Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить в рахунок погашення заборгованості [PERSON]МИ. за договором позики від 10.06.2008 в розмірі 149757,00 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки: двокімнатну квартиру [ADDRESS], що належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 03.01.2007 Виконавчим комітетом Чернігівської міської ради, шляхом продажу [PERSON] за початковою ціною 140000 грн. із застосуванням процедури продажу, передбаченої ст.38 Закону України «Про іпотеку», а саме з правом укладення [PERSON] від свого імені відповідного договору купівлі-продажу та його нотаріальним посвідченням та державною реєстрацією з іншою будь-якою особою-покупцем та з наданням [PERSON] всі повноважень продавця. Також просить виселити [PERSON] та [PERSON] з квартири зі зняттям з реєстраційного обліку; передати в примусовому порядку предмет іпотеки на зберігання [PERSON] до його реалізації; надати [PERSON] право отримати дублікат Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Виконавчим комітетом Чернігівської міської ради 03.01.2007; надати [PERSON] право отримати витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно в органах БТІ, а також в інших підприємствах та організаціях отримувати інші документи та вчиняти дії, необхідні для здійснення продажу предмета іпотеки та укладення відповідного договору купівлі продажу. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала. Відповідачі судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлялись, про причини неявки суд не повідомили. За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Треті особи представників у судове засідання не направили. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 10.06.2008 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] отримав позику в сумі 136350,00 грн. на строк до 10.06.2010, зі сплатою відсотків на загальну суму 28407,40 грн. В забезпечення виконання зобовязання було укладено договір іпотеки від 10.06.2008 за яким позивачеві передано в заставу квартиру [ADDRESS], що належить [PERSON] Заставна вартість предмета іпотеки визначена у 140000,00 грн. В порушення умов кредитного договору та ст.526 ЦК України [PERSON] виконував зобовязання неналежним чином, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 149757,00 грн., в т.ч. 121350,00 грн. заборгованості за позикою, 28407,40 грн. по відсотках. 06.01.2010 позивачем на адресу відповідачів направлені письмова вимога про усунення порушень за основним зобовязанням. Згідно копій поштових повідомлень про вручення, вимоги отримані відповідачами. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно п. 2 ст. 590 ЦК України заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) в разі коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не передбачено договором або законом. Відповідно до ст. 35 Закону «Про іпотеку»у разі порушення основного зобовязання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення, де зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобовязання у не менш 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом визначеного строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Дана процедура була дотримана позивачем, про що свідчать копії вимог із копіями фіскальних чеків та копії повідомлень про порушення умов кредитного договору та умов іпотечного договору, якими попереджено відповідачів про можливе звернення стягнення на предмет іпотеки, в разі непогашення заборгованості за кредитним договором. Згідно норм Закону України «Про іпотеку»звернення стягнення на предмет іпотеки проводиться на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Статтею 38 Закону України «Про іпотеку»передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом надання права іпотекодержателю продати предмет іпотеки третій особі, якщо зазначена умова буде відображена в рішенні суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Також передбачено право іпотекодержателя, на підставі рішення суду продати предмет іпотеки будь-якій третій особі покупцеві шляхом укладання в подальшому договору купівлі - продажу. Крім цього, ст. 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі - продажу нерухомості укладається в письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню і державній реєстрації. Порядок нотаріального посвідчення договору купівлі - продажу регулюється «Інструкцією про порядок здійснення нотаріальних дій нотаріусами України»затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року пунктом 65 Інструкції передбачено, що в разі якщо рішенням суду іпотекодержателю надано право продажу предмету іпотеки будь якій третій особі - покупцеві, посвідчення таких договорів нотаріусами здійснюється по загальним правилам посвідчення договорів відчуження. У відповідності з п. 61 розділу 3 інструкції при нотаріальному посвідченні договору купівлі - продажу нерухомості, нотаріус вимагає надання документів які підтверджують право власності на майно яке відчужується та документи які підтверджують державну реєстрацію прав на вказане майно осіб, які його відчужують. При цьому, на підставі п. 63 вказаної інструкції при посвідченні договору купівлі - продажу нерухомості, крім правоустановчих документів на нерухомість, нотаріус вимагає документи, передбачені наказом міністерства юстиції України «Про надання витягів з реєстру прав власності на нерухоме майно та оформлення свідоцтва про право власності на нерухоме майно на спеціальних бланках»від 20 вересня 2002 року № 84/5. Одним з таких документів, на підставі «Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно», затвердженого наказом міністерства юстиції України № 7/5 от 07 лютого 2002 року, є витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно для його продажу. Пунктом 5.1.1 розділу 5 вказаного вище положення передбачено, що право на отримання витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно мають: власник майна, його спадкоємці, правонаступники та уповноважені особи. Таким чином, у випадку задоволення судом позову, банк не будучи власником предмету іпотеки, але отримавши право його продажу на підставі рішення суду, фактично не зможе реалізувати надане судом право, оскільки не зможе отримати витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно для його продажу. Таким чином, вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки обґрунтована і підлягає задоволенню. Позовні вимоги в частині надання позивачеві права укладання від свого імені відповідного договору купівлі-продажу з його нотаріальним посвідченням та державною реєстрацією з іншою будь-якою особою-покупцем, з наданням всіх повноважень продавця, надання позивачеві права отримати витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно в органах БТІ, а також в інших підприємствах та організаціях отримувати інші документи та вчиняти дії, необхідні для здійснення продажу предмета іпотеки та укладення відповідного договору купівлі продажу, передати в примусовому порядку предмет іпотеки на зберігання [PERSON] до його реалізації; надати позивачеві право отримати дублікат Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Виконавчим комітетом Чернігівської міської ради 03.01.2007; не можуть бути задоволені. Фактично позивач просить видати йому доручення на реалізацію майна від імені власника, що не входить до повноважень суду. Оскільки норми ст.ст.39, 40 Закону України «Про іпотеку»передбачають наслідком звернення стягнення на предмет іпотеки виселення мешканців жилого приміщення та встановлюють процедуру, що полягає в можливості проведення виселення мешканців після вирішення в судовому порядку вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, позовна вимога про виселення відповідачів є передчасною та такою, що суперечить ч.1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку».

Outcome: partial