Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-01 00:00:00

представник позивач та позивач просять суд визнати недійсним державний акт серії ЯГ № 168244 від 16.06.2006 року на право приватної власності земельну ділянку площею 0, 1797 га, що виданий [PERSON], що розташована по вул.. Пушкіна, 1, що в с. Стави Кагарлицького району Київської області для будівництва та обслуговування житлового будинку та недійсним державний акт серії ЯГ № 168247 від 16.06.2006 року на право приватної власності земельну ділянку площею 0,0590 га, що виданий [PERSON], що розташована по вул.. Пушкіна, 1, що в с. Стави Кагарлицького району Київської області для ведення особистого селянського господарства, скасувати державну реєстрацію державних актів на право власності на земельні ділянки серія ЯГ № 168244 від 16.06.2006 року та серія ЯГ № 168247 від 16.06.2006, що видані [PERSON], що розташована по вул.. Пушкіна, 1, що в с. Стави Кагарлицького району Київської області, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 5000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, судові витрати стягнути з [PERSON] на користь [PERSON], посилаючись згідно свідоцтва про право власності серія САС №263451 від 05.07.2011 р. [PERSON] Гнатович є власником 1/2 частини житлового будинку по вул. Пушкіна, 1 в с. Стави Кагарлицького району. Згідно довідки Ставівської сільської ради Кагарлицького району Київської області № 1909 від 13.10.2011 р. позивач користується земельною ділянкою загальною площею 0,50 га, яка розташована на території Ставівської сільської ради за адресою с. Стави, вул. Пушкіна, 1, на підставі рішення № 577 ХІ сесії Ставівської сільської ради від 24.12.1993 р. Також, згідно рішення № 7.74/12 ХІІ сесії Ставівської сільської ради від 21.11.2003 р. позивачу було передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 0,50 га, яка розташована за адресою: с. Стави, вул.. Пушкіна, 1. В жовтні 2011 року під час спору позивач дізнався, що власник сусідньої частини житлового будинку [PERSON] виготовив та отримав державні акти на право власності на земельну ділянку серія ЯГ № 168247 та серії ЯГ № 168244 від 16.06.2006 року. При цьому позивачу про виготовлення та видачу відповідачу державних актів нічого не було відомо, оскільки межі своїх земельних ділянок відповідач з позивачем як суміжних землекористувачем не погоджував та акт про встановлення на місцевості та погодження зовнішніх меж земельної ділянки не підписував. Як зясувалось, відповідач приватизуючи свою земельну ділянку приватизував частину земельної ділянки позивачу, в тому числі і земельну ділянку, на якій розташована частина житлового будинку та господарські споруди позивача. Тобто, фактично частина житлового будинку позивача на даний час розташований на земельну ділянці, яка на праві приватної власності належить позивачу, що порушує право позивача на земельну ділянку, яка знаходиться в його користуванні та була передана позивачу у приватну , згідно рішення Ставівської сільської ради. Відповідно до генерального плану забудови індивідуального житлового будинку позивача ширина земельної ділянки відповідача зі сторони проїзду становить 14,5м, а відповідно до державного акту серія ЯГ № 168244 від 16.06.2006 року ширина земельної ділянки позивача становить 35,14. тобто, відповідач фактично приватизував всю земельну ділянку позивача зі сторони проїзду, а саме: весь заїзд до будинку позивача. У зв'язку з чим, позивач не має можливості приватизувати свою земельну ділянку в тих межах, якими він користується. Необхідно зазначити, що в акті встановлення на місцевості та погодження меж земельної ділянки позивача наявні підписи суміжних землекористувачів, в тому числі позивача. Однак, позивач не підписував вказаний акт погодження меж, а підпис, який стоїть в акті не є його підписом. Згідно п. б) ч. 2 ст. і 98 Земельного кодексу України кадастрова зйомка включає погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами. Отже, позивач не погоджував межі земельної ділянки відповідача, тому державний акт на земельну ділянку був виданий з порушенням ст.. ст.. 103, 106, п. б ч. 2 ст. 198 Земельного кодексу України, які передбачають необхідність встановлення та погодження меж земельних ділянок між суміжним землекористувачами або землевласниками. Згідно п. 1.16 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої Наказом Державного комітету України по земельних ресурсам № 43 від 05.04.1999 р. технічна документація зі складання державного акт на право постійного користування земельною ділянкою включає кадастровий плат земельної ділянки, складений за результатами зйомки. Згідно п. 1.16 Інструкції здійснюється кадастрова зйомка земельної ділянки з наступним вирахуванням координат поворотних точок меж (у державній або умовній системі координат) і площі ділянки. За результатами виконаних робіт складається кадастровий план земельної ділянки. Отже, вищезазначеними нормами передбачено необхідність погодження меж земельної ділянки із сусідніми землекористувачами при складані кадастрового плану на основі кадастрових зйомок. При