Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-04 00:00:00

У лютому 2002 р. [PERSON] звернувся до суду із позовом, після уточнення якого просив змінити частки у спільній частковій власності співвласників в будинку №35, що знаходиться у місті Києві на вулиці Дашавській, та визнати право власності за співвласниками на відповідні частки будинку №35, що знаходиться у місті Києві по вулиці Дашавській, посилаючись на те, що йому у спірному будинку належить 398/900 частина, решта будинку в різних частках належить відповідачам. Починаючи з 1993 р. [PERSON] зробив прибудови до своєї частини будинку, яка була прийнята в експлуатацію у 2000 р., у зв'язку із чим його частка у спільній частковій власності за рахунок прибудови збільшилась. Посилаючись на викладене [PERSON] просив про задоволення позову. Ухвалою Солом'янського районного суду міста Києва від 22.06.2009 р. провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про зміну ідеальних часток у спільній частковій власності на будинок було зупинено у зв'язку із смертю позивача ( т. 4 а. с. 214). Ухвалою Солом'янського районного суду міста Києва від 11.05.2010 р. із занесенням до журналу судового засідання відновлено провадження у справі, визнано позивачем [PERSON], яка є правонаступником прав та обов'язків померлого [PERSON] (т. 5 а. с. 40). Посилаючись на обставини викладені у позовній заяві [PERSON] просила про задоволення позову, а саме просила змінити частки у спільній частковій власності співвласників в будинку №35, що знаходиться у місті Києві по вулиці Дашавській, визнати право власності за співвласниками на відповідні частки у будинку №35, що знаходиться у місті Києві по вулиці Дашавській, а саме: визнати за [PERSON] право власності на 72/100 частини будинку; визнати за [PERSON] право власності на 11/100 частин будинку, визнати за [PERSON] право власності на 7/100 частин будинку, визнати за [PERSON] право власності на 5/100 частин будинку, визнати за [PERSON] право власності на 5/100 частин будинку. У липні 1999 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], після неодноразового уточнення якого остаточно просила про розподіл домоволодіння №35, що розташоване у місті Києві по вулиці Дашавській, розподіл земельної ділянки, уточнення ідеальних часток домоволодіння, зобов'язання відповідача не чинити перешкод у користуванні власністю, стягнення заподіяної шкоди та визначення порядку користування земельної ділянки (т. 3 а. с. 3, а. с. 70, а. с. 143, а. с. 246). Обґрунтовуючи свої вимоги [PERSON] зазначала, що прибудова до спірного будинку була здійсненна незаконно, оскільки згоди співвласників будинку [PERSON] не отримав та побудована прибудова перешкоджає здійсненню права власності, оскільки створює значні перешкоди у користуванні належними [PERSON] приміщеннями, також вказувала і на те, що внаслідок здійснення будівельних робіт її власність зазнала значної шкоди. Крім цього, [PERSON] зазначала, що у зв'язку із незаконним будуванням прибудови, внаслідок чого було створено перешкоди - обмежено доступ до приміщень, [PERSON] за свій рахунок змушена була збудувати окремий вхід, облаштувати його, а також забезпечити належне функціонування приміщень, шляхом поновлення пошкоджених комунікаційних мереж, а саме водопостачання, каналізації, електромережі, на що останньою було витрачені значні грошові кошти. Також [PERSON] зазначала, що у зв'язку із вчиненням незаконних дій, пов'язаних із будівництвом, останній було заподіяно моральної шкоди. Ухвалою Солом'янського районного суду міста Києва від 23.10.2003 р., залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 09.02.2004 р. провадження у справі [PERSON] до [PERSON], треті особи: [PERSON], [PERSON], [PERSON] про розподіл будинку, усунення перешкод у здійсненні права власності, визначення порядку користування земельною ділянкою, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, було зупинено, та ухвалою цього ж суду від 30.11.2011 р. було відновлено провадження у справі. У судовому засіданні [PERSON] та її представник просили позов задовольнити у повному обсязі, проти позову [PERSON] заперечували, просили у його задоволенні відмовити. [PERSON] та її представник заявлені вимоги підтримали, просили про їх задоволення, у задоволені позовних вимог [PERSON] просили відмовити з підстав недоведеності їх обґрунтування. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] у справі за позовом [PERSON] проти задоволення позову [PERSON] заперечували, посилаючись на його безпідставність, заявлені вимоги [PERSON] підтримали та просили про їх задоволення. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню частково, а у позові [PERSON] необхідно відмовити. Відповідно до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON], який помер 13.06.2009 р. /свідоцтво про смерть від 14.06.2009 р., видане Відділом реєстрації смерті у місті Києві (серія 1-БК №145590)/, належало на праві власності 398/900 частин будинку №35, що знаходиться у місті Києві на вулиці Дашавській, з яких 1/3 частини на підставі договору купівлі-продажу від 16.02.1971 р. та 98/900 частин на підставі свідоцтва про право на спадщину від 30.01.1998 р. Встановлено, що по 1/10 частині домоволодіння на підставі свідоцтва про право на спадщину від 26.02.1986 р. належить [PERSON] та [PERSON] 2/15 частини домоволодіння належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 10.09.1987 р. та 202/900 частини домоволодіння належить на підставі договору дарування від 22.06.1998 р. (т. 3 а. с. 48, 79-82). Згідно із ч. 1 ст. 356 Цивільного кодексу України власнiсть двох чи бiльше осiб iз визначенням часток кожного з них у правi власностi є спiльною частковою власнiстю. Згідно із ст. 357 Цивільного кодексу України частки у правi спiльної часткової власностi вважаються рiвними, якщо iнше не встановлено за домовленiстю спiввласникiв або законом. Якщо розмiр часток у правi спiльної часткової власностi не встановлений за домовленiстю спiввласникiв або законом, вiн визначається з урахуванням вкладу кожного з спiввласникiв у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Спiввласник має право на вiдповiдне збiльшення своєї частки у правi спiльної часткової власностi, якщо полiпшення спiльного майна, якi не можна вiдокремити, зробленi ним своїм коштом за згодою всiх спiввласникiв, з додержанням встановленого порядку використання спiльного майна. Спiввласник житлового будинку, iншої будiвлi, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свiй рахунок добудову (прибудову) без згоди iнших спiввласникiв, якщо це не порушує їхнiх прав. Така добудова (прибудова) є власнiстю спiввласника, який її зробив, i не змiнює розмiру часток спiввласникiв у правi спiльної часткової власностi. Полiпшення спiльного майна, якi можна вiдокремити, є власнiстю того з спiввласникiв, який їх зробив, якщо iнше не встановлено домовленiстю спiввласникiв. Тобто, збільшення частки співвласника у праві спільної часткової власності можливе за сукупності певних умов, зокрема, якщо один із співвласників зробив поліпшення майна власним коштом, такі поліпшення не можна відокремити та вони зроблені за згодою усіх співвласників. [PERSON] не наведено належних доказів на підтвердження того, що добудова, яка була побудована [PERSON], не порушує права інших співвласників та добудова побудована із дозволу співвласників, а отже і відсутні законні підстави для задоволення позову [PERSON] про зміну ідеальних часток у спільній частковій власності на будинок. Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про зміну ідеальних часток у спільній частковій власності на будинок є безпідставним, а тому задоволенню не підлягає. За правилами статті 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. У судовому засіданні встановлено, що на підставі договору дарування частини жилого будинку, посвідченого [PERSON] приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 22.06.1998 р. (реєстровий №4370), зареєстрованого в Київському бюро технічної інвентаризації 16.08.1998 р. (№1706), [PERSON] належить на праві власності 202/900 частини жилого будинку №35 по вулиці Дашавській у місті Києві. Як вбачається із зазначеного договору у власність [PERSON] перейшли такі приміщення: житлова кімната - площею 11 кв.м.; кухня - площею 6,9 кв.м.; туалетна кімната - площею 3 кв.м., коридор - площею 3,8 кв.м.; коридор - площею 2,2 кв.м. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власностi є право особи на рiч (майно), яке вона здiйснює вiдповiдно до закону за своєю волею, незалежно вiд волi iнших осiб. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власностi є непорушним. Нiхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здiйсненнi. Встановлено, що [PERSON] за його життя, який помер 13.06.2009 р. /свідоцтво про смерть від 14.06.2009 р., видане Відділом реєстрації смерті у місті Києві (серія 1-БК №145590)/, правонаступником прав та обов'язків якого є [PERSON], було побудована прибудова без дозволу співвласників, якою зокрема, є і [PERSON], внаслідок чого було створено перешкоди у здійсненні [PERSON] право власності - права користування належними їй приміщеннями. Таким чином, порушене право [PERSON] підлягає захистові. Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON], треті особи: [PERSON], [PERSON], [PERSON] про розподіл будинку, усунення перешкод у здійсненні права власності, визначення порядку користування земельною ділянкою, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, підлягає частковому задоволенню, а саме в частині виділення у власність [PERSON] кімнати (3-5) площею 10,8 кв.м. для реалізації її права власності на частину цієї кімнати, враховуючи можливість доступи до доріг загального користування саме через вищевказане приміщення, та безперешкодного проведення необхідних для проживання комунікаційних мереж, а саме водопостачання, каналізації, електромережі, телефонної мережі тощо, виділення у власність [PERSON] коридору (1-1) площею 2,2 км.м. та комори (1-2) площею 1,8 кв.м., стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 650 гривень в рахунок компенсації надлишкової вартості приміщення, виділення у користування [PERSON] земельної ділянки площею 687,5 кв.м. за адресою: місто Київ, вулиця Дашавська, 35, виділення у користування [PERSON] земельної ділянки площею 562,5 кв.м. за адресою: місто Київ, вулиця Дашавська, 35. В решті позов [PERSON] задоволенню не підлягає, оскільки заявлені вимоги не ґрунтуються на вимогах закону.

Outcome: partial