Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-24 00:00:00

У грудні 2011 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до Акціонерного товариства закритого типу «Миколаївське спеціалізоване управління 28» про відшкодування моральної шкоди заподіяної ушкодженням здоровя на виробництві, мотивуючи свої вимоги тим, що позивач працював в Акціонерному товаристві закритого типу «Миколаївське спеціалізоване управління 28» з 29.02.2008р. по 04.07.2008р. [PERSON] звільнився за власним бажанням у звязку із нещасним випадком під час виконання робіт в цеху металоконструкцій, внаслідок чого позивач отримав травму. Вважає, що заподіяна шкода випливає з трудових правовідносин і має відшкодовуватися роботодавцем, який не створив безпечних умов праці. Моральна шкода, яка йому заподіяна полягає у фізичному болі та стражданнях, які він зазнав під час травмування, так і після нього. У звязку із чим оцінює нанесену моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн.. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив стягнути з відповідача 50000,00 грн. моральної шкоди. Представники відповідача у судовому засіданні позов не визнали та заперечували проти задоволення позовних вимог. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд переходить до наступного. [PERSON] працював в Акціонерному товаристві закритого типу «Миколаївське спеціалізоване управління 28» з 29.02.2008р. по 04.07.2008р. (а.с. 15). 16.04.2008р. за усним наказом начальника цеху металоконструкцій [PERSON], [PERSON] був залучений на стропильні роботи, без наявності у останнього допуску до цього виду робіт. При виконанні робіт зірвався вантаж, впав на праву руку [PERSON] та вдарив по пальцям, внаслідок чого у останнього стався перелом другого та третього пальців, рвана рана третього пальця з пошкодженням сухожилля розгинача. За результатами розслідування нещасного випадку складено [PERSON] про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом за формою Н-1 від 21.04.2008р. (а.с. 17-20, 21-23). У відповідності до [PERSON] особами допустившими порушення законодавства України про охрану праці є сам позивач, який виконував певні види робіт оскільки не пройшов навчання та атестацію у встановленому порядку; [PERSON], відповідальний за безпечне провадження робіт, [PERSON], яка порушила інструкцію по безпечному виконанню робіт. У судовому засіданні сторони не заперечували факт здійснення [PERSON] робіт, без попереднього навчання та атестації. Однак в той же час, сторонами визнається, що роботи позивач виконував за наказом свого безпосереднього керівника [PERSON]. Вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13.04.2009року [PERSON] був визнаний винним у скоєнні злочину передбаченого ч. 1 ст.272 КК України до 1 року виправних робіт з відрахуванням на користь держави 10% від заробітку, з позбавленням права займати керівничі посади, повязані з забезпеченням безпечних умов праці строком на 2 роки (а.с.5-8) Отримані позивачем травми підтверджені виписним епікризом з історії хвороби № 2012/151 (а.с. 25-26), довідкою 2-ї міської поліклініки, а.с. 27). Статею 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Стаття 1167 встановлює , що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Статтею 237-1 Кодексу законів про працю України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Власник або уповноважений ним орган не вправі вимагати від працівника виконання роботи, поєднаної з явною небезпекою для життя, а також в умовах, що не відповідають законодавству про охорону праці (ст. 153 КЗпП України). Відповідно до розяснень Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995року, відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. У судовому засіданні позивач зазначив, що в результаті травми, йому доводиться прикладати вдвічі більше зусиль для досягнення своїх цілей, ніж тоді коли він був здоровим, зявився страх виконувати певні види робіт, на навчання також доводиться витрачати більше сил та часу. Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04.04.2011р. було призначено судово-психіатричну експертизу. Висновками судово-психіатричної експертизи було встановлено, що [PERSON] зазнав моральної шкоди внаслідок нещасного випадку на виробництві, грошова компенсація за завдані страждання становить величину від 1,5 до 144 мінімальних заробітних плат (а.с.77-85). Позивач за спеціальністю є працівником технічної сфери, працює у тролейбусному депо зварювальником, навчається у Національному університеті кораблебудування за спеціальністю «Технологія машинобудування», та отримана травна певним чином впливає на швидкість та витривалість його роботи та навчання. Внаслідок отриманої за вини відповідача травми [PERSON] вимушений періодично лікуватись, зазнає фізичного болю. Для нормальної організації свого життя, без статусу неповноцінного працівника чи студента, позивачу необхідно додавати додаткових зусиль, ніж до отримання ним травми. З урахуванням принципів справедливості та розумності, зважаючі на ступінь фізичних та моральних страждань позивача, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у розмірі 10000грн..

Outcome: partial