Jurisdiction: civil
Date: 2012-01-10 00:00:00

04.01.2011 року позивач [PERSON] звернувся до суду з цивільним позовом до приватного нотаріуса Новобузького району Миколаївської області [PERSON] та [PERSON] про скачування договору дарування від 07.12.2010 року та зобов'язання повернути трактор Беларус-82.1. Свої позовні вимоги позивач аргументував тим, що у 10 жовтня 2010 року він передав належний йому на праві приватної власності трактор Беларус-82.1, 2006 року випуску, [PERSON] Згодом між ним та [PERSON] було досягнуто домовленості щодо розрахунку за вищезгаданий трактор частинами. 07.12.2010 року між ним та [PERSON] було укладено договір дарування трактору Беларус-82.1 2006 року випуску. Посилаючись на те що даний договір був удаваним, оскільки він не мав наміру дарувати даний транспортний засіб за 27000 гривень, просив визнати договір дарування трактора укладений між ним та [PERSON] недійсним та зобов'язати останнього повернути належний йому (позивачеві) трактор. В судових засіданнях позивач неодноразово уточнював свої позовні вимоги і в останній з таких просив визнати неправомірними дії приватного нотаріуса Новобузького району Миколаївської області [PERSON] з приводу посвідчення договору дарування від 07.12.2010 року, а також скасувати даний договір дарування та зобов'язати відповідача [PERSON] повернути йому трактор Беларус-82.1 2006 року випуску. Свої останні позовні вимоги подані до суд 18.05.2011 року позивач та його представник підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач по справі [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав та суду пояснив, що засвідчений ним договір дарування був укладений сторонами на основі взаємної згоди та домовленості і ним як нотаріусом були виконані всі вимоги щодо укладення таких договорів. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні також позовні вимоги позивача не визнав та суду пояснив, що він частинами в три етапи та в присутності свідків передав позивачеві всю суму домовленої ціни трактора Беларус-81.2, але за взаємною домовленістю вони з позивачем вирішили такий договір оформити як договір дарування, а не купівлі-продажу. Третя сторона без самостійних позовних вимог щодо предмету спору [PERSON] в судовому засіданні також суду пояснила, що [PERSON] повністю розрахувався за придбаний ним трактор Беларус-81.2 2006 року випуску з [PERSON] Суд вислухавши сторони по справі, дослідивши матеріали позову в їх сукупності дійшов наступного висновку. В жовтні 2010 року між позивачем [PERSON] з однієї сторони та відповідачем [PERSON] з іншої була досягнута усна домовленість про придбання належного позивачеві трактору Беларус-81.2 2006 року випуску відповідачем [PERSON] За умовами усної домовленості [PERSON] передав у користування з подальшим продажем [PERSON] трактор Беларус-81.2 2006 року випуску, а [PERSON] в свою чергу повинен був виплатити [PERSON] частинами всю суму вартості трактору оговорену сторонами. Крім того до [PERSON] звернулася [PERSON] з проханням взяти в нього в борг кошти які виплачуватиме за придбаний трактор [PERSON] [PERSON] дав згоду [PERSON], на таку позику і остання отримала в присутності позивача 50000 гривень, які були частиною суми виплати за трактор Беларус 81.2. В подальшому [PERSON] ще двічі передавав [PERSON] суми коштів за придбаний трактор в присутності свідків. Пізніше 07 грудня 2010 року [PERSON], запропонувала [PERSON] розрахуватися з ним за отримані в борг кошти, які в свою чергу також являлись частиною суми боргу [PERSON] за придбаний трактор. Розрахунок за згоди [PERSON] був проведений [PERSON] у вигляді насіння соняшнику у кількості 13500 кілограм загальною вартістю 135000 гривень. [PERSON] отримав від [PERSON] оговорену кількість соняшникового насіння і таким чином фактично отримав всю суму вартості трактору Беларус 81.2 2006 року випуску. Пізніше зі складів [PERSON] невідомими особами була скоєна крадіжка вищевказаного насіння соняшнику з приводу чого він звертався до правоохоронних органів. Так свідок [PERSON] (водій) в судовому засіданні пояснив, що коли він транспортував насіння соняшнику, яке було формою розрахунку між [PERSON] та [PERSON], його по дорозі з м.Новий Буг до с.М.Гулак Казанківського району зупинили невідомі особи які відібрали дане насіння з приводу чого [PERSON] звертався до правоохоронних органів. Такі доводи позивача та свідка судом не можуть бути прийняті до уваги, адже вони не стосуються позовних вимог і з приводу них правоохоронними органами проводиться перевірка. Крім того раніше, до вищевказаної крадіжки, [PERSON] та [PERSON] звернулися до приватного нотаріуса з метою посвідчення договору придбання трактору Беларус 81.2 2006 року випуску. Сторони в присутності приватного нотаріуса [PERSON] домовились укласти договір дарування трактору Беларус-81.2. Відповідно до ст.44 ЗУ «Про нотаріат»нотаріус зобов'язаний встановити дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину. Встановлення дійсних намірів кожного з учасників правочину здійснюється шляхом встановлення нотаріусом однакового розуміння сторонами значення, умов правочину та його правових наслідків для кожної із сторін. В судовому засіданні встановлено, що як у позивача [PERSON] так і відповідача [PERSON] був єдиний намір здійснення (укладення) правочину так само як і одне розуміння сторонами значення і умов правочину, а саме передачі права власності трактора Беларус 81.2 від [PERSON] (власника) до [PERSON] (набувача). Згідно ст.49 ЗУ «Про нотаріат»нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: 1) вчинення такої дії суперечить законодавству України; 2) не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; 3) дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; 4) є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства; 5) з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень; 6) правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності; 7) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; 8) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов'язані з її вчиненням; 9) в інших випадках, передбачених цим Законом. Так як згідно норм цієї ж статті нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії, приватний нотаріус установивши всі вимоги до укладення правочину здійснив його нотаріальне посвідчення у відповідності з вимогами Закону. Крім того розуміння сторонами умов та наслідків укладення договору дарування засвідчується також підписами сторін у договорі дарування від 07.12.2010 року. Доводи позивача про те, що приватний нотаріус [PERSON] ввів його в оману не можуть бути прийняті судом як такі що відповідають дійсності оскільки правомірність дій нотаріуса доведена в судовому засіданні. Крім того в судовому засіданні було встановлено, що сторони перед укладенням договору дарування трактору Беларусь-81.2 від 07.12.2010 року усно домовились про фактичну угоду купівлі-продажу, а саме [PERSON] передав у користування з подальшим відчуженням [PERSON] трактор Беларус-81.2 2006 року випуску, а [PERSON] зі своєї сторони частинами виплатив [PERSON] оговорену суму вартості трактору. Згідно ст.235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Так в судовому засіданні встановлено що [PERSON] та [PERSON] між собою вчинили фактично договір купівлі-продажу, але нотаріально засвідчили його як договір дарування. Згідно ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. [PERSON] за власною волею передав у власність [PERSON] майно (трактор Беларус-82.1), а [PERSON] зі своєї сторони сплатив за нього оговорену суму грошей, тобто сторони виконали всі істотні умови договору. Таким чином суд дійшов висновку, що вчинення удаваного правочину сторонами не було прямо спрямовано на приховування іншого правочину та обману позивача [PERSON], оскільки останній діяв з власної волі, а лише було засобом спрощення процедури приватизації [PERSON] вищезгаданого трактору Беларус-81.2 2006 року випуску. На основі вищевикладеного враховуючи те, що Закон прямо не передбачає недійсність удаваного правочину, а лише пропонує застосувати до відносин сторін норми, що регулюють той правочин, який сторони дійсно мали на увазі, суд не знаходить підстав визнати такий правочин недійсним та скасувати договір дарування, оскільки сторони під час укладення таких договорів діяли з власної волі та виконали всі істотні умови договорів.

Outcome: dismissed