Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-02 00:00:00

У серпні 2011 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просив суд позбавити відповідача батьківських прав відносно її сина [PERSON] , [INFO] та про стягнення з неї аліментів на його утримання у розмірі % усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття. В обґрунтування позову позивач вказував, що в Степівському будинку - інтернаті проживає та знаходиться на повному державному утриманні з 04.02.2005 року і по теперішній час малолітній [PERSON] , [INFO] , який є інвалідом дитинства, має діагноз: синдром Дауна, важка розумова відсталість, тотальне порушення мовленя важкого ступеню. В судове засідання позивач свого представника не направив, надіслав на адресу суду заяву, в якій позов підтримав у повному обсязі та просив слухати справу за відсутності їх представника. Прокурор в судовому засіданні позов підтримала, підтвердила факти, викладені у позовній заяві. Представник 3-ї особи - Орган опіки та піклування Миколаївської міської ради - позовні вимоги підтримала, просила суд задовольнити позовні вимоги. Відповідач в судовому засіданні проти позовних вимог стосовно позбавлення її батьківських прав не заперечувала, а стосовно стягнення з неї аліментів на утримання малолітньої дитини пояснила, що не має можливості їх сплачувати оскільки на даний час ніде не працює . Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку прокурора, пояснення представника 3-ї особи, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. [PERSON] , [INFO] , уродженка м. Миколаєва є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] та має статус матері-одиначки. Дитина прибула до Степівського дитячого будинку-інтернату з Миколаївського будинку дитини. За весь час перебування хлопчика в інтернатному закладі і до цього часу відповідач жодного разу його не відвідала, не цікавилася долею та станом здоров`я сина, матеріально не допомагає, хоча відповідачу ніхто не чинив та не чинить перешкод у спілкуванні з сином. Крім того, в матеріалах справи є копія відмови відповідача від материнських прав від 26.12.2000 року, зазначене підтвердила відповідач у судовому засіданні. Таким чином, своїми діями, відповідач порушує свої зобов`язання закріплені в статті 51 Конституції України від 28 червня 1996 року, а саме щодо того, що батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Аналогічне твердження закріплене і в ст. 180 Сімейного Кодексу України. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних доля всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 цього ж Закону вказано, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно статті 12 цього є закону вказано, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до статті 15 цього ж Закону встановлено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею. Статтею 164 Сімейного Кодексу України встановлено підстави позбавлення батьківських прав, а саме п.2 ч.І - ухиляння від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Необхідно зазначити, що ухилення від виконання юридичного обов`язку виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що в судовому засіданні було судом достовірно встановлено виходячи з поведінки відповідача, не дивлячись на те, що остання має задовільний стан здоров`я, перешкод у спілкуванні з дитиною їй ніхто не чинив і не чинить, і у тривалому відрядженні не знаходилась. Згідно ст.ст. 150, 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про стан здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, створювати належні умови для розвинення їх природних здібностей, поважати гідність дітей, утримувати їх до повноліття. Виходячи з вищевикладеного, діючи в інтересах дитини, суд вважає можливим задовольнити позов позивача і позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та стягувати з неї на утримання сина аліменти. Вказані обставини об`єктивно підтверджуються перевіреними судом матеріалами справи: висновками, актом, довідками . Суд роз`яснює відповідачу, що відповідно до ст. 168 Сімейного кодексу України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідачів підлягають стягненню на користь держави судовий збір.

Outcome: approved