Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-22 00:00:00

ПАТ «СЕБ Банк» звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за Договором кредиту № 375-П-В/01/08 в сумі 413117,29 грн. та судові витрати в сумі 1820,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 14.01.2008 [PERSON] уклав із Акціонерним банком «Факторіал банк», правонаступником якого є ПАТ «СЕБ Банк», договір кредиту № 375-П-В/01/08 під заставу нерухомого майна, відповідно до умов якого [PERSON] отримав у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 46000,00 доларів США з кінцевим терміном повернення заборгованості 13.01.2015 та сплатою відсотків за користування кредитом. Для забезпечення виконання боржником зобовязань 14.01.2008 між [PERSON] та Акціонерним банком «Факторіал банк», правонаступником якого є ПАТ «СЕБ Банк» укладено іпотечний договір, предметом якого є квартира № 20 по пр.. [PERSON],142 в м. Харкові, одночасно укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя. [PERSON] свої зобовязання належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 23.09.2009 заборгованість за кредитом складає 358843,00 грн., по процентам за користування кредитом 44625,82 грн., нарахована пеня за несвоєчасне виконання зобовязань в сумі 9648,47 грн., а всього 413117,29 грн. Відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом щодо визнання недійсними договору кредиту під заставу нерухомого майна № 375-П-В/01/08 від 14.01.2008, договору іпотеки № 375/08 від 14.01.2008 та договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 14.01.2008, укладених між [PERSON] та АБ «Факторіал-Банк», посилаючись на те, що використання банком долару США, як предмету кредитування за споживчим кредитом, це внесення в кредитний договір пункту, що значно погіршує становище позичальника як споживача порівняно з банком в разі настання певних подій, що є несправедливим. У судовому засіданні представник позивача просив суд позовні вимоги задовольнити, в задоволенні зустрічних позовних вимог просив відмовити. Представник відповідача в судовому засіданні заявлені первісні позовні вимоги не визнав, просив задовольнити зустрічні позовні вимоги та визнати укладені договори недійсними. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 14.01.2008 [PERSON] уклав із Акціонерним банком «Факторіал банк», правонаступником якого є ПАТ «СЕБ Банк», Договір кредиту № 375-П-В/01/08 під заставу нерухомого майна., відповідно до умов якого [PERSON] отримав у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 46000,00 доларів США з кінцевим терміном повернення заборгованості 13.01.2015 та сплатою відсотків за користування кредитом. Для забезпечення виконання боржником зобовязань 14.01.2008 між [PERSON] та Акціонерним банком «Факторіал банк», правонаступником якого є ПАТ «СЕБ Банк» укладено іпотечний договір, предметом якого є квартира № 20 по пр.. [PERSON],142 в м. Харкові, одночасно укладено договір про задоволення вимог іпотеко держателя. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. В порушення умов договору [PERSON] зобовязання належним чином не виконав. Згідно ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. Станом на 23.09.2009 заборгованість за кредитом складає 358843,00 грн., по процентам за користування кредитом 44625,82 грн., нарахована пеня за несвоєчасне виконання зобовязань в сумі 9648,47 грн., а всього 413117,29 грн. Що стосується заявлених зустрічних позовних вимог [PERSON], суд вважає їх такими, що задоволенню не підлягають з наступних підстав. Так, [PERSON] вважає, що суттєва зміна курсу грошової одиниці гривня до долару США в 2008-2009 роках порушує співвідношення майнових інтересів сторін та позбавляє зацікавлену сторону того, на що вона розраховувала при укладанні договору, із суті договору та звичаїв ділового обігу не випливає, що ризик зміни обставин несе зацікавлена сторона. Суд оцінює критично твердження відповідача [PERSON], оскільки принцип свободи договору передбачає узгодження умов договору на розсуд сторін, в тому числі шляхом ознайомлення і погодження сторонами договірних умов шляхом укладання сторонами додаткових угод, зазначення додатків до правочинів, в тому числі і Графіку платежів, визначення сукупної вартості кредиту, який є невідємною частиною договору. Крім того, згідно ст.. 36 ЗУ «Про національний банк України» офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється Національним банком України. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» валютні курси встановлюються Національним банком України за погодженням із Кабінетом Міністрів України. Поряд з цим, Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого Постановою Правління Національного банку України № 496 від 12.11.2003 визначає, що офіційний курс гривні до іноземних валют, установлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют станом на останню дату. Наведе свідчить про те, що стабільність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена, при цьому позиція будь-яких політичних лідерів не має сприйматися громадянами як єдино вірна. Таким чином при укладенні кредитного договору в іноземній валюті та беручи на себе певні обовязки щодо погашення цього кредиту, сторони за договором і перш за все позичальник, повинні були усвідомлювати, що курс національної валюти до долару США не є незмінним, та те, що зміна цього курсу можливо настане. Посилання [PERSON] на те, що встановлені банком умови кредитування є несправедливими, обтяжливими для позичальника, що всі ризики, в тому числі внаслідок коливання курсу валюти, покладені лише на позичальника, не свідчить про наявність підстав для задоволення її позовних вимог та внесення змін до кредитного договору. Банк не навязував [PERSON] кредит, сторони договору діяли на власний розсуд, вирішуючи питання про укладення кредитного договору, [PERSON] належало б більш ретельніше зясувати правила кредитування, всі суттєві умови договору і звертатися за кредитом до того банку, який, на його думку, урахував би і його інтереси, як позичальника, а умови договору встановлював і у подальшому змінював з метою дотримання обопільної зацікавленості в подальшому співробітництві. Статті 10, 60 Цивільно-процесуального кодексу України передбачають, що сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що первісні позовні вимоги ПАТ «СЕБ Банк» підлягають задоволенню з урахуванням досліджених у судовому засіданні доказів, в задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] необхідно відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: approved