цьому, під час виготовлення державного акту відповідача межі земельної ділянки не погоджувались з позивачем. Також під час виготовлення технічної документації та видачі державних актів відповідачу було порушено також інші норми Інструкції. Зокрема: п. 1.12. Інструкції, який передбачає, що складання державного акта на право власності на земельну ділянку або право постійного користування земельною ділянкою при передачі або наданні земельних ділянок громадянам, підприємствам, установам, організаціям та об'єднанням громадян всіх видів проводиться після перенесення в натуру (на місцевість) меж земельної ділянки та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженим в установленому порядку проектом відведення цієї ділянки; п. 2.1. Інструкції, який передбачає, що роботи зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою виконуються зі встановленням (відновленням) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки та меж обмежень на використання земельної ділянки. При виготовленні технічної документації зі складання державного акту відповідача не було встановлено в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки відповідача. Таким чином, державні акти на право власності на земельну ділянку виготовленні відповідачем з порушенням вимог Земельного кодексу України та Інструкції, тому такі державні акти є незаконними та повинні бути визнані судом недійсними. Згідно п. б) ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав Згідно ч. 1 ст. 158 Земельного кодексу України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Згідно ч. 2 ст. 158 Земельного кодексу України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Що стосується скасування державної реєстрації державних актів, то у звязку з визнанням його недійсним, необхідно також скасувати його державну реєстрацію та зобовязати ДП «Центр земельного кадастру» внести запис про скасування державно реєстрації державного акту. Згідно ч. 1 ст. 204 ЗК України державний земельний кадастр ведеться уповноваженим органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Крім цього, у звязку з порушенням відповідачем прав позивача на земельну ділянку, позивач зазнав сильних моральних переживань, в результаті того, що постійно відчуває незручності та докори зі сторони відповідача, що він живе на його землі. Також були порушенні нормальні життєві звязки позивача, оскільки він не може вести нормальне життя, під час перебування на земельній та у будинку відчуває дискомфорт, розуміючи, що земельна ділянка йому не належить і він не зможе приватизувати свою приватизувати свою ділянку. Виходячи з обсягу та характеру моральних, психологічних та фізичних страждань позивач оцінює завдану йому моральну шкоду в розмірі 5000 грн. Відповідач [PERSON] позовні вимоги позивача визнає частково, а саме: в частині скасування державних актів та їх реєстрація. Щодо позовних вимог позивача у розмірі 5000 грн. моральної шкоди та судових витрат в розмірі 2000 грн. він не визнає, оскільки вважає, що ці вимоги є безпідставними. Такої ж думки і пр. судові витрати. Представник відповідач в особі Ставівської сільської ради Кагарлицького району в судове засідання не зявився та подав до суду заяву, в якій просить проводити засідання суду без представника сільської ради і вимоги позивача щодо скасування державних актів визнає в повному обсязі. Щодо інших вимог, то він не визнає. Представник третьої особи в особі Управління Держкомзему в Кагарлицькому районі в засідання суду не зявився, про час і місце розгляду справи був повідомлений завчасно, про що в матеріалах є розписка про отримання судової повістки, причини неявки в суд не повідомив, а тому суд ухвалює рішення на підставі наявних в справі матеріалів. Вислухавши сторони та вивчивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги позивача задовольнити частково. В судовому засіданні суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про право власності серія САС №263451 від 05.07.2011 р. [PERSON] є власником ? частини житлового будинку по вул. Пушкіна, 1 в с. Стави Кагарлицького району, а іншої ? житлового будинку по вул. Пушкіна, 1 в с. Стави Кагарлицького району власником є [PERSON]. Згідно довідки Ставівської сільської ради Кагарлицького району Київської області № 1909 від 13.10.2011 р. позивач користується земельною ділянкою загальною площею 0,50 га, яка розташована на території Ставівської сільської ради за адресою с. Стави, вул. Пушкіна, 1, на підставі рішення № 577 ХІ сесії Ставівської сільської ради від 24.12.1993 р. Також, згідно рішення № 7.74/12 ХІІ сесії Ставівської сільської ради від 21.11.2003 р. позивачу було передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 0,50 га, яка розташована за адресою: с. Стави, вул.. Пушкіна, 1. В жовтні 2011 року під час вияснення певних обставин позивач дізнався, що власник сусідньої частини житлового будинку [PERSON] виготовив та отримав державні акти на право власності на земельну ділянку серія ЯГ № 168247 та серії ЯГ № 168244 від 16.06.2006 року. При цьому позивачу про виготовлення та видачу відповідачу