Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-13 00:00:00

В квітні 2011 року прокурор Шевченківського району м. Чернівці в інтересах [PERSON] звернувся в суд з позовом до ТОВ «Діліжанс», приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА»про відшкодування матеріального та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди. Посилався на те, що 21.07.2010 року о 13-50 годин водій ТОВ «Діліжанс»[PERSON], керуючи автомобілем марки ПАЗ-32054 д.н. [NUMBER] по вул..Кочубея, 2 в м. Чернівці під час висадки пасажирів не помітив пасажира, який виходив на задні двері автобуса, в результаті чого, затиснув задніми дверима руки [PERSON] і протягнув її по тротуару. Внаслідок ДТП [PERSON] отримала легкі тілесні ушкодження у вигляді синців та саден правої нижньої кінцівки, тулуба, правого передпліччя. Посилався на те, що ТОВ «Діліжанс»22.04.2010 року укладено Генеральний договір обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземних транспортних засобів з ПрАТ Страхова компанія «Уніка». Просив стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «Уніка»на користь [PERSON] матеріальну шкоду за придбання ліків, відвідування лікарів, проведення масажу, перев.»язок, посилене харчування в розмірі 3 300 грн. та моральну шкоду з ПрАТ «Страхова компанія «Уніка»в розмірі 2 550 грн. і з ТОВ «Діліжанс»в розмірі 4 450 грн. В судовому засіданні прокурор та представник [PERSON] позов підтримали та підтвердили обставини, викладені в позовній заяві. Представник ПрАТ «Страхова компанія «Уніка»в судове засідання не з»явився, надав суду письмовы заперечення. Представник ТОВА «Діліжанс»позов в частині відшкодування моральної шкоди визнав повністю. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши всі докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що 21.07.2010 року о 13-50 год. водій ТОВ «Діліжанс»[PERSON], керуючи автомобілем марки ПАЗ-32054 д.н. [NUMBER] по вул..Кочубея, 2 в м.Чернівці під час висадки пасажирів не помітив пасажира, який виходив на задні двері автобуса, в результаті чого, затиснув задніми дверима руки [PERSON] і протягнув її по тротуару. Як вбачається з акту судово-медичного дослідження №1490 від 21.07.2010 року, що внаслідок ДТП [PERSON] отримала легкі тілесні ушкодження у вигляді синців та саден правої нижньої кінцівки, тулуба, правого передпліччя. Постановою інспектора ВДАІ м.Чернівці від 3.08.2010 року водій [PERSON] притягнутий до адміністративної відповідальності за ст..121-2 ч.2 КУпАП та накладено на нього штраф в розмірі 680 грн. Крім цього, представник ТОВ «Діліжанс»не заперечував в судовому засіданні вину [PERSON] Таким чином, суд вважає що вина [PERSON] у вчиненні ДТП доведена. Судом встановлено, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з ТОВ «Діліжанс». Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об»єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ч.5 цієї статті особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ст..1172 ЦК юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов»язків. З генерального договору обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності від 22.04.2010 року та полісу обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів вбачається, що цивільно-правова відповідальність ТОВ «Діліжанс»щодо забезпеченого транспортного засобу застрахована. Нормами статей 22-25 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»визначений порядок відшкодування майнової та моральної шкоди потерпілому. Згідно ч 1. ст. 32 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»страховик не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону. Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 33 Закону учасники дорожньо-транспортної пригоди зобов'язані вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, у випадках, передбачених цим Законом, МТСБУ про настання дорожньо-транспортної пригоди. Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати зазначені дії, вони мають підтвердити це документально. Дані положення передбачені і в розділі 6 Генерального договору обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземних транспортних засобів. Частиною 1 статті 35 Закону передбачено, що для отримання страхового відшкодування особа, яка має право на відшкодування, подає страховику (або якщо страховик невідомий - МТСБУ) відповідну заяву. Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Частиною 4 ст. 61 ЦПК України встановлено, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчені вони цією особою. З врахуванням наведеного суд вважає, що оскільки [PERSON] із заявою до страхової компанії про отримання страхового відшкодування не зверталася, ТОВ «Діліжанс»в супереч вимогам названого вище Закону та Генерального договору не повідомляло страхову компанію про страховий випадок, то в задоволенні позову до ПрАТ Страхова компанія «Уніка»слід відмовити. Також суд вважає, що для задоволення вимог позивачки про відшкодування матеріальної шкоди повинен бути встановлений причинно-наслідковий зв»язок між ушкодженням здоров»я позивачки внаслідок ДТП і її лікуванням у відповідних оздоровчих закладах. Як вбачається з матеріалів справи, що позивачкою [PERSON] не надано доказів з лікувальних установ про призначене їй лікування. Надані [PERSON] квитанції про придбання ліків суд не може прийняти до уваги, оскільки в чеках зазначені ліки від кашлю, тиску, отруєння, які не стосуються отриманих нею ушкоджень. Крім цього, більшість чеків датовані вереснем, жовтнем та листопадом місяцем 2010 року, в той час як ДТП мало місце 21 липня 2010 року. Отже, суд вважає, що позивачка належними та допустимими доказами не довела розмір матеріальної шкоди, а тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Що стосується відшкодування моральної шкоди, то представник ТОВ «Діліжанс»в судовому засіданні визнав позов. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ст..1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Судом встановлено, що позивачці [PERSON] заподіяна моральна шкода протиправними діями водія [PERSON] Згідно роз"яснень п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 р. № 4 з наступними змінами та доповненнями під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно роз"яснень п. п. 7, 8, 9 зазначеної постанови заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. За моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов'язків, відповідальність несе організація, з якою цей працівник перебуває в у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу ( ст. ст. 130, 132-134 КЗпП), якщо спеціальною нормою закону не встановлено іншого. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров"я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого -спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Встановлено, що права позивачки під час ДТП безпосередньо були порушені протиправними діями [PERSON], а тому за моральну шкоду, заподіяну під час виконання ним трудових обов'язків, відповідальність повинно нести ТОВ «Діліжанс», з яким [PERSON] перебуває в трудових відносинах. Оскільки представник ТОВ «Діліжанс»позов в частині моральної шкоди визнав, це визнання позову не суперечить закону, то суд вважає, що позов в частині стягнення моральної шкоди до ТОВ «Діліжанс»підлягає задоволенню.

Outcome: partial