Jurisdiction: civil
Date: 2012-01-17 00:00:00

У жовтні 2011 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В обґрунтування позову зазначила, що 06.11.2004р. уклала шлюб з відповідачем. Однак подружні відносини фактично припинилися, спільне господарство не ведеться, разом не проживають. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка постійно знаходиться на вихованні та утриманні позивачки. Відповідач свого обовязку щодо утримання дитини не виконує, у звязку з чим позивачка звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки у розмірі 1/4 частки від усіх його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого законом, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач проти позову не заперечує. Вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Згідно ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. У відповідності до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 06.11.2004р. між сторонами був укладений шлюб, зареєстрований відділом РАЦС Ленінського районного управління юстиції м. Запоріжжя, актовий запис № 637. Від цього шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Донька після розірвання шлюбу залишиться проживати з позивачкою, майновий спір на теперішній час між сторонами відсутній. Подружнє життя у сторін не склалося через різні погляди на сімейне життя, відсутність взаєморозуміння. Фактично шлюбні відносини між сторонами припинені, сторони разом не проживають, спільне господарство не ведуть. На підставі викладеного суд вважає, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе, суперечить інтересам сторін, тому шлюб між ними підлягає розірванню. Після розірвання шлюбу позивачці залишити прізвище „Довженко. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (СК) батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; інші обставини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України. Судом встановлено, що 16.10.2005 року народилася [PERSON], яка постійно знаходиться та залишиться після розірвання шлюбу на вихованні та утриманні позивачки. Відповідач у добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Враховуючи, що відповідач працевлаштований, проти стягнення з нього аліментів у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) не заперечує, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в цій частині. Враховуючи вимоги ч.3 ст. 88 ЦПК України, яка встановлює, що у разі звільнення позивача, на користь якого ухвалено рішення, від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, суд присуджує стягнення судових витрат, повязаних з розглядом справи, з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved