Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору позики, укладеного 04 липня 2011 року між ним та відповідачем [PERSON] й посвідченим приватним нотаріусом Малинського районного нотаріального округу [PERSON], внаслідок його фіктивності та вчинення із застосування до нього психічного тиску з боку відповідача та його компаньйонів [PERSON] й [PERSON] У обгрунтування позовних вимог зазначає, що він зареєстрований фізичною особою підприємцем. Займається реалізацією аксесуарів до мобільних телефонів. З 2009 року неофіційно співпрацював з компанією [PERSON] області, реалізовував мобільні телефони. На початку січня 2011 року новий представник компанії [PERSON] в офісі в м. Житомирі запропонував йому та іншим неофіційним реалізаторам продукції даної компанії підписати договори позики з [PERSON] на суму 70000грн. та розписку без дати про їх отримання в забезпечення розрахунку за отриману продукцію. Сподіваючись на добропорядність партнера, він підписав їх. Після цього йому стали предявляти претензії щодо нестачі переданих коштів за реалізовану продукцію, які він спочатку повертав, а потім припинив співпрацювати з ними, оскільки вважав, що боргу немає. Наприкінці червня 2011 року [PERSON] власноручно поставив на його розписці дату 24.05.2011 року й став шантажувати його, вимагаючи гроші. 04 липня цього року в Малин приїхали працівники компанії Альянс[PERSON] та [PERSON], примусили укласти договір позики на суму 60000грн., який був посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] за згодою його дружини. Там же він написав розписку про одержання від [PERSON] зазначеної суми. Наступного дня [PERSON] взяв у нього з магазину товар для реалізації в погашення боргу по даному договору на суму 75000грн., але реалізував лише на 12тис.грн., решту повернув назад. Судом залучена до участі у справі співвідповідачем нотаріус [PERSON]. Відповідач [PERSON] подав зустрічний позов про стягнення з [PERSON] на його користь 60000грн. в погашення боргу за договором позики від 04 липня 2011 року. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали первісний позов з підстав, зазначених у позовній заяві, просять його задовольнити. Зустрічний позов не визнали. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] позов [PERSON] не визнав, посилаючись на його безпідставність. Зустрічний позов [PERSON] про стягнення боргу за договором позики підтримав, просить задовольнити його в сумі 48000грн. з урахуванням вартості реалізованого товару. Співвідповідач [PERSON], яка є приватним нотаріусом Малинського районного нотаріального округу, позов [PERSON] про визнання договору позики недійсним не визнала. Пояснила, що 04 липня 2011 року до неї звернулися [PERSON] та [PERSON] з проханням оформити договір позики. Наполягали саме на нотаріальному його посвідченні. Необхідна була згода дружини позичальника, тому домовилися зустрітися пізніше. Повторно [PERSON] прийшов з дружиною, яка дала згоду на оформлення цього договору. Вона розяснила сторонам порядок, умови та наслідки укладання цього договору. Всі присутні вели себе не вимушено, спілкувалися між собою, жартували. У її присутності позичальник написав розписку про одержання коштів по даному договору. Вважає, що договір був укладений та посвідчений у відповідності до вимог чинного законодавства і в задоволенні позову про визнання його недійсним просить відмовити. Зясувавши обставини справи та перевіривши їх наданими доказами в межах заявлених вимог, суд визнає, що первісний позов задоволенню не підлягає, а зустрічний позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладений з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно частини 1 статті 1049 цього Кодексу позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого саме роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За умовами договору позики, укладеного між позикодавцем [PERSON] та позичальником [PERSON] й нотаріально посвідченого 04 липня 2011 року приватним нотаріусом Малинського районного нотаріального округу [PERSON], позикодавець передав у власність позичальникові 60\~000,00грн., а позичальник прийняв їх, що засвідчив власноручною розпискою у присутності нотаріуса, та зобовязався повернути до 14 липня 2011 року (а.с.5, 28,29). Таким чином між сторонами склалися договірні зобовязання, які витікають із договору позики та регулюються ст.ст.1046-1050 Цивільного кодексу України. Статтею 1051 ЦК України визначено, що позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. При цьому якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. За ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу, тобто зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Вимагаючи визнати недійсним договір позики від 04 липня 2011 року, позивач посилається на норми ст.ст. 231 та 234 Цивільного кодексу України, а саме застосування до нього психічного тиску з боку відповідача та його товаришів [PERSON] та [PERSON], та його фіктивність, тобто вчинення без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Заслухавши пояснення позивача, відповідача [PERSON] суд не вбачає підстав для визнання правочину таким, що вчинений внаслідок застосування психічного тиску. Позивач [PERSON] пояснив, що після отриманої біля 11-ї години у нотаріуса консультації щодо укладення договору позики, [PERSON] та [PERSON] поїхали в м. Житомир, звідки приїхали близько 16-ї години. В цей час він взяв свою дружину й поїхали до нотаріуса. Ніяких скарг ні у нотаріуса, ні в інші органи щодо примусу до укладення договору позики від нього не надходило. Навпаки, відповідач [PERSON] ствердила, що в її присутності в офісі, де перебували [PERSON], його дружина та [PERSON], між ними йшла дружня бесіда із жартами. Без будь-яких заперечень [PERSON] написав розписку про реальне отримання грошей до укладення договору позики. Лише на початку серпня 2011 року після закінчення строку повернення позики [PERSON] звернувся у відділ міліції із заявою про вимагання грошей. За результатами перевірки постановою від 12 серпня 2011 року у порушенні кримінальної справи по факту вимагання грошей відносно [PERSON], [PERSON] та [PERSON] відмовлено (матеріал перевірки Малинського МВ УМВС України в Житомирській області №1107). Будь-яких інших переконливих доказів щодо застосування до нього насильства позивач не надав. Разом з тим в ході перевірки поясненням [PERSON], [PERSON] встановлено, що на час перевірки сума боргу за договором позики від 04 липня 2011 року становила 48 тис.грн. Аналізуючи досліджені судом докази у їх сукупності суд визнає позов [PERSON] таким, що не підлягає задоволенню, а зустрічний позов [PERSON] задовольняє частково в розмірі 48тис.грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача по зустрічному позову на користь позивача на відшкодування понесених останнім витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи 96 гривень та сплату судового збору 480грн.

Outcome: partial