Jurisdiction: civil
Date: 2012-01-17 00:00:00

29.12.2010 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, уточнивши його 21.02.2011 року та 30.06.2011 року. На підтвердження позовних вимог представника позивача [PERSON] зазначив ,що 25.06.2003 року між позивачем та відповідачем був укладений договір дарування домоволодіння №204 по вул.Леніна в с.Кабичівка Марківського району Луганської області. Згідно цього договору [PERSON] подарував ,а [PERSON] прийняв це домоволодіння,хоча насправді між ними був укладений договір купівлі-продажу. Перед нотаріальним посвідченням договору була домовленість про те,що у власність відповідача переходить домоволодіння , а той в свою чергу не претендує на земельну ділянку. Якщо він вирішить придбати її,то зобовязався заплатити за неї. Проте ,у квітні 2010 року відповідач звернувся до Марківського районного суду з позовом про визнання права власності на земельну ділянку ,розташовану за адресою: с.Кабичівка ,вул.Леніна,204 Марківського району Луганської області ,та скасування державного акта серії ЛГ № [NUMBER],виданого на імя позивача 06.09.1999 року. Судом позовні вимоги [PERSON] були задоволені в повному обсязі. Підписуючи договір дарування ,позивач помилився щодо природи цього договору, прав та обовязків сторін ,оскільки не міг передбачити ,що на підставі вказаного договору за відповідачем буде визнано право власності на належну йому земельну ділянку. В звязку з цим просить суд визнати недійсним договір дарування домовоління та застосувати наслідки визнання правочину недійсним. Оскільки про порушення свого права він дізнався тоді ,коли відповідач звернувся до суду із позовною заявою ,просить суд також поновити строк позовної давності для звернення до суду з названим позовом. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги. Відповідач та його представник [PERSON] позов не визнали ,надали суду письмове заперечення ,в якому зазначили ,що позивач не навів у своїй заяві підстав для розірвання договору дарування та не довів,що при укладенні договору він помилився щодо природи цього договору і зобовязання заплатити за земельну ділянку. Заслухавши пояснення сторін,їх представників , дослідивши матеріали справи,суд вважає,що позовні вимоги обгрунтовані і підлягають задоволенню із слідуючих підстав. Згідно ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами 1-3,5 та 6 ст.203 ЦК України. Судом встановлено,що відповідно до договору дарування ,посвідченого 25.06.2003 року приватним нотаріусом Марківського нотаріального округу, [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняв в дар домоволодіння ,яке розташоване по вул.Леніна,204, в с.Кабичівка Марківського району Луганської області ,на земельній ділянці площею, розмір якої ще не визначено. 19.04.2010 року [PERSON] звернувся до Марківського районного суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку площею 0,732 га, виділену для обслуговування жилого будинку та ведення особистого підсодного господарства,розташовану в с.Кабичівка Марківського району Луганської області по вул.Леніна,204 ,та скасування державного акта серії ЛГ№ [NUMBER],виданого на імя [PERSON] 06.09.1999 року. Рішенням Марківського районного суду від 27.07.2010 року вказані позовні вимоги задоволені. Ухвалою апеляційного суду від 04.10.2010 року це рішення залишено без змін. Під час розгляду апеляційної скарги [PERSON] представником [PERSON], [PERSON], та ним самим заявлено про те ,що насправді був укладений не договір дарування спірного домоволодіння, а договір купівлі-продажу,що підтверджується аудіозаписом судового засідання від 04.10.2010 року .На факт укладення договору купівлі-продажу вказує й те,що сторони не перебувають у родинних ,дружніх та інших стосунках,які б могли бути підставою для дарування домоволодіння ,та і сам відповідач не зміг пояснити ,в звязку з чим позивач подарував йому домоволодіння. Суд приходить до висновку ,що при укладенні договору дарування позивач допустив помилки ,оскільки неправильно сприйняв істотні умови правочину ,що вплинуло на його волевиявлення. Якби він правильно розумів наслідки укладення такого договору ,останній не був би укладений. Згідно ж ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. В звязку з допущеною помилкою позивач позбавлений права власності на земельну ділянку площею 0,732 га,що має істотне значення для нього.Після укладення договору відповідач користувався тільки земельною ділянкою, на якій знаходиться домоволодіння ,а рештою користувався позивач ,що підтверджується і відповідачем,і довідкою Кабичівської сільської ради. Відповідно до ст.229 ЦК України якщо особа ,яка вчинила правочин ,помилилася щодо обставин ,які мають істотне значення ,такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину ,прав та обовязків сторін,таких властивостей і якостей речі ,які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Встановлені судом обставини спростовують заперечення відповідача і являється підставою для поновлення порушеного права позивача. Оскільки про порушення свого права позивач дізнався після звернення відповідача до суду з позовом про визнання права власності на земельну ділянку в квітні 2010 року ,суд вважає за необхідне поновити позивачу строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом. Згідно ст.216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все те , що вона одержала на виконання цього договору. За договором дарування відповідач отримав спірне домоволодіння ,яке і підлягає поверненню позивачу.

Outcome: approved