Jurisdiction: civil
Date: 2012-01-15 00:00:00

У своїй позовній заяві позивач [PERSON]просить суд постановити рішення, яким встановити факт родинних відносин між ним та його батьком [PERSON],який помер 10 травня 2002 року.Визнати свідоцтво про право власності на будинковолодіння по вул.Польова-83а(колишня Галана,5а) в с.Ясень Рожнятівського району,і видане [PERSON],та свідоцтво про право на спадщину за заповітом,яке видане 21 лютого 2003 року Першою Рожнятівською нотаріальною конторою за реєстром №1-212 спадкова справа № 256) на імя [PERSON] недійсним.Визнати за ним право власності на будинковолодіння по вул.Польова,83а(колишня Галана,5а) в с.Яснь Рожнятівського району,що складається з житлового будинку житловою площею 63.6 кв.м.,літньої кухні,стайні,стодоли,гаражу. В основу своїх позовних вимог позивач зіслався на те,що в червні 1978 року він звернувся до Ясенської сільської ради із заявою про виділення земельної ділянки під забудову. Рішенням виконавчого комітету Ясенської сільської ради №39 від 16 червня 1978 року йому було виділено земельну ділянку під будівництво житлового будинку в розмірі 0,07 га. Будівництво будинку дозволено проводити на умовах Свідоцтва про забудову садиби. Будівництво будинку розпочав в липні 1978 року. Разом з ним будівництвом будинку займався його батько [PERSON],який наймав майстрів, оплачував їм роботу,а він ,позивач, віддавав батькові зароблені гроші для оплати робіт та придбання матеріалів. В 1983 році будинок був збудований, а також стайня та стодола, на даний будинок йому було відкрито по господарський номер 63, на який нараховувались страхові платежі, які він особисто сплачував на протязі 1983-1987 років. Його батько згідно записів в по господарській книзі №2 Ясенської сільської ради був власником житлового будинку, 1965 року забудови.Поскільки на прохання його батька [PERSON], який хотів, щоб біля його будинку була більша присадибна ділянка, він,позивач, змістив свій новозбудований будинок не на 29 м, що згідно плану, а на 60 м, чим порушив план забудови, за що 5 липня 1985 року адмінкомісією при виконкомі Рожнятівської районної ради був оштрафований, та виготовив в районній архітектурі новий будівельний паспорт по існуючому стану будівель на збудований житловий будинок №5Апо вул.Галана (тепер Польова,83А) в сЯсень Рожнятівського району. 19 вересня 1985 року виконкомом Ясенської сільської ради йому затверджено акт прийомки в експлуатацію закінченого будівництвом житлового будинку по вул.Галана,5А.Комісією встановлено, що будівництво розпочате ним 24 липня 1978 року і закінчене 9 липня 1985 року. Даний житловий будинок та господарські будівлі були побудовані фактично ним, але право власності на них ще за свого життя оформив його батько [PERSON], проте рішенням Рожнятівського районного народного суду від 04.02.1986 року, його з сім'єю було вселено в даний будинок. Відповідно ч.З ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням в цивільній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Крім цього право власності на спірний житловий будинок в с.Ясень по вул.Галана,5А(на даний час вул.Польова,83А), також було визнано за ним рішенням Рожнятівського районного 30 жовтня 1987 року. 10.05.2002 року батько [PERSON]помер,однак склав заповіт на користь відповідача по справі [PERSON] і фактично, позбавив його,позивача, як законного власника спірного житлового будинку права на нього.В зв'язку з тим, що [PERSON] був його,позивача, рідним батьком, але в свідоцтві про його народження відсутній запис про батька, він змушений звернутися в суд для встановлення факту родинних відносин. В судовому засіданні позивач позов підтримав з підстав викладених в позовній заяві (а.с.3-5),та уточнивши позовні вимоги суду пояснив про те, що спірний в даний час будинок,що по вул.Польова,83А(в минулому вул.Галана,5А) був і є його власністю,оскільки збудований ним,[PERSON],а [PERSON],який доводився йому батьком, тимчасово був власником цього будинку.Саме ця і тільки ця обставина ,тобто,що він будував будинок,який є його власністю, є підставою для задоволення його позову.Стверджує,що він ,позивач,був власником цього будинку,і тому [PERSON]не мав права розпорядитися його власністю.Батько тільки допомагав йому будувати спірний будинок,однак пізніше вигнав з будинку,тому він вимушений був збудувати інше домоволодіння,де проживає по даний час. Відповідач [PERSON]позов не визнав,вважає його безпідставним,оскільки [PERSON]не будував спірний будинок. Інші відповідачі-представник Ясенської сільської ради,[PERSON],[PERSON][PERSON]Г.у судове засідання також не прибули,подали заяву про розгляд справи у їх відсутності. Свідок [PERSON]та [PERSON]суду дали показання про те,що [PERSON]доводився позашлюбним сином [PERSON] Суд вислухавши сторін,свідків, вивчивши матеріали справи вважає, що позов не підлягає до задоволення виходячи з наступного. Згідно Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного Кодексу України Цивільний Кодекс України застосовується до цивільних відносин,що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин,які виникли до набрання чинності Цивільним Кодексом України,положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обовязків,що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Судом встановлено,що спірні правовідносини між сторонами, виникли у 2003 році під час дії ЦК Української РСР в редакції 1963 року,тому до цих правовідносин слід застосовувати і норми Цивільного Кодексу Української РСР в редакції 1963 року. За змістом ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.Сторони та інші особи,які беруть участь у справі,мають рівні права щодо подання доказів,їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.Кожна сторона повинна довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків,встановлених цим Кодексом.Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи,сприяє здійсненню прав сторін. Сторони підтвердили суду,що інших доказів на підтвердження чи заперечення позову,крім тих що є в матеріалах даної справи, не існує. Згідно ст.11 ЦПК України,суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб,поданим відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб,які беруть участь у справі. Копією свідоцтва про право власності на будинковолодіння від 24.01.2003 року підтверджено,що власником цьому майна,що знаходиться в с.