Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-09 00:00:00

У вересні 2011 року ТОВ ВТФ «Велам» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів на відшкодування інфляційних збитків та трьох процентів річних за прострочення грошового зобовязання. Позивач вказував на те, що рішенням Ленінського районного суду м.Миколаєва від 8 липня 2009 року з відповідачки на користь позивача стягнуто суму отриманого нею авансу у розмірі 37200 грн. та три проценти річних у розмірі 275 грн. 17 коп., а всього 37475 грн. 17 коп. Між тим до теперішнього часу рішення суду не виконане, кошти відповідачкою не сплачено. Посилаючись на те, що за період виконання судового рішення гроші знецінились та несвоєчасне їх повернення завдало фірмі збитків, просив суд на підставі ст.625 ЦК України стягнути з відповідачки на свою користь 7761,30 грн. на відшкодування інфляційних збитків та 2232 грн. трьох процентів річних за прострочення грошового зобовязання у звязку не сплатою нею 37200 грн. авансу. У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлений позов, просив про його задоволення. Відповідачка позов не визнала, посилаючись на відсутність майнової можливість сплатити позивачу кошти на підставі рішення суду. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідачки, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. Відповідно до ст..625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно частини першої ст.598 ЦК України зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Підстави припинення зобовязання передбачені статтями 599 - 601, 604-609 ЦК України, зокрема за статтею 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Ленінського районного суду м.Миколаєва від 8 липня 2009 року задоволено позов ТОВ ВТФ «Велам» до [PERSON] Постановлено стягнути з [PERSON] на користь ТОВ ВТФ «Велам» 37200 грн. авансу та 275 грн. 17 коп. трьох процентів річних. Рішення суду набрало законної сили 19 липня 2011 року. За цим судовим рішенням Ленінським районним судом м.Миколаєва виданий виконавчий лист. 2 жовтня 2009 року державним виконавцем Ленінського відділу ДВС відкрите виконавче провадження та боржнику надано семиденний строк для добровільного виконання рішення суду. Як слідує з матеріалів цивільної справи та пояснень самої відповідачки в судовому засіданні постанову державного виконавця від 2 жовтня 2011 року вона отримала 6 жовтня 2011 року. Станом на час подачі даного позову та на теперішній час рішення суду відповідачка не виконала. Враховуючи викладені обставини, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідачки індексу інфляції та трьох процентів річних є обґрунтованими і підлягають частковому задоволенню. Так з наявних матеріалів справи слідує, що станом на 19 липня 2011 року відповідачкою зі стягуваної на користь позивача суми авансу у розмірі 37200 грн. не сплачено жодного платежу. Таким чином суд приходить до висновку, що з відповідачки на користь позивача слід стягнути 7700 грн. 40 коп. інфляції за прострочення грошового зобовязання з жовтня 2009 року по червень 2011 року включно (37200 х 1,207 37200 = 7700 грн. 40 коп.), а також 1910 грн. 95 коп. - три проценти річних за 625 днів прострочення з 14.10.2009 р. по 19 липня 2011 року (37200 х 3% : 365 х 625 днів). Відповідно зі ст.88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню сплачені при подачі позову судові витрати пропорційно задоволеним вимогам.

Outcome: partial