Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-05 00:00:00

В травні 2011 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до Григорівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 31.05.2003 року померла [PERSON] Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді земельної частки (паю), площею 4,47 умовних кадастрових гектарів в межах території агрофірми «Щербані», яка була прийнята позивачкою (спадкоємицею за заповітом) у встановленому законом порядку. Враховуючи відмову нотаріуса від оформлення спадкових прав на майно та неможливість вирішити питання в іншому порядку, оскільки сертифікат, що посвідчує право померлої на земельну частку (пай) , має незастережне виправлення, позивачка просила позовні вимоги задовольнити. Ухвалою суду до участі в справі в якості відповідача залучено Вознесенську районну державну адміністрацію Миколаївської області. В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Надав пояснення, аналогічні, викладеним у позовній заяві. Представники відповідачів у судове засідання не зявилися. В матеріалах справи наявні заяви про розгляд справи за їх відсутності. Оскільки матеріали справи містять достатньо відомостей про права та взаємовідносини сторін, тому суд вважав можливим розглядати справу без участі представників відповідачів. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд прийшов до наступного. Так, судом встановлено, що 31.05.2003 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданим міськім відділом реєстрації актів громадянського стану Миколаївського обласного управління юстиції (а.с. 6). Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді земельної частки (паю), розміром 4,47 умовних кадастрових гектарів, що розташована в межах території агрофірми «Щербані», яку 29.05.2003 року спадкодавець заповіла [PERSON] Заповіт посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу. На момент смерті спадкодавця заповіт не був скасованим або зміненим (а.с.8 ). Відповідно до п.п. 4, 5 прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (2004 року) до вищевказаних спадкових правовідносин застосовуються положення Цивільного кодексу України (1963 року), чинного на час відкриття та прийняття спадщини. З положень ст. 548 ЦК України (1963 року) вбачається, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст. 549 ЦК України (1963 року) спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шести місяців з дня її відкриття він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON], яка згідно ст.ст. 524, 534 ЦК України (1963 року) є спадкоємцем за заповітом, прийняла спадщину шляхом звернення у передбачений законом строк з відповідною заявою до нотаріальної контори (а.с. 5 ). Інших спадкоємців, які прийняли спадщину або мають право на її обовязкову частку, судом не виявлено (а.с.20). Враховуючи те, що позивачка не має іншої можливості захистити своє право на спадщину, а положення ч. 2 ст. 9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» від 14 лютого 1992 року (зі змінами) вказують на те, що пай може успадковуватися на загальних підставах відповідно до цивільного законодавства України, тому суд вважає, що відповідно до ст. 6 ЦК України 1963 року її цивільне право підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на спірне майно в порядку спадкування за заповітом. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved