Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-12 00:00:00

У лютому 2012 року позивач [PERSON] звернувся із позовом до [PERSON] акціонерного товариства «Міська страхова компанія», третя особа яка не заявляє самостійних вимог, [PERSON], про стягнення страхового відшкодування та відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що 7 квітня 2011 року в м. Києві мала місце дорожньо-транспортна пригода, учасниками якої стали автомобіль «Пежо», д.н.з. АІ 4599СК під керуванням [PERSON], і автомобіль [NUMBER], під керуванням [PERSON] Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 22 квітня 2011 року винним у настанні дорожньо-транспортної пригоди 7 квітня 2011 року визнано [PERSON] За даними [PERSON] його цивільно-правова відповідальність відповідно до положень Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року застрахована приватним акціонерним товариством «Міська страхова компанія». Проте на прохання надати копію полісу або інформацію по ньому [PERSON] відмовився. Оскільки ні [PERSON], ні приватне акціонерне товариство «Міська страхова компанія» не тільки не надали копію полісу, а й відмовились вказати його реквізити, він був змушений звернутись до відповідача з письмовим запитом на отримання копії полісу, за яким була застрахована цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП [PERSON] Дізнавшись про те, що цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП застрахована відповідачем, він подав відповідачу усі документи, що передбачені ст. 35 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року, в тому числі і постанову Голосіївського районного суду м. Києва. Проте після отримання названої постанови, якою він повідомив відповідача про настання страхового випадку, останній жодних дій по виконанню свого обов»язку згідно із Законом станом на день подання позовної заяви не здійснив. Відповідно до вимог ст. 35 даного Закону страхове відшкодування повинно бути виплачено страховиком протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. Отже, відповідно до вимог ст. 35 даного Закону крайній строк виплати страхового відшкодування припадав на 23 травня 2011 року. Проте, станом на день подання позовної заяви виплата не була проведена. У зв»язку із серйозністю пошкодження його автомобіля та необхідністю його ремонту 8 квітня 2011 року за його ініціативою ТОВ «БК Експерт» здійснив огляд пошкодженого автомобіля. На вказаний огляд були запрошені [PERSON] та представник відповідача. Копію даного звіту та квитанції про оплату проведеного огляду було йому надано. В подальшому відповідач також не ініціював проведення огляду його пошкодженого автомобіля, що свідчить про ігнорування прав позивача як потерпілого у дорожньо-транспортній пригоді. За проведений огляд він сплатив ТОВ «БК Експерт» 350 грн. Відповідно до вимог ст. 34 вказаного Закону якщо у визначений строк аварійний комісар або експерт не з»явився, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому випадку страховик зобов»язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи. А, отже, вказану суму зобов»язаний відшкодувати відповідач. За результатами даного огляду ТОВ «БК Експерт» підготував Звіт № 11/04-АZ10 від 12 квітня 2011 року, що є актом виконаних робіт. Вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля становить 8 928 грн. 18 коп. Таким чином, страховик, надаючи послуги зі страхування, у разі настання страхового випадку виплачує страхову виплату, розмір якої визначається, та на підставі розміру матеріального збитку. Отже, сума основного боргу (невиплаченого страхового відшкодування) становить 8 928 грн. 18 коп. Разом з тим, в результаті дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений його транспортний засіб. Крім того, у зв»язку з невиконанням винуватцем дорожньо-транспортної пригоди та відповідачем обов»язку по відшкодуванню спричинених збитків, він, намагаючись відновити своє порушене право, втратив усталений ритм життя, був змушений понести значні затрати особистого часу та особистих коштів з метою щонайшвидшого вирішення даного спору. В зв»язку з цим в результаті неправомірних дій винної особи та відповідача йому було спричинено моральну шкоду. Згідно вимог ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до вимог ст. 34 вказаного Закону страховик відшкодовує потерпілому моральну шкоду, розмір якої не може бути більшим ніж 5 відсотків ліміту. Розмір моральної шкоди становить 1000 грн. Відповідно до Договору про надання юридичних послуг № 03/01/12-ЮП/ІL представник позивача здійснив такі роботи: 0,5 год.-попередня консультація з [PERSON], 0,5 год.-підготовка договору про надання юридичних послуг та Довіреності на представлення інтересів, 2 год.-збір та вивчення документів у справі за позовом [PERSON], 2 год.-підготовка позовної заяви та подання позовної заяви, з розрахунку 429 грн. 20 коп. за годину роботи над цивільною справою за позовом [PERSON] до ПрАТ «Міська страхова компанія», що в сукупності складає 5 годин х 429 грн. 20 коп.=2146 грн. Загальна сума заборгованості відповідача становить 12 424 грн. 18 коп.: 8928 грн. 18 коп.-страхове відшкодування; 350 грн.-вартість проведеного огляду; 1000 грн.-моральна шкода; 2146 грн. -витрати на правову допомогу. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] просив стягнути з [PERSON] акціонерного товариства «Міська страхова компанія» на його користь 9 278 грн. 18 коп. спричинених матеріальних збитків та 3 146 грн. моральної шкоди і витрат на правову допомогу. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити. У судове засідання представник відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Міська страхова компанія» не з»явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. У судовому засіданні третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, [PERSON] позов не підтримав. Оскільки представник позивача та третя особа не заперечували проти заочного розгляду справи, а відповідач належним чином повідомлений про день, час і місце розгляду справи, причини неявки суду невідомі, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, зясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 7 квітня 2011 року о 16 год. 15 хв. в м. Києві по вул. Лятошинського [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], перед початком руху заднім ходом не впевнився, що це безпечно, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Пежо», д.н.з. [NUMBER], чим порушив п. п. 10.1., 109. ПДР України. Крім того, [PERSON] 7 квітня 2011 року о 16 год. 15 хв. в м. Києві по вул. Лятошинського керував автомобілем [NUMBER], знаходячись в стані алкогольного сп»яніння (запах алкоголя з порожнини роту, нестійка хода, почервоніння очей), від проходження медичного огляду на стан сп»яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.9. ПДР. Огляд на стан сп»яніння проводився за допомогою спеціального приладу «Drager» № 2278. Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 22 квітня 2011 року визнано [PERSON] винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. ст. 124, 130 ч. 1 КУпАП, піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 2550 грн. в дохід держави. Як зазначив позивач, цивільно-правова відповідальність [PERSON] відповідно до норм Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року застрахована приватним акціонерним товариством «Міська страхова компанія». Згідно вимог ст. 3 вказаного Закону обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров»ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до вимог ст. 6 даного Закону страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Згідно вимог ст. 33 Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров»ю, майну третьої особи. За правилами ст. 28 даного Закону шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого-це шкода, пов»язана з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого. Відповідно до вимог ст. 9 Закону України «Про страхування» страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася, і з настанням якої виникає обов»язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Згідно вимог ст. 20 вказаного Закону при настанні страхового випадку страховик зобов»язується у разі настання страхового випадку виплатити страхувальнику грошову суму (страхову виплату). Відповідно до вимог ст. 988 ЦК України у випадку настання страхового випадку страховик зобов»язаний здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Згідно вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Як зазначив у позові позивач та пояснив представник позивача в судовому засіданні ТОВ «БК Експерт» підготував Звіт № 11/04-АZ10 про оцінку вартості відновлювального ремонту автомобіля PEUGEOT 406, реєстраційний номер [NUMBER], внаслідок пошкодження транспортного засобу у ДТП, від 12 квітня 2011 року, що є актом виконаних робіт, і вартість відновлювального ремонту пошкодженого у дорожньо-транспортній пригоді автомобіля [PERSON] становить 8 928 грн. 18 коп., і дані кошти підлягають стягненню з відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Міська страхова компанія» на користь позивача. Однак, як вбачається із наявної в матеріалах справи копії даного Звіту від 12 квітня 2011 року, він не підписаний особами, які його складали, а саме оцінювачем-стажистом [PERSON], генеральним директором, оцінювачем [PERSON] та не засвідчений належним чином. Представник позивача не надав у судовому засіданні оригінал даного Звіту, а тому суд вважає його неналежним доказом, на який посилається позивач у своєму позові в обгрунтування заявлених вимог, а тому у задоволенні позову в частині стягнення 8 928 грн. 18 коп. на користь позивача суд відмовляє за відсутністю доказів. Також не підлягають стягненню з відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Міська страхова компанія» на користь позивача витрати за проведений огляд автомобіля ТОВ «БК Експект» 350 грн., оскільки позивачем не надано оригіналу квитанції за надані послуги. Також з наявних матеріалів справи вбачається, що 350 грн. позивач сплачував за послуги по незалежній оцінці вартості відновлювального ремонту автомобіля PEUGEOT 406, реєстраційний номер [NUMBER], однак суд не може вважати наявний у справі Звіт належним доказом у справі з наведеного вище судом висновку. Що стосується відшкодування моральної шкоди з відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Міська страхова компанія» на користь позивача [PERSON] в розмірі 1000 грн., то суд також відмовляє у задоволенні вимог в цій частині позову, оскільки відповідно до роз»яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 5 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» обов»язковому з»ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв»язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача, та вина останнього в її заподіянні. Зокрема, суд повинен з»ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду то з чого він виходив при цьому. В судовому засіданні не знайшли свого підтвердження ті умови, які дають підстави для покладання відповідальності на відповідача по відшкодуванню моральної шкоди позивачу. Згідно вимог ст. 84 ЦПК України витрати, пов»язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. З наявного в матеріалах справи Договору про надання юридичних послуг № 03/01/12-ЮП/ІL від 19 січня 2011 року вбачається, що замовник [PERSON] замовляє, а юрист фізична особа-підприємець [PERSON] бере на себе зобов»язання надавати юридичну допомогу в обсязі (об»ємах та кількості) на умовах, передбачених цим Договором, а замовник зобов»язується оплатити юристу надані послуги на умовах цього договору. Даний договір про надання юридичних послуг не підписаний сторонами договору, а саме позивачем [PERSON] і страховим юристом Конюшко Д.Б., а тому суд вважає його неналежним доказом у справі щодо заявленої вимоги про стягнення витрат на надання правової допомоги в розмірі 2146 грн., а тому відмовляє у задоволені вимог в цій частині позову. За правилами ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяв в даній справі всебічному і повному з»ясуванню обставин справи, роз»яснив особам, які беруть участь у справі, їх права та обов»язки. Позивач [PERSON] в позовній заяві та його представник у судовому засіданні не довели заявленого позову, що є обов»язком позивача відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, а тому суд відмовляє у задоволенні позову.

Outcome: dismissed