Jurisdiction: civil
Date: 2011-08-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що між ним та відповідачкою [PERSON] зареєстровано шлюб, від якого вони мають двох повнолітніх дітей. Через непорозуміння та різні погляди на життя вони з відповідачкою втратили почуття любові й поваги один до одного, припинили спільне проживання та подружні відносини, мешкають окремо. Подальше збереження родини з урахуванням їх з відповідачкою відносин, вважає неможливим, через що просить суд шлюб розірвати. В судовому засіданні позивач позов підтримав та суду пояснив, що 20.05.1978 року між ним та відповідачкою зареєстровано шлюб, від якого вони мають двох повнолітніх дітей. Через непорозуміння та різні погляди на життя вони з відповідачкою припинили шлюбні відносини, так як втратили почуття любові й поваги один до одного. З 2005 року вони мешкають окремо, спільного господарства не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують. Зберегти шлюб, з урахуванням їх з відповідачкою особистих відносин, вважає вже неможливим, і не доречним, так як в нього вже фактично є інша родина. У зв'язку з тим, що рішення про розірвання даного шлюбу для нього є виваженим і остаточним, просить суд шлюб розірвати. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала суду письмове пояснення, у якому зазначила, що заперечує проти позовних вимог позивача, так як з позивачем вони прожили 33 роки подружнього життя, мають спільних дітей, й намір позивача шлюб розірвати вважає не гуманним. Вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду, з урахуванням наданих суду доказів, було встановлено, що згідно свідоцтва про укладення шлюбу, виданого Миколаївським сільським ЗАГСом Царичанського району Дніпропетровської області, 20.05.1978 року між позивачем та відповідачкою зареєстровано шлюб, актовий запис № 5. Неповнолітніх дітей від даного шлюбу сторони не мають. Згідно пояснень позивача, з 2005 року вони з відповідачкою припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, мешкають окремо. Зберегти даний шлюб вважає вже не можливим, так як фактично має іншу родину. Згідно ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Встановивши, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного із них, а саме позивача [PERSON];

Outcome: approved