Jurisdiction: civil
Date: 2011-08-15 00:00:00

В березні 2011 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», третя особа на стороні відповідача [PERSON] «Відділення ПАТ Промінвестбанк в м. Чернівці про визнання недійсним договору про іпотечний кредит, посилаючись на те, що в серпні 2007р. між нею та відповідачем в особі філія «Відділення ПАТ Промінвестбанк в м. Чернівці» було укладено Договір про іпотечний кредит № 2088 від 03.08.2007р. Відповідно до умов укладеного договору, відповідач надав їй кредит в іноземній валюті в розмірі 70000 євро, з процентною ставкою 12% річних в євро. В день підписання Договору сторони визначили еквівалент іноземної валюти в національній валюті України - гривні який становив 70000євро = 483022,40грн. Згідно додатку № 1 до Договору виконання Договору здійснюється в іноземній валюті - євро. Позивачка в позові зазначає, що вона вважає, що даний договір суперечить вимогам чинного законодавства, а тому на її думку повинен бути визнаний недійсним, оскільки законодавством не передбачено можливості використання фізичними особами резидентами іноземної валюти як засобу платежу по кредитним зобов'язанням, також для укладення кредитного договору в іноземній валюті сторонам необхідно мати [PERSON] та [PERSON] ліцензії. А тому вважає, що укладений договір безспірно суперечить вимогам чинного законодавства і відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України є нікчемним. У звязку з вищевикладеним просить суд визнати недійсним договір про іпотечний кредит №2088 від 03.08.2007р. Зобов'язати відповідача прийняти від позивачки отриманий нею кредит в сумі 70000 євро по курсу встановленому в договорі на дату його укладення (згідно курсу НБУ 1 євро = 6,90грн.), зарахувати сплачені нею відповідачу кошти в рахунок повернення кредиту. Розстрочити повернення коштів на 5 місяців. В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав та надав пояснення аналогічні позовній заяві. Просив суд позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд в позові відмовити, оскільки вважає, що вимоги є необґрунтовані. Представник третьої особи на стороні відповідача в судове засідання не зявився, від нього до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, заперечує щодо задоволення позовних вимог з підстав, що викладенні в запереченні на позов. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Як вбачається з матеріалів справи, представник позивачки в супереч вимогам ст..60 ЦПК України не надав суду докази на підтвердження своїх доводів щодо позовної вимоги про визнання недійсним договору про іпотечний кредит. Судом встановлено, що в серпні 2007р. між позивачкою та філією «Відділення ПАТ Промінвестбанк в м. Чернівці» було укладено Договір про іпотечний кредит № 2088 від 03.08.2007р. /а.с.5,6/. Відповідно до умов укладеного договору, банк надав кредит позичальнику в іноземній валюті в розмірі 70000 євро, з процентною ставкою 12% річних в євро. Згідно додатку № 1 до Договору виконання Договору здійснюється в іноземній валюті євро /а.с.7,8/. У п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 розяснено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що підстав, передбачених ст.ст.203,215 Цивільного кодексу України для визнання даного договору про іпотечний кредит № 2088 від 03.08.2007р. недійсним судом не встановлено, при цьому суд виходить з наступного. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак у той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю є Декрет Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" (далі по тексту - Декрет КМУ). В ст. 1054 ЦКУ передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу. Відповідно до статті 5 Декрету КМУ операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього ж Декрету. Відповідно до пункту 2.3 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, що затверджене постановою Правління НБУ N 275 від 17.07.2001 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 21 серпня 2001 року за N 730/5921), за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями, серед яких: неторговельні операції з валютними цінностями; операції з готівковою іноземною валютою (купівля, продаж, обмін), що здійснюються в пунктах обміну іноземної валюти, які працюють на підставі укладених банками агентських договорів з юридичними особами-резидентами; ведення рахунків клієнтів (резидентів і нерезидентів) в іноземній валюті та клієнтів-нерезидентів у грошовій одиниці України; залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України; залучення та розміщення іноземної валюти на міжнародних ринках; інші операції з валютними цінностями на валютному ринку України. З вищенаведеного вбачається, що уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті. Щодо вимог підпункту "в" пункту 4 статті 5 Декрету КМУ, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то на сьогодні законодавець не визначив межі термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті. Відповідно до пункту 1.5 Положення про порядок видачі НБУ індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління НБУ від 14 жовтня 2004 року N 483, використання іноземної валюти як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку на здійснення яких Національний банк видав банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями). Таким чином, на думку суду за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій, єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами статті 5 Декрету КМУ є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку. Як видно з матеріалів справи в ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» наявна генеральна ліцензія, а також дозвіл на здійснення валютних операцій /а.с.41,42/. Заслухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справив судовому засіданні, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: dismissed