державних актів нічого не було відомо, оскільки межі своїх земельних ділянок відповідач з позивачем як суміжних землекористувачем не погоджував та акт про встановлення на місцевості та погодження зовнішніх меж земельної ділянки не підписував. З матеріалів справи та з пояснень сторін було встановлено, що відповідач приватизуючи свою земельну ділянку приватизував частину земельної ділянки позивачу, в тому числі і земельну ділянку, на якій розташована частина житлового будинку та господарські споруди позивача. Тобто, фактично частина житлового будинку позивача на даний час розташований на земельну ділянці, яка на праві приватної власності належить позивачу, що порушує право позивача на земельну ділянку, яка знаходиться в його користуванні та була передана позивачу у приватну , згідно рішення Ставівської сільської ради. Відповідно до генерального плану забудови індивідуального житлового будинку позивача ширина земельної ділянки відповідача зі сторони проїзду становить 14,5м, а відповідно до державного акту серія ЯГ № 168244 від 16.06.2006 року ширина земельної ділянки позивача становить 35,14. Тобто, відповідач фактично приватизував всю земельну ділянку позивача зі сторони проїзду, а саме: весь заїзд до будинку позивача. У зв'язку з чим, позивач не має можливості приватизувати свою земельну ділянку в тих межах, якими він користується. Необхідно зазначити, що в акті встановлення на місцевості та погодження меж земельної ділянки позивача наявні підписи суміжних землекористувачів, в тому числі позивача. Однак, позивач не підписував вказаний акт погодження меж, а підпис, який стоїть в акті не є його підписом. Згідно п. б) ч. 2 ст. і 98 Земельного кодексу України кадастрова зйомка включає погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами. Отже, позивач не погоджував межі земельної ділянки відповідача, тому державний акт на земельну ділянку був виданий з порушенням ст.. ст.. 103, 106, п. б ч. 2 ст. 198 Земельного кодексу України, які передбачають необхідність встановлення та погодження меж земельних ділянок між суміжним землекористувачами або землевласниками. Згідно п. 1.16 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої Наказом Державного комітету України по земельних ресурсам № 43 від 05.04.1999 р. технічна документація зі складання державного акт на право постійного користування земельною ділянкою включає кадастровий плат земельної ділянки, складений за результатами зйомки. Згідно п. 1.16 Інструкції здійснюється кадастрова зйомка земельної ділянки з наступним вирахуванням координат поворотних точок меж (у державній або умовній системі координат) і площі ділянки. За результатами виконаних робіт складається кадастровий план земельної ділянки. Отже, вищезазначеними нормами передбачено необхідність погодження меж земельної ділянки із сусідніми землекористувачами при складані кадастрового плану на основі кадастрових зйомок. При цьому, під час виготовлення державного акту відповідача межі земельної ділянки не погоджувались з позивачем. Також під час виготовлення технічної документації та видачі державних актів відповідачу було порушено також інші норми Інструкції. Зокрема: п. 1.12. Інструкції, який передбачає, що складання державного акта на право власності на земельну ділянку або право постійного користування земельною ділянкою при передачі або наданні земельних ділянок громадянам, підприємствам, установам, організаціям та об'єднанням громадян всіх видів проводиться після перенесення в натуру (на місцевість) меж земельної ділянки та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженим в установленому порядку проектом відведення цієї ділянки; п. 2.1. Інструкції, який передбачає, що роботи зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою виконуються зі встановленням (відновленням) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки та меж обмежень на використання земельної ділянки. При виготовленні технічної документації зі складання державного акту відповідача не було встановлено в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки відповідача. Таким чином, державні акти на право власності на земельну ділянку виготовленні відповідачем з порушенням вимог Земельного кодексу України та Інструкції, тому такі державні акти є незаконними та повинні бути визнані судом недійсними. Згідно п. б) ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Згідно ч. 1 ст. 158 Земельного кодексу України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Згідно ч. 2 ст. 158 Земельного кодексу України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей, а тому суд вважає, що позовні вимоги позивача щодо державних актів підлягають до задоволенні і визнає недійсними державний акт серії ЯГ № 168244 від 16.06.2006 року на право приватної власності земельну ділянку площею 0, 1797 га, що виданий [PERSON], що розташована по вул.. Пушкіна, 1, що в с. Стави Кагарлицького району Київської області для будівництва та обслуговування житлового будинку та державний акт серії ЯГ № 168247 від 16.06.2006 року на право приватної власності земельну ділянку площею 0,0590 га, що виданий [PERSON], що розташована по вул.. Пушкіна, 1, що в с. Стави Кагарлицького району Київської області для ведення особистого селянського господарства. Ст. 27 Законом України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень передбачає скасування державної реєстрації \~речових прав в разі винесення судом відповідного рішення, про що вносяться дані до Державного реєстру прав. Визнання Державного акту на право власності на земельну ділянку недійсним є підставою для скасування його державної реєстрації, а тому суд задовольняє позовні вимоги позивача в цій частині вимог та скасовує державну реєстрацію державних актів на право власності на земельні ділянки серія ЯГ № 168244 від 16.06.2006 року та серія ЯГ № 168247 від 16.06.2006, що видані [PERSON], що розташована по вул.. Пушкіна, 1, що в с. Стави Кагарлицького району Київської області. Щодо позовних вимог позивача 5000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, то дані вимоги позивача не підлягають до задоволення і суд в цій частині вимог позивачу відмовляє з наступних підстав. Суд вважає, що позивачем не доведено факт спричинення моральної шкоди позивачу відповідачем. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. При розгляді питання стосовно моральної шкоди необхідно враховувати стан здоровя, ступінь зниження престижу, тяжкість змін у його життєвих і виробничих стосунках, а також як не виконання грошового зобовязання вплинув на здоровя та душевну рівновагу позивача та членів його сімї. Відповідно до вищевказаного постанови Пленуму Верховного Суду України суд вважає, що доказів щодо заподіяння позивачу моральної шкоди внаслідок порушень земельного законодавства позивач доказів суду не представив і такі докази в судовому засіданні не були встановлені, а тому суд вважає, що позивачу в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в сумі 5000 грн. необхідно відмовити повністю. Стосовно витрат на правову допомогу, то відповідно до ст. 84 ЦК України це витрати сторони, що вона понесла у звязку із оплатою допомоги адвоката. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю сторін. На підтвердження цієї обставини суду слід надати договір про надання правової допомоги та документ, що свідчить про оплату гонорару. Це можуть бути квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення або інший банківський документ. До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною витрати. У постанові від 01 жовтня 2002 року у справі № 30/63 Верховний Суд України звертає увагу на те, що судові витрати за участю адвоката при розгляді справи підлягають сплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, якій такі послуги надавались, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами. Оскільки у квитанції від 02.12.2011 року викладено однією сумою за складання позовної заяви та участі у цивільній справі в сумі 2000 грн. і в судовому засіданні вимога була викладена однією сумою, яку було розділено представником позивача на 1500 грн. за представництво в суді та 500 грн. за підготовку та виготовлення позовної заяви, тому суд має можливості визначити розграничити дану сум і стягує за представництво в суді та за підготовку та виготовлення позовної заяви. Стосовно представництва в судових засіданнях, то відповідно до п. 2 ст. 84 ЦПК України розмір такої компенсації з урахуванням справи визначається судом. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про адвокатуру» ця оплата здійснюється на підставі угоди між громадянином та адвокатом. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, повязаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» передбачені такі граничні розміри компенсації витрат на правову допомогу якщо компенсації сплачуються іншою стороною не перевищує суму, що обчислюється виходячи з того, що зазначеній особі, виплачується 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи. Згідно Закону України «Про державний бюджет України на 2011 рік» з 01.12.2011 року установлено розмір мінімальної заробітної плати в сумі 1004 грн. 00 коп. За період розгляду справи було проведено 1 засідання загальною тривалістю 0 год. 40 хв., з якого судом зроблено розрахунок розміру витрат за цей період, що становить 267 грн. 44 коп., яка підлягає до стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача, а тому суд задовольняє вимоги позивача частині стягнення витрат на правову допомогу частково і стягує 267 грн. 44 коп. та 500 грн. за підготовку та виготовлення позовної заяви. Стосовно судових витрат, то до їх складу входять витрати на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи, які підлягають стягнення в повному обсязі, згідно ст. 88 ЦПК України, оскільки вони понесені при подачі позовних заяв до суду та підтверджуються відповідними документами, а саме: платіжними дорученнями, а тому суд стягує з відповідача [PERSON] на користь позивача витрати по сплаті державного мита в сумі 8 грн. 50 коп. та витрати на інформаційно технічне забезпечення судового процесу в сумі 37 грн. 00 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial