Jurisdiction: civil
Date: 2012-01-30 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], відділу приватизації державного житлового фонду управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради, третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу [PERSON], служба у справах дітей Комінтернівського району управління служб у справах дітей Комінтернівського району Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про визнання розпорядження відділу приватизації державного житлового фонду управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради № 4108-Ш-2 від 22 липня 2002 р. недійсним, визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло від 22 липня 2002 pоку № 3-02-151909-Ш-2, видане відділом приватизації державного житлового фонду управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради, визнання недійсним договору купівлі-продажу 2-кімнатної квартири [ADDRESS] від 28 вересня 2004 p., укладений між [PERSON] та [PERSON], повернення сторін у попереднє становище. Позовні вимоги обґрунтовували наступним. Позивач [PERSON] є наймачем 2-кімнатної квартири [ADDRESS], яка була надана її сім'ї складом з 3-осіб: позивач, її дочка [PERSON], та її син [PERSON] На підставі рішення Комінтернівського РВК м.Харкова № 99-17 від 18 березня 1986 р. позивачам був виданий ордер № 213 від 27 березня 1986 р. На протязі тривалого часу позивач [PERSON] працювала в м.Надим, на час своєї відсутності згідно до діючого житлового законодавства вона бронювала квартиру, у якій була зареєстрована разом з дітьми. Оскільки квартира потребувала догляду, син позивачки [PERSON] познайомився з відповідачем [PERSON], який запропонував наглядати за квартирою та просив тимчасово зареєструвати його в цій квартирі. 22 липня 2002 року відповідач [PERSON] , отримавши фіктивну довідку про склад сім'ї, у якій був зазначений тільки він, приватизував спірну квартиру на себе. Відповідно до договору купівлі-продажу від 28 вересня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], відповідач [PERSON], на маючи на це повноважень, продав квартиру відповідачу [PERSON] Згідно з вироком Комінтернівського районного суду м.Харкова від 24 вересня 2007 р. паспортистка КЖЕП-124 Комінтернівського району м.Харкова, до території обслуговування якого відносилася спірна квартира, була визнана винною за ч.1 ст. 358 КК України. Відповідно до ст.ст. 1, 2, 3, 5 Закону приватизація здійснюється шляхом платної передачі громадянам квартир з нормою на наймача і членів його сім'ї, які постійно проживають в цих квартирах, або за якими зберігається право на житло. Відповідно до ст. 8 ч.2 Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду" передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). Відповідач [PERSON] на підставі довідки, відомості у якій не відповідали дійсності, отримав у власність спірну квартиру. На підставі ст. 57 ч.1 ЦК України ( в ред. 1963 р.) угода, укладена внаслідок обману, насильства, погрози, зловмисної угоди представника однієї сторони з другою стороною, а також угода, яку громадянин був змушений укласти на вкрай невигідних для себе умовах внаслідок збігу тяжких обставин, може бути визнана недійсною за позовом потерпілого. Вважали, що розпорядження відділу приватизації № 4108-Ш-2 від 22 липня 2002 р. і видане на його підставі свідоцтво про право власності на житло від 22 липня 2002 p. 3-02-151909-Ш-2 повинно бути визнане недійсним. Позивачі також вважали, що свідоцтво про право власності на житло було отримано [PERSON] у зв'язку з шахрайськими діями, що підтверджується вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова. У зв'язку з тим, що попередня угода - передача у власність [PERSON] квартири, є незаконною, укладений договір купівлі-продажу між [PERSON] і відповідачем [PERSON] також є недійсним, оскільки [PERSON] .М. не набув права власника і не мав законних підстав для відчуження майна, яке йому не належало. В судовому засіданні представник позивачів адвокат [PERSON] підтримала позовну заяву, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] проти позову заперечували, просили застосувати строк позовної давності, в задоволенні позовних вимог просили відмовити. Відповідач [PERSON] проти позову заперечував, зазначав що ніяких шахрайських дій не вчиняв, спірну квартиру він придбав у [PERSON] Представник третьої особи служби у справах дітей Комінтернівського району управління служб у справах дітей Комінтернівського району Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради просила розглядати справу за її відсутності, проти позовних вимог заперечувала, просила ухвалити рішення в інтересах малолітніх дітей. Третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу [PERSON] просила розглядати справу за її відсутності. Вислухавши пояснення представника позивачів, відповідача та його представника, дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] 27 березня 1986 року отримала ордер на квартиру [ADDRESS] (а.с. 129). Ця квартира була заброньована за позивачкою до 07.12.2002 року в звязку з її роботою в районі Крайньої півночі Російської Федерації (а.с. 130). За письмовою згодою членів сім'ї позивача в спірній квартирі був зареєстрований відповідач [PERSON] (а.с. 131, 132, 180). Згідно з розпорядженням відділу приватизації державного житлового фонду управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради № 4108-Ш-2 від 22 липня 2002 року [PERSON] отримав свідоцтво про право власності на житло від 22 липня 2002 року (а.с. 175, 179, 182). 28 вересня 2004 року [PERSON] продав квартиру [ADDRESS] В.А. (а.с. 188). Вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24 вересня 2007 року паспортист дільниці №21 філіалу КП «Жилкомсервіс» Комінтернівського району м. Харкова Рудченко [PERSON] була визнана винною в порушенні вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Положення про порядок передачі квартир у власність громадян, в результаті чого [PERSON] безпідставно отримав свідоцтво про право власності на спірну квартиру. Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідач в судовому засіданні заявив про застосування строку позовної давності, вказавши, що позивачами цей строк пропущений. Як зазначають позивачі в позові, вони лише в теперішній час вирішили поновити своє порушене право та звернулись до суду із позовом. Представником позивачів не надано належних та допустимих доказів поважності пропуску строку позовної давності. Тобто, позивачі мали можливість дізнатися про порушення своїх прав як з дати реєстрації за відповідачем [PERSON] права власності на спірну квартиру в 2002 році, а також з дати вчинення договору купівлі-продажу квартирі та її реєстрації в БТІ на імя відповідача [PERSON] в 2004 році. Крім того, спірна квартира була заброньована за позивачкою [PERSON] до 07.12.2002 року, отже, якщо позивач бажала надалі зберегти за собою право на житло у цій кватирі, їй необхідно було звертатися із відповідними заявами про продовження терміну бронювання. Саме з того часу [PERSON] мала реальну можливість дізнатися про те, що [PERSON] приватизував спірну квартиру ще 22 липня 2002 року. Доказів того, що позивачі дізналися про порушення своїх прав на спірну квартиру лише після постановлення вироку, суду не надано. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачами пропущений строк позовної давності, поважних причин пропуску строку позовної давності позивачами не наведено та судом не встановлено. Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Outcome: dismissed