Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-18 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розподіл майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на майно. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідно до договору дарування, їй та відповідачу подаровано квартиру №110 в м.Костопіль вул.В.Стуса, буд.33 Рівненської області. 3/4 частини даної квартири позивач просить виділити їй, в зв'язку з тим, що після розірвання шлюбу між нею та відповідачем їх спільні діти залишаються проживати з нею, а відповідачу просить виділити 1/4 частину зазначеної квартири. Вважає, що оскільки 1/4 частка у спільному майні, яку може бути визнано за відповідачем є незначною, просить припинити право власності [PERSON] на дану частину майна з присудженням йому компенсації в розмірі 3868грн, а за нею визнати право власності на квартиру [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач та її представник адвокат [PERSON] позов підтримали у повному обсязі, покликаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не зявився, подав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнав та не заперечував проти задоволення позову. Представник третьої особи [PERSON] адвокат [PERSON] заперечував проти задоволення позову вказавши, що спірна квартира не є обєктом спільної сумісної власності подружжя і не підлягає поділу, тому норма статті 70 СК України не може бути застосована до даних правовідносин. Представник відділу ДВС Костопільського районного управління юстиції [PERSON] заперечував проти припинення права власносності відповідача на спірну квартиру, оскільки квартира перебуває під арештом, а на виконанні у виконавчій службі перебуває виконавче провадження по стягненню з [PERSON] близько 230 000 грн боргу. Суд заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази по справі, вважає позов необгрунтованим. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що сторонам на підставі договору дарування від 09.10.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] Костопільського районного нотаріального округу Рівненської області, подаровано по 1/2 частині квартири №110 в м.Костопіль вул.В.Стуса, буд.33 Рівненської області. Відповідно до ч.1 ст.24 Кодексу про шлюб та сім'ю України (1969р) та ч.1 ст.57 чинного на даний час Сімейного кодексу, майно, одержавне кожним з подружжя під час шлюбу в дар є особистою приватною власністю кожного з них. Отже, позивач і відповідач, кожний із них, згідно договору дарування є власником 1/2 частини квартири [ADDRESS] та самостійно володіє, користується і розпоряджається належним їм роздільним майном на підставі ч.3 ст.24 КпШС України (1969р), ст.59 СК України та ст.319 ЦК України. Зважаючи на вище наведене, суд вважає, що майно, яке просить поділити позивач, не є спільною сумісною власністю подружжя і не підлягає поділу, так як частки якими володіють сторони є визначеними договором дарування і належать кожному з поджружжя, як роздільне особисте майно. Оскільки, позовна вимога щодо розподілу майна подружжя не підлягає до задоволення, то вимоги щодо визнання права власності та визначення розміру компенсації, є самовиключаючими при розгляді даного спору і також не підлягають до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed