Jurisdiction: civil
Date: 2012-02-02 00:00:00

18.05.2011 року позивач [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом, на обґрунтування якого вказала, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] Вони мають спільну неповнолітню дитину –[PERSON], [INFO]. На сьогодні сторони проживають окремо, дитина проживає з позивачем. Відповідач в добровільному порядку допомогу на утримання дитини не надає, чим ставить їх у скрутне матеріальне становище. Виходячи з наведеного, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання спільної дитини –[PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини його заробітку / доходу / щомісяця, але не менш 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову, до її повноліття. До початку судового засідання від представника позивача [PERSON] [PERSON] надійшла заява з проханням розглянути справу за її відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з’явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов [PERSON] обґрунтованим з наступних підстав. Судом встановлено наступне. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, мають спільну неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] /а. с. 3–копія свідоцтва про народження/, який проживає з матір»ю. Доказів, що [PERSON] у добровільному порядку надає матеріальну допомогу [PERSON] на утримання спільної дитини, суду протягом розгляду справи надано не було. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов’язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, у суду немає підстав для відмови [PERSON] у задоволенні її вимог щодо стягнення аліментів з відповідача на її користь на утримання спільної дитини, оскільки вони знайшли своє підтвердження у ході судового засідання з досліджених судом доказів. Що стосується розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, то відповідно до ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку/ доходу/ матері/ батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, а тому суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання спільної дитини – [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини заробітку /доходу/ відповідача щомісяця до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред’явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв’язку з ухиленням останнього від їх сплати. Згідно штампу про надходження позову [PERSON] до суду / а. с. 2/ вона пред’явила зазначений позов до Жовтневого районного суду м. Луганська 18.05.2011 року, вх. №16601. Враховуючи, що позивачем протягом розгляду справи не було надано суду доказів, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв’язку з ухиленням останнього від їх сплати, суд вважає за доцільне стягнути аліменти з відповідача на її користь на утримання спільної неповнолітньої дитини, починаючи з дня пред’явлення позову до суду, тобто, з 18.05.2011 року. Судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України слід стягнути з відповідача, поклавши на нього витрати, пов’язані зі сплатою судового збору, у розмірі 214,60 грн.. Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд вважає можливим допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved