Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-15 00:00:00

26.05.2011 року позивачка звернулася до суду. Свої вимоги обґрунтувала тим, що 10.08.2006 року між нею та ПАТ КБ ПриватБанк був укладений кредитний договір, згідно якого їй відповідачем надано кредит у розмірі 44440 грн. на купівлю автомобілю ВАЗ 21112. В той же день між нею та відповідачем був укладений договір застави, відповідно до якого вона передала в заставу відповідачу зазначений автомобіль. 29.04.2010 року працівники Банку, без рішення суду, вилучили в неї автомобіль. 24.11.2010 року рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва ПАТ КБ ПриватБанк зобов'язано повернути їй автомобіль. 27.04.2010 року її чоловіком [PERSON] була подана заява приватному підприємцю [PERSON] Про працевлаштування його водієм з особистим автомобілем з зарплатнею 5000 грн. на місяць. 30.04.2010 року її чоловіку було відмовлено в працевлаштуванні у зв'язку з відсутністю автомобілю. В результаті неправомірних дій відповідача вона упустила вигоду за період з 29.04.2010 року по 29.04.2011 року у розмірі 60000 грн. та отримала моральну шкоду у розмірі 50000 грн. На підставі викладеного просить суд стягнути з відповідача 110000 грн. В судовому засіданні представники позивача [PERSON] та [PERSON] позов підтримали та просять його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав та пославшись на те, що позивач не надав доказів в підтвердження своїх вимог просить в задоволенні позову відмовити. Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного. 10.08.2006 року між [PERSON] та ПАТ КБ ПриватБанк був укладений кредитний договір №NKKLAU0022005A, згідно якого позивачці відповідачем надано кредит у розмірі 44440 грн. на купівлю автомобілю ВАЗ 21112. В той же день між нею та відповідачем був укладений договір застави, відповідно до якого позивачка передала в заставу відповідачу зазначений автомобіль. 29.04.2010 року працівники Банку, без письмового попередження, вилучили спірний автомобіль, склавши при цьому акт прийняття в заставу ПриватБанку автомобілю боржника. 24.11.2010 року рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва ПАТ КБ ПриватБанк зобов'язано повернути [PERSON] автомобіль. Відмовляючи в задоволенні позову суд виходив з наступного. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Так, позивачкою в підтвердження своїх позовних вимог суду були надані заява [PERSON] на ім'я ПП [PERSON] Про прийняття на роботу на посаду водія та письмова відмова в такому прийнятті у зв'язку з відсутністю у [PERSON] власного автомобілю. В той же час зазначені докази спростовуються довідкою Братського відділення Єланецької МДПІ №1375 від 01.08.2011 року згідно якої ПП [PERSON] здійснював підприємницьку діяльність без застосування праці найманих працівників та довідкою Братського районного центру зайнятості №529 від 27.07.2011 року згідно якого ПП [PERSON] звіти про наявність вакансій водія за період з 29.04.2010 року по 29.04.2011 року не подавав. Крім того, допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що він є приватним підприємцем та займається вантажними перевезенням, працює сам і найману працю не використовує, з родиною [PERSON] вони є сусідами. Надати зрозумілих пояснень суду з якою метою він намагався прийняти на роботу [PERSON] він не зміг, також суд звертає увагу на ту обставину, що [PERSON] незважаючи на його твердження про необхідність найму водія, з квітня 2010 року до теперішнього часу так ні кого не найняв. Пояснення [PERSON] з приводу обставин укладання трудового договору з [PERSON] суд до уваги не бере. Оскільки [PERSON] є чоловіком позивачки, що свідчить про його зацікавленість на наприкінці справи, також вони спростовуються іншими матеріалами справи. Аналізуючи викладені обставини суд вважає, що позивачка не змогла довести ті обставини на які вона послалася в обґрунтування своїх вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed