Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-22 00:00:00

09.12.2011 року позивач звернувся до Варвинського районного суду з позовом до комунального підприємства «Господар» та Варвинської селищної ради Чернігівської області про стягнення невиплаче\-ної заробітної плати при звільненні з роботи. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, [PERSON] зазначив, що всупереч умовам укладених контрактів між ним, як директором КП «Господар», та Варвинською селищною радою, в особі селищного голови, не було нарахована та виплачена щомісячна премія. В судовому засіданні позивач та його представник заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, викладених в цивільному позові та наполягали на їх задоволенні /а.с.2-4/. Представники відповідачів в судовому засіданні категорично заперечували проти позову, посила\-ючись на незаконність та необґрунтованість заявлених позивних вимог. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені>вимоги у їх сукупності та взаємозвязку, обєктивно оці\-нивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сто\-рін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які бона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч.1 ст.57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконли\-вості. Згідно з вимогами ч.7 ст.43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч.З ст.21 КЗУпП, контракт є особливою формою трудового договору, у якому строк його дії, права, обов'язки та відповідальність сторін, умови матеріального забез\-печення й організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою між сторонами. Сфера застосування контракту визначається законами України. В судовому засіданні встановлено та сторонами не оспорюється, що засновником та власником комунального підприємства «Господар» є територіальна громада селища [PERSON], в особі Варвинської се\-лищної ради Чернігівської області /а.с.25/. З обставин, наведених у позовній заяві, які згідно з ч.1 ст.61 ЦПК не підлягають доказуванню, оскі\-льки визнані сторонами, судом встановлено, що контракт, укладений 28.05.2009 року між Варвинською селищною радою, в особі Варвинського селищного голови, з позивачем у справі, відповідно до п.9 Поло\-ження про порядок укладання контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.03.94 року N 170 "Про впорядкування застосування контрак\-тної форми трудового договору", набув чинності з дати, визначеної сторонами в контракті, а саме з 28.05.2009 року по 31.05.2010 року/а.с. 18-23/. Згідно розпорядження № 11 від 24.03.2010 року, виданого Варвинською селищною радою, на ви\-конання п.5.5 укладеного контракту, 21.05.2010 року було знову укладено трудовий договір з позивачем по справі, як з директором комунального підприємства «Господар», терміном на два роки з 01.06.2010 року по 31.06.2012 рік/а.с. 13-17,32/. Відповідно до п.3.2 укладених контрактів, позивачеві, як директору комунального підприємства «Господар», виплачується за погодженням з власником, в особі голови Варвинської селищної ради, пре\-мії в розмірі 20% до посадового окладу у відповідності з показниками та умовами преміювання керівників /а.с. 15,23/. До складу заробітної плати, згідно зі ст.2 Закону України "Про оплату праці", включаються зокрема і премії за спеціальними системами і положеннями, які не передбачені актами чинного законодавства. > Положенням ст.115 КЗУпП визначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в , робочі дні у строки, встановлені колективним договором але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що перевищує шістнадцять календарних днів. Згідно із ст.116 КЗУпП, при звільненні працівника ви\-плата всіх сум, що підлягають до сплати, проводиться в день звільнення. Порядок оплати праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, регламенту\-ється ст.98 КЗУпП і здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генера\-льної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів у межах бюджетних асигнувань та позабюдже\-тних доходів. Пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року за N 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" визначено, що при вирішенні спору про виплату позивачеві щомісячних премій необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розміри цих виплат. Відповідно до ст.17 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" відносини органів міс\-цевого самоврядування з підприємствами, установами та організаціями, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, будуються на засадах їх підпорядкованості, підзвітності та підконтрольності органам місцевого самоврядування. Згідно з підпунктом 1 п."а" ч.1 ст.ЗО Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до ві\-дання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать зокрема і управління об'єктами жит\-лово-комунального господарства, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг населенню. Право працівника на оплату своєї праці, відповідно до актів законодавства про працю, колективно\-го договору та угоди сторін, в даному випадку - умов контракту, визначено положенням ч.1 ст.21 КУпАП. Відповідно до п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 19.05.99 року за N 859 "Про умови та розміри оплати праці керівників підприємств, заснованих на державній, комунальній власності, та об'єд\-нань державних підприємств" /далі - Постанови/, керівникам органів місцевого самоврядування, які укла\-дають контракти з керівниками підприємств, заснованих на державній власностунадано право встанов\-лювати умови, показники та розміри преміювання. Згідно ст.22 Закону України "Про оплату праці", суб'єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. В судовому засіданні встановлено та сторонами не оспорюється, що Варвинською селищною ра\-дою, всупереч вимогам п.З постанови, не було розроблено та затверджено умови, диференційовані пока\-зники та розміри преміювання, зокрема і керівника КП «Господар». З огляду на наведене, встановлення та виплата позивачеві оспорюваної щомісячної премії, як ди\-ректору КП «Господар», згідно п.3.2 укладених контрактів, за умови відсутності інших нормативно- правових актів, якими було б визначено умови та розмір цих виплат, перебувала виключно в компетенції Власника - територіальної громади селища [PERSON], в особі Варвинської селищної ради Чернігівської обла\-сті. Посилання позивача та його представника на неправомірність дій відповідачів, в звязку з відсутні\-стю окремого рішення Варвинської селищної ради, яким би було скасовано призначення премій, за умов відсутності взагалі затвердженого порядку преміювання, є безпідставними. Варвинська селищна рада, за встановлених фактичних обставин справи, будучи субєктом органі\-зації оплати праці зокрема і позивача по справі, як директора КП «Господар», мала беззаперечне право в односторонньому порядку вирішувати питання щодо наявності підстав для виплати [PERSON] щоміся\-чних премій, оскільки їх порядок нарахувань обумовлений лише укладеними контрактами, в звязку з чим, суд не вбачає з боку відповідачів порушень щодо не нарахувань та відповідно невиплати останньому вищезазначених заохочувальних виплат, що входять в структуру заробітної плати. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, однак достатніх належних доказів на підт\-вердження позовних вимог позивачем та його представником до суду не надано, чим порушено вимоги ст.60 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона поси\-лається як на підставу своїх вимог. Згідно ч.4 ст.88 ЦПК України в разі залишення позову без задоволення, позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави.

Outcome: dismissed