Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-25 00:00:00

У лютому 2011 року [PERSON] звернулася до суду із заявою, у якій зазначала, що її син [PERSON], [INFO], є інвалідом з дитинства, із самого раннього віку він відстає у психічному розвитку, у звязку з чим спочатку відвідував спеціалізований дитсадок, а з десятирічного віку знаходиться у дитячому будинку-інтернаті та стоїть на обліку в кабінеті лікаря-психіатра з 1996 року. При обстеженні сина у 1999 році у Київській обласній нейрохірургічній лікарні № 2 йому поставлено діагноз: помірна розумова відсталість. У подальшому він двічі лікувався у 2000 і 2009 роках. Потребує постійного лікування амбулаторно. Словарний запас сина обмежений, мова нерозбірлива, читати, писати та рахувати він не вміє. Самостійно проживати [PERSON] неспроможний, погано усвідомлює значення своїх дій, керувати ними не може. Просила визнати [PERSON], [INFO], недієздатним, встановити над ним опіку та призначити її, [PERSON], його опікуном. Заявник [PERSON] у судовому засіданні заяву підтримала, дала пояснення, аналогічні викладеному вище, просила суд задовольнити заяву. Представник заінтересованої особи: Органу опіки та піклування Броварської районної державної адміністрації Київської області [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення заяви та визнання [PERSON], [INFO], недієздатним не заперечував, вважав доцільним призначити його опікуном за їхнім поданням заявника [PERSON] Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], є інвалідом з дитинства. З 05 лютого 2011 року йому встановлено ІІ групу інвалідності довічно. З акту № 471 амбулаторної судово-психіатричної експертизи, проведеної 15 червня 2011 року, вбачається, що [PERSON] з раннього дитинства страждає на хронічний психічний розлад помірну розумову відсталість у ступені імбецильності (МКХ-10, F71). Ступінь виразності психічного недорозвинення у [PERSON] такий, що він не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. У ч. 1 ст. 39 ЦК України визначено, що фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Згідно із ч. 1 ст. 241 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає її опікуна. Із подання від 23 вересня 2011 року № 897/07-11 видно, що Орган опіки і піклування Броварської районної державної адміністрації Київської області вважає доцільним призначити заявника [PERSON], 16.03.1961 р. н., опікуном її сина [PERSON], 05.02.1993 р. н. Відповідно до заключення ЛКК від 26 січня 2011 року заявник [PERSON] за станом здоровя може бути опікуном недієздатної особи. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що [PERSON], [INFO], внаслідок психічного розладу здоровя не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, його мати [PERSON] бажає та за станом здоровя може бути його опікуном, суд дійшов висновку, що заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню. На підставі ст. ст. 39, 58, 60 ЦК України,

Outcome: approved