Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-28 00:00:00

В листопаді 2009 року Публічне акціонерне товариство „[PERSON] Аваль звернулося з позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON], в якому просило суд стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства „[PERSON] Аваль заборгованість за кредитним договором в сумі 27002 грн. 93 коп. У лютому 2011 року позивач подав заяву про збільшення розміру позовних вимог, і остаточно просив стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ „[PERSON] Аваль заборгованість за кредитним договором в сумі 33616,74 грн. (а.с.162). Свої вимоги ПАТ „[PERSON] Аваль мотивувало тим, що 10 серпня 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком „Аваль (на даний час Публічне акціонерне товариство „[PERSON] Аваль) та [PERSON] був укладений договір №014/0739/47537, за яким останній отримав кредит в розмірі 15000 грн. зі сплатою 17% на рік за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення 09 серпня 2009 року. 10 серпня 2006 року в забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором були укладені договори поруки з [PERSON] та [PERSON], які, згідно умов договору на добровільних засадах взяли на себе зобовязання в повному обсязі відповідати по зобовязаннях позичальника перед банком. В порушення умов кредитного договору [PERSON] кошти своєчасно не повернув, внаслідок чого, згідно з розрахунком позивача, станом на 26.11.2010 року виникла заборгованість в сумі 33\~616 грн. 74 коп., з яких: заборгованість по сплаті тіла кредиту складає 10\~061 грн. 53 коп., заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом 2\~779 грн. 50 коп., нараховані та несплачені відсотки за користування кредитом за період з 09.11.2010 року по 26.11.2010 року 79 грн. 67 коп., нарахована та несплачена пеня за порушення строків сплати планового платежу за тілом кредиту та відсотками за його користування з 17.12.2009 року по 25.11.2010 року 20\~696 грн. 04 коп. (а.с.174). Оскаржуваним рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 14 березня 2011 року позовні вимоги ПАТ „[PERSON] Аваль задоволено. Стягнуто з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ „[PERSON] Аваль в особі Чернігівської обласної дирекції „[PERSON] Аваль солідарно 33\~616 (тридцять три тисячі шістсот шістнадцять) грн. 74 коп. в рахунок заборгованості за кредитним договором; стягнуто з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ „[PERSON] Аваль в особі Чернігівської обласної дирекції „[PERSON] Аваль солідарно 336 (триста тридцять шість) грн. 17 коп. в рахунок судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду з позовом та 120 (сто двадцять) грн. в рахунок сплачених витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільної справи. В апеляційній скарзі [PERSON] просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову повністю. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції при винесенні рішення припустився порушення норм матеріального та процесуального права. Апелянт посилається на те, що суд не повідомив його про зміну розміру позовних вимог, внаслідок чого він був позбавлений можливості скористатися своїм процесуальним правом та подати свої заперечення проти збільшеного розміру позовних вимог. Також апелянт посилається на те, що суд безпідставно не задовольнив його клопотання про зупинення провадження в даній справі у звязку з відкриттям Ріпкинським районним судом провадження в справі за його позовом до ПАТ „[PERSON] Аваль про захист прав споживача шляхом визнання недійсною умови пункту 1.4. кредитного договору №014/0739/47537 від 10.08.2006 року, оскільки, на його думку, дану справу не можна вирішити до вирішення справи за його позовом до ПАТ „[PERSON] Аваль про захист прав споживача. Крім того, апелянт вважає, що суд, в порушення ст. 551 ЦПК України стягнув з нього пеню, розмір якої значно перевищує розмір кредиту та нарахованих на нього процентів. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення місцевого суду - зміні в частині визначення розміру пені за порушення строків сплати планового платежу за тілом кредиту та відсотками за його користування, виходячи з наступного. По справі встановлено, що за кредитним договором № 014/0739/47537 від 10.08.2006 р. [PERSON] отримав у позивача кредит в розмірі 15\~000 грн., зі сплатою 17 % на рік за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення 09.08.2009 р. (а.с.5-6). В забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором 10.08.2006 р. були укладені договори поруки між позивачем і Палєй (нині - [PERSON]) Н.М., та між позивачем і [PERSON], відповідно до умов яких поручителі на добровільних засадах взяли на себе зобовязання в повному обсязі відповідати перед банком по зобовязаннях позичальника [PERSON] (а.с.9-10). По справі встановлено, що [PERSON] зобовязання за кредитним договором не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка визначена позивачем в сумі 33\~616 грн. 74 коп., з яких: заборгованість по сплаті тіла кредиту складає 10\~061 грн. 53 коп., заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом 2\~779 грн. 50 коп., нараховані та несплачені відсотки за користування кредитом за період з 09.11.2010 року по 26.11.2010 року 79 грн. 67 коп., нарахована та несплачена пеня за порушення строків сплати планового платежу за тілом кредиту та відсотками за його користування з 17.12.2009 року по 25.11.2010 року 20\~696 грн. 04 коп. (а.с.174). Задовольняючи позов в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що правильність такого розрахунку підтверджується матеріалами справи і не спростована відповідачами. Апеляційній суд не може в повній мірі погодитись з таким висновком місцевого суду, виходячи з наступного. Відповідно до положення ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Як вбачається з розрахунку позивача, розмір неустойки у вигляді пені 20\~696, 04 грн. - значно перевищує розмір збитків в сумі 12\~920, 70 грн., які складаються з: заборгованості по сплаті тіла кредиту - 10\~061, 53 грн., заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом 2\~779, 50 грн., відсотків за користування кредитом 79, 67 грн. Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, та не застосував положення ч. 3 ст. 551 ЦК України за наявності для цього підстав. Апеляційний суд вважає, що розмір пені належить зменшити з 20\~696 грн. 04 коп. до 13 000 грн. В звязку із зміною розміру задоволених позовних вимог та відповідно до правил п.5 ст.88 ЦПК України, слід провести перерозподіл судових витрат по справі пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме: стягнути з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства „[PERSON] Аваль по 126 грн. 40 коп. з кожного в рахунок відшкодування судових витрат, понесених позивачем. При подачі апеляційної скарги апелянтом було сплачено 168 грн. 09 коп. державного мита (а.с.181). Виходячи з обсягу задоволених позовних вимог сплаті підлягає 126 грн. 40 коп. Тому необхідно стягнути з ПАТ „[PERSON] Аваль на користь [PERSON] 65 грн. 94 коп. в рахунок відшкодування судових витрат за розгляд справи в апеляційному суді (168 грн. 09 коп. 126 грн. 94 коп. = 65 грн. 94 коп.). Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, виходячи з наступного. Згідно ч.3 ст. 309 ЦПК України, порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення лише у разі, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. З матеріалів справи вбачається, що розгляд справи в суді першої інстанції відбувався протягом тривалого часу не з вини позивача, і за цей час змінився розмір заборгованості. У лютому 2011 року позивач подав до суду першої інстанції письмову заяву про збільшення розміру позовних вимог, додавши до неї розрахунок (а.с.162, 174), що відповідає праву позивача протягом усього часу розгляду справи збільшити розмір позовних вимог, передбаченому ч.2 ст.31 ЦПК України. Тому з врахуванням положень ч.2 ст.31 та ч.3 ст.309 ЦПК України, доводи апеляційної скарги в частині, що стосується збільшення розміру позовних вимог, не містять підстав для скасування судового рішення. Не можуть бути підставою для скасування судового рішення доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції вимог п.4 ч.1 ст.201 ЦПК України, оскільки рішенням Ріпкинського районного суду від 17 березня 2011 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 01 липня 2011 року, відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до ПАТ „[PERSON] Аваль про визнання недійсними умов кредитного договору.

Outcome: partial