Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цим позовом 05.10.2011 року. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, пояснивши суду, що на підставі рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від20.08.2009 року №- 6944/09 ,яке набуло чинності та виконане шляхом зняття з реєстраційного обліку були визнані такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: кімнатою площею 21,6 кв.м. в квартирі [ADDRESS] його колишня дружина [PERSON], її діти від першого шлюбу [PERSON] та [PERSON], а також його донька [PERSON]. У звязку з тим, що неповнолітню дитину реєструють за місцем помешкання батьків без згоди на це власника або головного квартиронаймача, про реєстрацію неповнолітньої доньки своєї колишньої падчерки [PERSON] [PERSON],27.08.2007 року йому відомо стало тільки тоді ,коли він приніс судове рішення для виконання. [PERSON] хіна [PERSON] ніколи в його кімнаті не жила, про її наявність він навіть не був обізнаний. Відповідачка в судове засідання не зявилася, про час слухання справи попереджені своєчасно та належним чином, про причини неявки суду не сповістили, позивачем надруковано оголошення в засобах масової інформації. За таких обставин на підставі ч. 4 ст.169 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів (постановляє заочне рішення). Третя особа - Орган опіки та піклування Харківської міської ради про час розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, звернувся до суду з заявою про можливість розгляду справи за відсутністю представника, просив суд постановити рішення з урахуванням законних інтересів неповнолітньої дитини. Вислухавши пояснення позивача, , дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до наступного: У відповідності з рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 20.08.2009 року №2-6944/09, яке набуло чинності встановлено наступні обставини: Позивач [PERSON] перебував з відповідачкою [PERSON] в зареєстрованому шлюбі, якій розірвано29.10.2002 року , що підтверджується актовим записом № 748 , який виконано відділом реєстрації актів цивільного стану Дзержинського районного управління юстиції в м. Харкові. При укладенні шлюбу між позивачем та відповідачкою в неї було двоє дітей від першого шлюбу [PERSON], [PERSON], також від шлюбу народилася 21.01.1991 року донька [PERSON]. На підставі рішення Дзержинського РВК м. Харкова від 19.11.2002 року №195/44 після смерті матері позивача [PERSON] з [PERSON] було укладено договір найму житлової кімнати площею 21,6 кв.м. в комунальній квартирі [ADDRESS]. Після розірвання шлюбу відповідачка з дітьми спочатку виїхала до Росії, потім її місце помешкання ,як і місце помешкання дітей стало позивачу невідомим. Позивач уклав шлюб з іншою жінкою, вимушений сплачувати комунальні послуги з урахуванням осіб, які фактично в кімнаті не мешкають. Показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] по справі №2-6944/09доведено , що особисті речі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в кімнаті відсутні, в кімнаті після смерті матері позивача [PERSON] є тільки одне ліжко. Свідок [PERSON] пояснював суду , що мешкає в тому ж будинку на нижньому поверсі, але [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] не бачив багато років. Свідок [PERSON] пояснював суду, що за життя матері позивача була в них дома неодноразово, бо вони були подругами. За життя її подруги і позивач і його сімя в кімнаті не мешкали. Факт не проживання [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в спірній квартирі знайшов своє підтвердження в поясненнях позивача, а також підтверджується актами , затвердженими Житлової дільниці №10 від 31.07.2009 року та довідкою з Харківського Главпоштамту № 9-Ю-2106-7 від 03.08.2009 року про те, що відповідачі не отримували за цією адресою рекомендованої кореспонденції та не отримували періодичних видань, довідкою поліклініки №8 Дзержинського ТМО м. Харкова про те, що [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] лікаря не викликали, лікарняного не отримували. Згідно вимог ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, які не стосуються предмета доказування. На підставі вимог ч 3 ст.61 ЦПК України обставини, що встановлені рішення суду яке набуло чинності, не підлягають доказуванню при розгляді інших справ, в яких приймають участь ті ж особи чи особа, відносно якої встановлені ці обставини. Таким чином, суд приходить до висновку, що обставини, які викладені в рішенні Дзержинського районного суду м. Харкова від 20.08.2009 року №2-6944/09 є доказаними та додатковому доказуванню не підлягають. Станом на час постановлення судового рішення по справі №2-6944/09 [PERSON] вже мала неповнолітню дитину, [PERSON] хіну [PERSON] ,27.08.2007 року ,яке зареєстрована в спірній кімнаті 21.09.2007 року. Відповідно до ч. І ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника будинку (квартири), які проживають спільно з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. На підставі ст.16 Цивільного Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, одним з способів захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права, визнання правочину недійсним, відновлення становища, яке існувало до правопорушення і інше. Згідно вимог п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України№2 від 12.04.1985 року і з змінами, внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України №2 від 10.03.1989,№13 від 25.12.1992,№15 від 25.05.1998 років, вирішуючи питання про право користування жилим приміщенням, суд винен встановлювати : чи була письмова згода на вселення всіх членів сімї наймача, чи було це приміщення постійним місцем проживання, чи вели вона з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами його сімї, що проживають разом з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як розяснив Пленум Верховного суду України в п.15 Постанови від 01.11.1996 року №9 Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддянаявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сімї наймача (власника) приміщення ,або ж для відмови їй в цьому. Однак , відсутність письмової згоди членів сімї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду. Відповідно ст. 64 ЖК України, члени сімї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем всіма правами і несуть всі обовязки , що випливають з договору найму житлового приміщення. До членів сімї наймача відносяться подружжя наймача, їх діти і батьки. Якщо зазначені особи, перестали бути членами сімї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщення, вони мають ті ж права і обовязки, що і наймач. Згідно з вимогами ст.2 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Українігромадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства ,які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Згідно зі ст.3 вищевказаного Закону України: Свобода пересування право громадянина, а також іноземця або особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України , вільно та безперешкодно за своїм бажанням пересуватися на території України у будь-якому напрямку ,у будь який спосіб, у будь-який час, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця або особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України ,на вибір адміністративно-територіальної одиниці, на території якої вони хочуть проживати чи перебувати. Місце перебування адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає менше шести місяців на рік Місце проживання адміністративно - територіальна одиниця, на території якої особа проживає більш шести місяців на рік. Згідно з вимогами ч2ст.13 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україніособи, які не досягли 16 річного віку обмежені в виборі вільного місця проживання, Відповідно до ст.160 Сімейного Кодексу України місцем проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначається за спільною згодою її батьків, тобто місце проживання неповнолітньої дитини визначається її матірю та її батьком (відомості про наявність якого суду не відомі) , які згідно з вимогами ст.180 СК України винні утримувати дитину до її повноліття. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачка [PERSON] ,[INFO] змінила місце свого проживання з своєї волі , ще в час розірвання шлюбу 29.10.2002 року між позивачем та його колишньою дружиною [PERSON]М.(матірю відповідачки), неповнолітня [PERSON] в спірній кімнаті ніколи не проживала, права користування спірною кімнатою не набула. На підставі ст..71 Житлового Кодексу України у випадку тимчасової відсутності наймача та членів його сімї житлове приміщення за ним зберігається на протязі 6 місяців. Підстав для застосування поважності причини відсутності відповідача за місцем помешкання суд не вбачає. На підставі ст..72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування житлом вирішується тільки судом. З матеріалів справи вбачається, що позивач сплачує самостійно за житлово-комунальні послуги в тому числі і за неповнолітню [PERSON], яка на час свого народження не була членом його сімї і про існування якої він не був обізнаний до виконання рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20.08.2009 року №2-6944/09. . Дослідивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved