Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-09 00:00:00

В липні 2011 року Перший заступник прокурора м. Чернігова в інтересах держави в особі Чернігівської міської ради звернувся з позовом до [PERSON] про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки площею 0,0089 га, яка розташована по вул. Кримській, 49 в м. Чернігові. Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 30.09.2011 року позов задоволено, зобовязано відповідача звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,0089 га, яка розташована на землях Чернігівської міської ради по вул. Кримській, 49 у м. Чернігові шляхом знесення встановленого паркану із металевої сітки з приведенням її до попереднього стану. Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, [PERSON] подав апеляційну скаргу, в якій вказує на неврахування судом того, що на час розгляду даної справи він вживає заходи щодо реалізації законного права на безоплатне отримання у власність земельної ділянки із земель комунальної власності за рішенням органу місцевого самоврядування. Вислухавши доповідь судді апеляційного суду та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга [PERSON] підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню виходячи з наступного. Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з доведеності факту самовільного захоплення [PERSON] без належного дозволу Чернігівської міської ради, земельної ділянки площею 0,0089 га. по вул. Кримській, 49 у м. Чернігові, яка належить до земель Чернігівської міської ради. Проте, такий висновок суду не відповідає обставинам справи та суперечить нормам матеріального і процесуального права, виходячи з наступного. По справі встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом належить ? будинку з надвірними будівлями по вул. Кримській, 49 у м. Чернігові, розташовані на земельній ділянці 600 м2, про що прямо зазначено у свідоцтві (а.с. 10, зворот). З матеріалів справи вбачається, що за порушення земельного законодавства, що виявилось у самовільному зайнятті земельної ділянки площею 0,0089 га., [PERSON] двічі притягувався до адміністративної відповідальності згідно постанов від 20.08.2010 року та 22.04.2011 року, які в даний час є чинними (а.с. 7,14). Однак вказані постанови містять суперечливі дані щодо місця розташування спірної земельної ділянки, оскільки постановою від 20.08.2010 року встановлено факт самовільного використання [PERSON] ділянки площею 0,0089 га. по вул. Кримській, 49 в м. Чернігові, а постановою від 22.04.2011 року по вул. Кутузова в м. Чернігові. Крім того, за даними свідоцтва про право на спадщину за заповітом вбачається, що попередньому власнику була виділена в користування земельна ділянка площею 0,06 га. по вул. Кримській 49, тоді як згідно Генерального плану садибної ділянки за цією адресою, копія якого мається на а.с.35, загальна площа земельної ділянки, що перебуває у фактичному користуванні [PERSON] складає 1,276 га., з яких 0,237 га. зазначено як лишки та 0,434 га. самовільне зайняття, проте з його змісту не вбачається самовільне зайняття [PERSON] ділянки саме площею 0,0089 га., щодо якої заявлено даний позов. Статтею 60 ЦПК України встановлено загальне правило імперативного характеру, за яким кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Враховуючи те, що матеріали справи містять суперечливі дані з приводу місця розташування спірної земельної ділянки, і Першим заступником прокурора м. Чернігова в обґрунтування заявленого позову не надано суду плану-схеми спірної ділянки, згідно якого можливо точно ідентифікувати її місце знаходження, висновок суду про наявність підстав для задоволення позову про усунення перешкод у користуванні нею є необґрунтованим. Згідно розяснень Пленуму Верховного Суду України, наданих в п. 8 постанови №14 «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року, ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним та чітким. Зобовязавши [PERSON] звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,0089 га, яка розташована на землях Чернігівської міської ради по вул. Кримській, 49 у м. Чернігові шляхом знесення встановленого паркану із металевої сітки з приведенням її до попереднього стану, суд першої інстанції в резолютивній частині рішення не вказав точне місце розташування земельної ділянки площею 0,0089 га. відносно ділянки по вул. Кримській, 49 м. Чернігові та не зазначив межі паркану, який підлягає знесенню. Виходячи з положень ч. 3 ст. 303 ЦПК України, якою встановлено право суду апеляційної інстанції вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи, рішення Новозаводського районного суду від 30.09.2011 року підлягає скасуванню, з ухваленням рішення про відмову в задоволенні позову.

Outcome: dismissed