Jurisdiction: civil
Date: 2012-02-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду до ГУМВС України в Донецької області та Державного Казначейства України в Донецької області про стягнення моральної шкоди в розмірі 500000,00 гривень. В обґрунтування заявлених вимог вказала, що 18.01.2010р. вона звернулась до органів МВС в Донецькій області за захистом конституційних прав її сина, якого побили відомі особи, однак кримінальна справа порушена не була. Працівники міліції без дозволу лікарів забрали її сина з лікарні, однак ніяких документів про його затримання складено не було. Син позивачки стверджує, що його побили працівники міліції, які також вимагали у нього гроші. Начальник МВС в Донецькій області доручив провести перевірку заступнику начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Донецькій області –начальнику управління кадрового забезпечення [PERSON], дії якого постановою Донецького окружного адміністративного суду від 07.06.2010 року визнані незаконними та виражені в наданні неповної відповіді за її скаргою від 18 січня 2010 року. Таким чином позивач просить стягнути на її користь з відповідача у відшкодування моральної шкоди 500000,00 гривень. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав заявлені вимоги, надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, просив суд позов задовольнити в повному обсязі та пояснив, що внаслідок ненадання [PERSON] повної інформації при проведенні службової перевірки за її скаргою, остання переживала душевні хвилювання, були загублені життєві зв’язки звичайного життя. Крім цього [PERSON] є інвалідом 3 групи, страждає на цукровий діабет та при отриманні неповної відповіді від [PERSON] на її звернення вона відчула втрату останньої надії щодо встановлення істини, стосовно завдання її сину тілесних ушкоджень, які останньому були заподіяні в органах внутрішніх справ, внаслідок чого він опинився на стаціонарному лікуванні в міський лікарні, при цьому [PERSON] дуже хвилювалась за стан здоров’я свого сина та про наслідки які могли залишитись у вигляді погіршення стану здоров’я у сина. Вважає оголошену суму 500000,00 грн. справедливим відшкодуванням моральної шкоди [PERSON] та просить стягнути її з відповідача у повному обсягу. Представник відповідача ГУМВС України в Донецької області [PERSON] в судовому засідання позов не визнав в повному обсязі та пояснив, що в діях [PERSON] в ненаданні повної відповіді на звернення позивачки не міститься незаконних дій, яки можливо оцінити в розмірі 500000,00 гривень. Крім цього позов відповідачем не може бути визнаний, на підставі того, що з боку позивача не надано суду жодних доказів, які б підтверджували про погіршення стану її здоров’я на 18 січня 2010 року і наявність причинного зв’язку між шкодою та ненаданням повної інформації. Просив в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Представник третьої особи до зали судового засідання не з»явився, про причини неявки суд не повідомив. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідив матеріали справи вважає позов підлягаючим частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст.60 ЦПК України кожна із сторін зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Відповідно до ст. 213 ч.3 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно та всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Відповідно до ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров’я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини –головним обов’язком держави. Відповідно копії постанови Донецького окружного адміністративного суду від 07 червня 2010 року дії заступника Головного управління начальника управління кадрового забезпечення ГУМВД України в Донецькій області [PERSON] визнані незаконними, які виражені в наданні не повної відповіді за скаргою [PERSON] Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що регулюються Законом України «Про міліцію»та главою 82 ЦК України. Дії заступника Головного управління начальника управління кадрового забезпечення ГУМВД України в Донецькій області [PERSON], на які посилається позивачка, були виконані ним при виконанні службових обов»язків. Згідно ч.ч.9,10,11 ст.5 Закону України «Про міліцію», у разі невиконанні працівниками міліції вимог, встановлених цією статтею, особа, права якої порушені може звернутись до суду із заявою про відшкодування шкоди у встановленому законом порядку. Відшкодуванню підлягають у повному обсягу:1) заробіток та інші грошові доходи, які особа втратила внаслідок незаконних дій або бездіяльності працівників міліції; 2) майно, вартість вилученого майна, якщо його повернення внатурі та в тому ж стані стало неможливим; 3) суми, сплачені громадянином у зв»язку з поданням йому юридичної допомоги; 4) моральна шкода. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії або бездіяльність працівників міліції завдали моральної втрати громадянинові, моральних страждань, призвели до порушення його нормальних життєвих зв»язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. На підставі ч.1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов»язків. Таким чином, моральну шкоду, заподіяну позивачці [PERSON] при виконанні ним своїх службових обов»язків. Згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)»під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно п. 5 вказаної постанови, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода може полягати, зокрема: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв’язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров’я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв’язку з противоправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім’ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв’язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. В судовому порядку розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Суд вважає, що діями відповідача у ненаданні повної відповіді на її звернення, позивачу спричинені моральні страждання, які пов’язанні із відчуттям втрати [PERSON] надії щодо встановлення істини, стосовно завдання її сину тілесних ушкоджень. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер, глибину душевних страждань позивачки, і відповідно до ч.2 ст.23 ЦК України, виходячи з засад розумності та справедливості, частково задовольняє її позовні вимоги та стягує на користь позивачки 10000,00 грн. На підставі вимог ст.88 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню на користь держави пропорційно до задоволених вимог –100,00 грн. На підставі ст. 3 Конституції України, Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)»,

Outcome: partial