Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-12 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищезазначеним позовом вказавши, що в січні 2010 року в неї виник намір придбати будинок в с. Червоне Знамено для проживання своєї родини. В березня її чоловік дізнався про продаж «судинку, який продавала [PERSON] в с. Червоне Знамено Первомайського району Харківської області, вул. Нова, 6.5. Погодилася придбати житло за 3000 доларів США. Одразу всієї вказаної суми у позивачки не було і вона за домовленістю з продавцем вирішила розрахуватися частками в розстрочку. Віддала відповідачці у присутності свідків завдаток за будинок в розмірі 900 доларів США, про що написано розписку від 07.03.2010 року та в розмірі 500 доларів США - розписка від 01.05.2010 року в рахунок майбутньої купівлі-продажу. Відповідачка передала від будинку ключі, дозволила її родині заселитися до нього. Кінцевим розрахунком мала бути середина літа 2010 року, коли вони мали піти до нотаріуса для укладення нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу нерухомості. Проте, відповідачка відмовилася продавати їй будинок, оскільки, знайшла більш вигіднішого покупця та попросила її родину виселитися з будинку, чого і добилася через працівників міліції, а завдаток відмовилася повертати, мотивуючи це тим, що угода не укладена з вини покупця, який не розрахувався за будинок, а тому завдаток не повертається продавцем. Позивачка ж вважає, що угода не укладена саме з вини продавця, який знайшов більш вигіднішого покупця, а тому, вважає після уточнення позовних вимог, що має право просити суд стягнути з відповідачки на свою користь одинарну суму завдатку 1400 доларів США, що на день розгляду справи становить 11158 гри. В судовому засіданні позивачка наполягла на задоволенні уточненого позову, просила стягнути з відповідачки одинарну суму завдатку, а також у відшкодування моральної шкоди 2000 гри., яка полягає в порушенні нормального способу життя, виникненні хвилювань через незаплановані матеріальні витрати з пошуком необхідних коштів для ви наймання житла через виселення її з будинку відповідачки з новонародженою дитиною, а також у тому, що вона була змушена кілька разів їздити до райвідділу міліції для написання та одержання різних документів. Відповідачка та її представник [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечували, просили відмовити у його задоволенні та послалися на таке: дійсно, відповідачка [PERSON] вирішила продати свій будинок в с. Червона Знамено, вул. Нова, 6.5. На цей намір відгукнулася родина позивачки [PERSON], чоловік якої оглянувши будинок, разом з нею вирішили його придбати. Укласти угоду купівлі-продажу у нотаріуса мали після остаточного розрахунку через три місяці, з дня написання першої розписки про завдаток 07.03.2010 року, тобто на початку червня. Домовленість була досягнута в тому, що спочатку у березні 2010 року покупець сплачує половину вартості будинку, що складає 1500 доларів США, а потім частками до початку червня 2010 року, проте перший внесок був сумі 900 доларів США 07.03.2010 року, другий 500 доларів США, а далі взагалі виплат не було. Працівники міліції, розвязуючи конфлікт між сторонами, запропонували позивачці сплати решту суми за будинок до середини липня, проте позивачка і тоді не розрахувалася. Таким чином, угода купівлі - продажу будинку не була укладена з вини позивачки-покупця, а тому відповідно до чинного законодавства сума завдатку за будинок продавцем не має повертатися. Просила відмовити у задоволенні позову. Що стосується стягнення моральної шкоди, то сторона відповідача послалася на невмотивованість її спричинення, а також на те, що дані правовідносини, які виникли у сторін з приводу купівлі-продажу будинку, не передбачають стягнення моральної шкоди як за законом, так і за домовленістю. Суд, заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши та проаналізувавши письмові матеріали справи, встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини: В січні 2010 року позивачка [PERSON] виявила намір придбати будинок в с. Червоне Знамено Первомайського району Харківської області. Звернулася з чоловіком до відповідачки [PERSON], яка проадавала будинок в селі по вул. Новій, №5. Оглянувши будинок, позивачка вирішила його придбати і з позивачкою зголосилися щодо його ціни у 3000 доларів США. Договір купівлі-продажу було вирішено укласти ПІСЛЯ того, як позивачка знайде всю суму і повністю розрахується з відповідачкою. Відповідачка дала ключі від будинку позивачці і дозволила в нього заселитися. Розрахунок мав відбуватися частками протягом трьох місяців перша сума буде сплачена у березні в розмірі половини вартості, проте 07 березня 2010 року позивачка знайшла лише 900 доларів США, у квітні 500 доларів США, про що написано розписки про одержання завдатку (а.