Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-27 00:00:00

До суду з позовом звернувся позивач, в якому просить суд, визнати за ним право власності на спадкове майно, що залишилося після померлої 10.03.2010 року матері [PERSON], а саме на житловий будинок із всіма надвірними будівлями по вул.Боровського, 13 в с.Білокоровичі Олевського району Житомирської області, як спадкоємцю першої черги за законом, мотивуючи свої вимоги тим, що мати [PERSON], мала у власності зазначений житловий будинок, однак позивачу було відмовлено в оформленні спадщини на будинок у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів. Позивач та його представник у судове засідання не зявилися, але позивач надав до суду письмову заяву у якій просить суд розглянути позовну заяву у його відсутності та відсутності його представника. Заявлені позовні вимоги підтримує. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Олевського району Житомирської області у судове засідання не зявився, але надіслав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, додавши до заяви відповідні копії документів щодо спірного нерухомого майна. Заявлений позов визнає. Відповідачка [PERSON], у судове засідання також не зявилася надавши до суду письмову заяву щодо розгляду справи у її відсутності. Заявлені позовні вимоги визнає у повному обсязі та просить суд розглянути заявлений позов [PERSON], за наявними у справі письмовими доказами. Відповідач [PERSON], у судовому засіданні заявлені позовні вимоги до нього не визнав та надав суду пояснення про те, що він до Олевської нотаріальної контори про прийняття спадщини за законом чи заповітом після померлої [PERSON], не звертався. До КП Коростенське міжміське бюро технічної інвентаризаціїз приводу оформлення правовстановлюючих документів на будинок № 13 по вул.Боровського в с.Білокоровичі також не звертався. Спірний будинок за № 13 по вул.Боровського в с.Білокоровичі Олевського району Житомирської області заповідався йому особисто в 1972 році його дідом [PERSON] і у звязку з чим [PERSON], не має права на спірний будинок, як спадкоємець першої черги за законом. На підставі чого вважає позовні вимоги позивача безпідставними. Представники третіх осіб у судове засідання не зявилися надавши до суду письмові заяви щодо розгляду справи у їхню відсутність. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Так відповідно до довідок [PERSON] сільської ради Олевського району Житомирської області № 910 від 30.03.2011 року та № 1899 від 19.07.2011 року по господарській книзі за [PERSON] рахується житловий будинок № 13 по вул.Боровського в с.Білокоровичі Олевського району Житомирської області, який був побудований та зданий в експлуатацію в 1979 році. Під забудову зазначеного будинку [PERSON], за вказаною адресою, виділялася земельна ділянка в розмирі 0.25 га., що стверджується копією технічного паспорту та довідкою [PERSON] сільської ради Олевського району Житомирської області № 4140 від 01.10.2010 року. Відповідно до копії свідоцтва про смерть, [PERSON] померла 10.03.2010 року. Позивач є сином померлої [PERSON], і на час відкриття спадщини постійно проживав разом із матірю [PERSON] та вели спільне підсобне господарство, що стверджується копією свідоцтва про народження позивача, слідує із запису в технічному пасторті на житловий будинок та запису про реєстрацію у паспорті громадянина України. Крім позивача [PERSON], спадкоємцями першої черги на спадкове майно після померлої [PERSON], є її діти (рідні сестра та брат позивача): дочка [PERSON] та син [PERSON]. Однак спадкоємиця за законом першої черги [PERSON], від прийняття спадщини за законом після померлої матері [PERSON], відмовилася про, що свідчать її заява (а.с.23) про визнання позовних вимог позивача. А [PERSON], який на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем не проживав про, що свідчить довідка [PERSON] сільської ради Олевського району Житомирської області від 19.07.2011 року за № 1900, не звертався із заявою до Олевської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини, спадкова справа не заводилася, що стверджується довідкою Олевської нотаріальної контори від 21.07.2011 року (а.с.17). У звязку з чим інші спадкоємці першої черги, крім позивача відсутні. При зверненні до Олевської державної нотаріальної контори Житомирської області щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, як спадкоємця першої черги, після смерті [PERSON], позивачу було відмовлено із-за відсутності правовстановлюючих документів, які б доводили належність майна померлому спадкодавцю, що стверджується відповідною постановою Олевської державної нотаріальної контори від 30.06.2011 року. Крім того при зверненні позивача до Коростенського міжміського бюро технічної інвентаризації щодо первинної реєстрації зазначеного будинку за померлою матірю та видачею на його імя свідоцтва на право власності, останньому було також відмовлено, так як у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна власнику повинно вирішуватися лише в судовому порядку. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд прийшов до висновку, що між сторонами виникли правовідносини, які врегульовані ст.328, 331 ЦК України, з яких слідує, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту створення майна. Крім того, у статтях 1258, 1261, 1268, 1272 ЦК України зазначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, вважається таким, що не прийняв її. Разом з тим відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991 року „Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на жилий будинок, слідує, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній йому в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Твердження відповідача [PERSON], про те, що спірне нерухоме майно, а саме житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований по вул.Боровського, 13 в с.Білокоровичі Олевського району Житомирської області був заповіданий йому, його дідом [PERSON] в 1972 році не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки майно про яке йдеться у заповіті [PERSON], розташоване за адресою: с.Білокоровичі по вул.Боровського, 14 Олевського району Житомирської області, де на даний час проживає та зареєстрований громадянин [PERSON], з сімєю, що стверджується довідкою № 272 від 14.10.2011 року [PERSON] сільської ради. Жилий будинок під № 14 по вул.Боровського в с.Білокоровичі де проживав [PERSON], рахувався по господарських книгах до 1972 року та відповідно до довідки № 17 від 21.08.1972 року начальника інспекції держпожнагляду Олевського РВ згорів 17.11.1971 року, об 23.45 годині. Сам заповіт [PERSON], не підписаний останнім, і у звязку з чим не може бути прийнятим судом, як належний доказ, оскільки у відповідності до ч.2 ст.1247 ЦК України заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Окрім того із довідок [PERSON] сільської ради Олевського району Житомирської області № 910 від 30.03.2011 року та № 1899 від 19.07.2011 року по господарській книзі за [PERSON] рахується житловий будинок № 13 по вул.Боровського в с.Білокоровичі Олевського району Житомирської області, який був побудований і зданий в експлуатацію в 1979 році, та який на день складення заповідачем [PERSON], заповіту, а саме 21.04.1972 року ще не був збудований. З 1980 року жилий будинок під № 16 по вул.Боровського в с.Білокоровичі, в якому проживала сімя [PERSON] батька позивача та відповідача [PERSON], записаний під № 13 (підстава: погосподарська книга за 1980 рік, особовий рахунок № 700.), що підтверджується довідкою № 273 від 14.10.2011 року [PERSON] сільської ради. Так відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Підсумовуючи вищенаведене та враховуючи те, що позивач є спадкоємцем за законом та фактично вступив в управління і володіння спадковим майном, а саме будинком № 13 з надвірними будівлями по вул.Боровського в с.Білокоровичі Олевського району Житомирської області, а право власності на спадкове майно належне померлій [PERSON] повністю підтверджене, однак позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів, які б доводили належність зазначеного вище спадкового майна померлій [PERSON], суд вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню, так як під час судового розгляду справи було встановлено, що позивач є сином померлої [PERSON], яка своє майно не заповідала, а спадкоємці - діти спадкодавця крім позивача: сестра [PERSON], від прийняття спадщини за законом після померлої матері [PERSON], відмовилася, брат [PERSON], не прийняв спадщини, і у звязку з чим позивач [PERSON], має право, як спадкоємець першої черги на спадкування за законом, оскільки інші спадкоємці не заявляли про своє право на зазначену у позові спадщину. На підставі викладеного та

Outcome: approved