані вимоги підлягають задоволенню в межах строку позовної давності в один рік з серпня 2010 року по липень 2011 року включно в сумі 556,46 доларів США (4436,82 грн.) Таким чином станом на 28 липня 2011 року [PERSON] має заборгованість перед позивачем по вказаному кредитному договору, чим порушує права останнього як сторони за договором, які підлягають поновленню, в зв'язку з чим з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню витрати по справі пропорційно до задоволених вимог. На підставі ст. ст. 16, 258, 525, 526, 530, 629, 651, 1050 ЦК України, ст. 11 ЗК „Про захист прав споживачів,

Outcome: approved