Ясень вул.Польова,83А Рожнятівського району був [PERSON] (а.с.51),який помер 10.05.2002 року (а.с.54). Свідоцтвом про право власності на спадщину по заповіту підтверджено,що 14.02.1990 року [PERSON]заповів своє будинковолодіння, яке йому належало на підставі Свідоцтва про право власності на будинковолодіння від 24.01.2003 року і знаходиться в с.Ясень вул.Польова,83А,[PERSON]-відповідачу по справі (а.с.48,52). Позивач просить суд визнати визнати Свідоцтво про право власності на будинковолодіння по вул.Польова-83а(в минулому Галана5А), видане [PERSON],та Свідоцтво про право на спадщину за заповітом,яке видане 21 лютого 2003 року Першою Рожнятівською нотаріальною [PERSON]недійсними та визнати за ним право власності на це будинковолодіння. При цьому, в позовній заяві, як на підставу для задоволення позовних вимог,позивач посилається на ст.319 ЦК України,яка відноситься до норм,які визначають загальні положення про право власності,та на ст.392 ЦК України,яка відноситься до норм ЦК України,що регулюють захист права власності. В судому засіданні позивач також посилається на ці норми матеріального права,стверджуючи,що спірне будинковолодіння належало йому на праві власності,оскільки він його збудував,однак його позбавлено на нього права,тому він вимагає повернути йому власність. Позивач наполягає на обставинах,що саме він будував спірний будинок,він є його власником і тому саме ці обставини ,а не будь-які інші, є підставами для задоволення його позову. Також,позивач посилається на рішення Рожнятівського районного 30 жовтня 1987 року,згідно якого за ним було визнано право власності на спірний житловий будинок(а.с.15-16). Проте,з цих підстав позов не може бути задоволений ,оскільки постановою Президії Івано-Франківського обласного суду від 27.02.1987 року рішення Рожнятівського районного 30 жовтня 1987 року скасовано,справу передано в провадження обласного суду по першій інстанції (а.с.218-219),а рішенням від 13 квітня 1989 року Судової колегії в цивільних справах Івано-Франківського обласного суду встановлено,що забудівником спірного зараз будинку був [PERSON],тому в задоволенні позову [PERSON]П,про визнання за ним права власності на житловий будинок,що знаходиться в с.Ясень вул.Галана5А було відмовлено (а.с.34,35).Вказане рішення набрало законної сили,з чим погоджується і позивач,однак вважає це рішення незаконним. За змістом ст.32 ЦК України в редакції 1963 року,факти,встановлені судовим рішенням ,що набрало законної сили по одній цивільній справі,не доводяться знову при розгляді інших цивільних справ. Аналогічне по суті правило, передбачене і в ст.61 ЦК України. Позивач просить визнати незаконними Свідоцтво про право власності на будинковолодіння від 24.01.2003 року та Свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 21 лютого 2003 року,а до суду звернувся 21.12.2010 року. Згідно ст.257 ЦК України, загальний строк для захисту права за позовом особи,право якої порушено встановлюється тривалістю у три роки. За змістом ст.267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. [PERSON]не представлено суду жодних доказів щодо поважності причин пропуску строку звернення з позовом до суду щодо визнання незаконними цих документів. Разом з тим,оскільки спірні правовідносини між сторонами виникли до 01.01.2004 року і до цих правовідносин застосовуються положення ЦК України в редакції 1963 року,то відповідно до ст.75 цього Кодексу позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін,а згідно з ч.1 ст.80 цього ж Кодексу закінчення строку позовної давності до предявлення позову є підставою для відмови в позові.З огляду на зміст ст.ст.71,80 ЦК України 1963 року їх положення про правові наслідки спливу строку позовної давності можуть застосовуватися лише у випадках,коли буде доведено існування самого субєктивного цивільного права і факт його порушення або оспорювання.Якщо ж при розгляді справи буде встановлено,що у позивача немає субєктивного права,про захист якого він просить,або ж воно не порушувалось чи не оспорювалось,суд повинен відмовити в позові не через пропущений строк позовної давності,а за безпідставністю матеріально-правової норми. Зазначене базується на вимозі п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1976 р.№ 11 (із наступними змінами),у відповідності до якого встановивши,що строк для звернення з позовом пропущений без поважної причини,суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав,крім випадків,коли позов не доведений. Аналізуючи позовні вимоги позивача, надані сторонами в підтвердження та заперечення позову вищенаведені судом докази та на їх підставі , суд приходить до переконання,що [PERSON]не довів своє право на спірне будинковолодіння ,тому його вимоги про визнання незаконним Свідоцтва про право власності на будинковолодіння від 24.01.2003 року, Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21 лютого 2003 року та визнання права власності на це будинковолодіння є безпідставними. Крім визнання незаконними вищезазначених правовстановлюючих документів та визнання права власності на будинковолодінння,що по вул.Польова,83А,позивач просить встановити факт родинних відносин між ним,та [PERSON],який,як стверджує позивач,доводився йому батьком. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до пункту 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 5 Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значеннясуд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Однак,оскільки факт родинних відносин між позивачем [PERSON]та [PERSON] юридичного значення в межах заявлених вимог не має та правових наслідків не породжує, то не підлягає до задоволення і його вимога про встановлення цього факту. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до. ст.88 ЦПК України. На підставі ст. 41 Конституції України, Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного Кодексу України ст.ст.16,319,392 ЦК України,

Outcome: dismissed