с.4,5), а та кінець строку оплати, а це початок червня, позивачка решти 1600 доларів США не знайшла, в результаті чого відповідачка попросила позивачку разом з родиною покинути її будинок, чого і добилася у липні 2010 року за допомогою працівників міліції. Проте одержану суму у 1400 доларів США відмовилася повертати позивачці, мотивуючи відмову тим, що згідно чинного законодавства одержана сума є завдатком, а у разі не укладення правочину. забезпеченого завдатком, з вини покупця, сума завдатку не повертається. Враховуючи вказану ситуацію, договір купівлі-продажу нерухомості так і не було укладено. Посилання відповідачки, як і самої позивачки, на те, що вказана сума, що була передана позивачкою відповідачці, є саме завдатком, а не авансом і не підлягає поверненню позивачці через вину останньої у не укладенні договору на підставі ч. 1 ст. 571 ЦК України, судом не може бути взято за основу рішення. Так, завдатком відповідно до ст. 570 ЦК України є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. За змістом указаної статті завдатком може забезпечуватися тільки дійсне зобовязання, тому правила ч.І ст. 571 ЦК України про залишення завдатку особі, яка його одержала, застосовується у випадках, коли договір було укладено, але сторона ухиляється від його виконання. Наведене дає підстави для суду дійти висновку про те, що одним із критеріїв відмінності завдатку від авансу є забезпечення завдатком дійсного, тобто вже укладеного договору за умови одночасного ухилення сторони від його виконання. Слід зазначити, що не менш важливе значення має не тільки дійсність укладеного зобов'язання, а й одночасне дотримання сторонами обов'язкової форми для забезпеченого завдатком того чи іншого цивільно-правового договору, який встановлено законом. Наприклад, статтею 657 чинного Цивільного кодексу України встановлена обов'язковість нотаріального посвідчення та державної реєстрації договорів купівлі - продажу об'єктів нерухомості. Між сторонами не було укладено договору купівлі-продажу будинку у будь-якій формі, а відповідно до Закону такий договір має бути обовязково нотаріально посвідчений, отже і забезпечення виконання зобовязання у виді завдатку мало бути оформлене або при укладенні договору купівлі-продажу, або паралельно у тій самій нотаріально посвідченій формі. У разі, коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі вважаються авансом і повертаються в тому розмірі, в якому надавались. Крім того, як зясовано з пояснень сторін, а також показань свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] ні сторони, ні свідки, які були присутні при написанні розписок, юридично не грамотні і не змогли пояснити судові чим вони відрізняють такі види забезпечення зобовязання як застава і завдаток, а також форму і вид оплати, як аванс. Як сторона позивачки так і відповідачки не заперечують того факту, що вказані спірні суми були передані стороні стороною з урахуванням, що це частка оплати, а сам договір буде укладено з нотаріальним посвідченням після сплати всієї суми за будинок. Як встановлено у судовому засіданні, ні договору купівлі-продажу у нотаріальній формі, ні попереднього договору сторін про намір укласти договір на відчуження обєкта нерухомості сторони у справі не укладали. Відповідно до ст. 60 ЦПК України сторони зобовязані довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, проте частковому. Так, в судовому засіданні встановлено і доведено той факт, що сума, яку [PERSON] сплатила [PERSON] є авансом, оскільки реально договору купівлі-продажу укладено не було, а в ч.2 ст. 570 ЦК України зазначено, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Аванс же у будь-якому разі при не укладенні договору з будь-яких причин підлягає . поверненню в тому ж розмірі, в якому надавався. Так позивачка надала відповідачці суму авансу в розмірі 1400 доларів США, що складає на день розгляду справи за курсом Національного Банку України за 100 доларів США 797 грн. 23 коп. Таким чином, сума авансу, що підлягає стягненню з відповідачки на користь позивачки складає - 11158 грн. Що стосується відшкодування моральної шкоди, то суд вважає, що в даному випадку позивачці слід відмовити у задоволенні цих заявлених вимог через недоведеність її спричинення, оскільки як зазначено в 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується у тих випадках, коли її відшкодування передбачено законом. Законом стягнення моральної шкоди у правовідносинах, що склалися між сторонами, не передбачено. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивачки також підлягають стягненню всі понесені останньою судові витрати: судовий збір в розмірі 111 грн. 58 коп., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн.

Outcome: partial