Jurisdiction: civil
Date: 2012-02-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що згідно рішення виконкому Амур-Нижньодніпровської районної ради депутатів трудящих від 18.06.1961 р. за №1889 та договору про надання у безстрокове користування земельного наділу, позивачеві був наданий земельний наділ був наданий земельний наділ в м. Дніпропетровську по провул. Полєного, 23; відповідно до акту КП «ДМБТІ» від 31.07.2961 р. згідно зазначеного рішення виконкому АНД районної ради м. Дніпропетровська був відведений в натурі земельний наділ розміром 500 мІ та наданий у користування за зазначеною адресою. Маючи документи на користування земельним наділом позивач й звернувся до виконкому АНД районної ради депутатів трудящих м. Дніпропетровська, яка своїм рішенням від 18.07.1963 р. надала за №1880 дозвіл на будівництво домоволодіння, та на протязі 14 років (з 1976 р. по 1990 р.) позивач побудував будинок, господарські споруди, будівлі, які не були прийняті в експлуатацію. Відповідно до п. 3 Постанови КМУ від 2009 р. №1035 підставою для оформлення права власності на приватні житлові будинки садибного типу, споруджені до 5 серпня 1992 року, є висновок про технічний стан будинку, складений БТІ за формою, установленою відповідними державними органами та документ, що посвідчує право власності або користування земельною ділянкою. Без дозволу органів виконавчої влади у 2007 році позивач побудував гараж літ «Ж», який вчасно не узаконив, та він був визнаний таким, що побудований незаконно. При зверненні до КП «ДМБТІ»із заявою про надання технічного паспорту на житловий будинок, окрім техпаспорту, була надана довідка де зазначено про самовільне будівництво та зобовязано ввести його в експлуатацію. Позивач посилається на приписи ч. 5 ст. 376 ЦК України та зазначає про те, що у визнанні права власності на вищезазначені прибудови виконкомом міської ради було відмовлено, в результаті чого позивач не має можливості в повному обсязі розпоряджатися майном та вимушений звернутися за захистом своїх прав до суду. У судовому засіданні позивач посилався на обставини, зазначені в позовній заяві, просив суд повністю задовольнити поданий позов. Відповідач в особі представника позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні, зазначаючи про відсутність предмету спору, оскільки відповідачем не вчинено жодних дій на порушення прав позивача, останній до міської ради не звертався із заявою, тоді як відповідно до п. 8.1 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно №7/5 від 07.02.2002 р., оформлення права власності на нерухоме майно проводиться з видачею свідоцтва про право власності за заявою про оформлення права власності на нерухоме майно і здійснюється органами місцевого самоврядування: фізичним та юридичним особам на новозбудовані, реконструйовані обєкти нерухомого майна за наявності документа, що посвідчує права на земельну ділянку, та документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує відповідність закінченого будівництвом обєкта проектній документації, державним будівельним нормам, стандартам і правилам. Разом з тим, заперечуючи, відповідач наголошував, що, не зважаючи на наявність висновку про технічний стан приватного житлового будинку садибного типу, дачного будинку, садового будинку з господарськими будівлями і спорудами від 06.09.2010 р., позивач не оформив право власності у реєструю чому органі, оскільки обєкти нерухомого майна буди побудовані у 1961, 1976 та у 1990 р.р., та через останні зміни у законодавстві змінився порядок прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків (наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства 24.06.2011 N 91 був затверджений Порядок прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж), та вимоги даного порядку з боку позивача виконані не були. Заслухав пояснення представника позивача та представника відповідача, а також дослідив докази, суд дійшов до висновку про наявність підстав для ухвалення про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного За ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На переконання суду, позивач не виконав обовязок доказування, не надав доказів розгляду органом місцевого самоврядування питання щодо визнання за позивачем власності на зазначене вище майно; разом з тим, відповідно до пояснень позивача останній не звертався до органу місцевого самоврядування із означеного питання, через що суд не має змоги дійти до іншого висновку у справі, яка розглядалася. Відмовляючи в задоволенні позову, суд також виходить із слушності доводів представника відповідача щодо недотримання з боку позивача приписів Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж), затвердж. наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства 24.06.2011 N 91; а щодо посилання позивача на наявність висновку про технічний стан приватного житлового будинку садибного типу, дачного будинку, садового будинку з господарськими будівлями і спорудами №06/79 від 06.09.2010 р., то, як встановлено за судового розгляду, вчасно право власності зареєстровано не було, тоді як чинне на час розгляду справи законодавство визначає інший порядок реєстрації права, дотримання якого становить обовязок, а не право особи. Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації права власності та права користування (сервітуту) на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках, права користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами, довірчого управління нерухомим майном, права власності на об'єкти незавершеного будівництва (далі - державна реєстрація прав), а також порядок взяття на облік безхазяйного нерухомого майна визначений Тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердж. наказом Міністерства юстиції України 07.02.2002 N 7/5, згідно з яким державна реєстрація прав полягає в офіційному визнанні і підтвердженні державою фактів виникнення, переходу або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, а також права власності на об'єкти незавершеного будівництва шляхом внесення відповідного запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно. Державна реєстрація прав проводиться реєстраторами бюро технічної інвентаризації (далі - БТІ) у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць, обслуговування на території яких здійснюється БТІ, створеними до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" та інших законодавчих актів України" та підключеними до Реєстру прав власності на нерухоме майно (п. 1.3 Положення). Утім, позивач не дотримався вимог закону, не звертався до КП «ДМБТІ»із заявою про реєстрацію права власності, реєстратором рішення про відмову в реєстрації права на обєкт нерухомого майна не приймалося, та також з цієї підстави позов не підлягає задоволенню. З огляду на результати вирішення справи питання про розподіл судових витрат не вирішується.

Outcome: dismissed