Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позову зазначила, що їй та її матері [PERSON] на праві спільної часткової власності в рівних частках, належить квартира [ADDRESS]. З червня 2010 року в даній квартирі зареєстрований відповідач, але він у квартирі ніколи не проживав і не проживає, його речей у квартирі немає. У звязку з тим, що відповідач не проживає у спірній квартирі без поважних причин понад один рік, просила визнати відповідача таким, що втратив право користування зазначеною квартирою. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся у відповідності з ч. 9 ст. 74 ЦПК України через оголошення у газеті Запорізька правда № 171-172 від 17.11.2011 року. За згодою позивача та її представника, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача, свідків, доводи представника позивача, зясувавши обставини справи, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності в рівних частках [PERSON] та [PERSON] на підставі витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 27398402 від 22.09.2010 року(а.с. 8). За згодою співвласників у червні 2010 року у квартирі був зареєстрований [PERSON] (рідний брат [PERSON]С.) - а.с. 14). За положеннями ст. ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 383 цього Кодексу та ст. 150 ЖК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб. Згідно зі ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності, а у відповідності зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 2 ст. 405 ЦК України установлено, що член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Вирішуючи позов на користь позивача, суд бере до уваги показання свідків [PERSON], [PERSON], з яких випливає, що відповідач з дня реєстрації у спірній квартирі не проживає. Зокрема, свідок [PERSON] пояснила, що з 2000 року вона мешкає в будинку № 14а по вул. Бочарова, позивач її сусідка, спілкується з нею, неодноразово приходила до неї у квартиру. Разом з позивачкою мешкає її мати [PERSON], відповідача у них ніколи не бачила. Свідок [PERSON] пояснила, що позивач ї сусідка, знає позивача та її мати біля 15 років. Їй звісно про те, що у квартирі позивача зареєстрований її рідний брат [PERSON], але вона ніколи його не бачила, його речі у квартирі відсутні. Перелічені докази обєктивні, послідовні, допустимі, логічно поєднуються одне з одним, вказують на непроживання [PERSON] у спірній квартирі без поважних причин та дають суду всі підстави для задоволення позову.

Outcome: approved