overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2012-02-15 00:00:00

09 червня 2011 року помер [PERSON] чоловік позивачки, після смерті якого відкрилась спадщина на будинковолодіння № 80 по вул. Пролетарській в с. Головятино Смілянського району Черкаської області. Після смерті спадкодавця позивачка звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та оформила право власності на спадкове майно, крім будинковолодіння, тому що нотаріус не може оформити спадщину, так як на будинковолодіння відсутні правовстановлюючі документи. Посилаючись на ці обставини, позивачка звернулася до суду з позовом і просить визнати за нею право власності на спадкове будинковолодіння. Представник відповідача в судове засідання не зявився, але надіслав суду листа, в якому проти позову не заперечує і просить справу розглянути за його відсутності. Позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Як вбачається із свідоцтва про смерть, [PERSON] помер 09 червня 2011 року, і після його смерті відкрилась спадщина на спадкове майно. Згідно з записом в погосподарській книзі № 1, особовий рахунок № 1114-3, за померлим [PERSON] числиться будинковолодіння № 80 по вул. Пролетарська в с. Головятино Смілянського району, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Головятинської сільської ради від 16 листопада 2011 року № 510. Судом встановлено, що спадкоємцями першої черги за законом, крім позивачки, є [PERSON] та [PERSON] діти спадкодавця, які відмовились від спадщини, подавши до нотаріальної контори заяви про відмову від спадщини, що підтверджується листом Другої Черкаської державної нотаріальної контори від 08 лютого 2012 року № 323/01-09. Враховуючи те, що після смерті [PERSON] спадщину прийняла позивачка у справі шляхом подачі до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, тому за нею повинно бути визнано право власності на спадкове будинковолодіння. На підставі наведеного, ст.ст. 1220, 1261, 1269 ЦК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-02-15 00:00:00

Заявник звернувся до суду із зазначеною заявою. У заяві вказала, що рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 29 червня 2005 року по справі №2-2595 позбавлено батьківських прав [PERSON], [INFO] відносно сина [PERSON], [INFO] та призначено опікуном над дитиною її, [PERSON],[INFO]. На теперішній час вона за станом здоровя не може здійснювати обовязки опікуна малолітнього [PERSON] Крім того, сама дитина агресивно поводиться, не слухає зауважень, відмовляється навчатися у школі, постійно пропускає заняття. Просила звільнити її від обовязків опікуна [PERSON] та передати малолітнього [PERSON] під опікування органу опіку та піклування. У судовому засіданні заявник підтримала заяву та просила її задовольнити у повному обсязі посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Представник зацікавленої особи відділу Хортицької районної служби у справах дітей Запорізької міської ради задоволення заяви заперечує, вважає за можливе зберегти за заявником повноваження опікуна. Прокурор не заперечує проти задоволення заяви. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення заявника, представника зацікавленої особи, прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню у звязку з наступним. Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 29 червня 2005 року по справі №2-2595 позбавлено батьківських прав [PERSON], [INFO] відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] та призначено опікуном над дитиною [PERSON],[INFO]. На теперішній час опікун за станом здоровя не може здійснювати обовязки опікуна. Крім того, як пояснила [PERSON], сама дитина, без поваги поводиться з нею, агресивно веде себе, не слухає зауважень, відмовляється навчатися у школі, постійно пропускає заняття. Викладене підтверджується матеріалами справи: характеристикою Запорізької загальноосвітньої школи І-ІІІ степенів №49 [PERSON] Відповідно до ст.. 75 ЦК України, суд, якщо він призначив опікуна чи піклувальника, або орган опіки та піклування за заявою особи звільняє її від повноважень опікуна або піклувальника. Оскільки рішення про призначення [PERSON] винесено судом, суд вважає що заява [PERSON] щодо звільнення її від обов»язків опікуна підлягає розгляду судом і задоволенню. Відповідно до ст. 167 Сімейного кодексу України, якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, вона передається на опікування органу опіки та піклування. Оскільки інших родичів у дитини не має, суд вважає підлягаючою задоволенню заяву [PERSON] щодо передачі малолітнього [PERSON] під опіку органу опіки та піклування.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-02-15 00:00:00

26 січня 2012 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач послалася на те, що 10 вересня 1997року сторони уклали шлюб. Позивач зазначила, що від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], 06.06.1999року народження. Однак шлюбні відносини між ними не склалися та погіршувалися на протязі останніх років через постійні сварки, втрату поваги один до одного, різні погляди на життя, не прийняття і не розуміння відповідачем сімейних проблем. Сторони не проживають разом з серпня 2011року. Посилаючись на вищевикладене, позивач просила розірвати шлюб між нею та відповідачем, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON]. Позивач в судове засідання не зявилася, але надала до суду заяву про те, що позовні вимоги вона підтримує повністю, на примирення не згодна та просить справу розглядати в її відсутність. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю та пояснив, що згоден на розірвання шлюбу. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 10 вересня 1997року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії 1ФП №024087 виданим 10.09.1997року Новоодеським районним відділом реєстрації актів громадянського стану Миколаївської області. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], 06.06.1999року народження (свідоцтво про народження серії 1ФП №048246 виданим 17 серпня 1999року Новоодеським районним відділом реєстрації актів громадянського стану Миколаївської обалсті ). Шлюбні стосунки між подружжям не склалися та фактично припинені з серпня 2011року, позивач на примирення не згодна та наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач позов визнає. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що передбачено ст.55 СК України. Кожен з подружжя також має право припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ст.56 СК України). Згідно ст.112 СК України суд, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі викладеного та згідно зі ст.ст.104, 110, 112 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу стали неможливі і суперечать інтересам позивача. За таких обставин, заявлений позов підлягає задоволенню, а шлюб зареєстрований 10.09.1997року між сторонами - розірванню. [PERSON] просила залишити їй шлюбне прізвище [PERSON], це клопотання слід задовольнити так як воно не суперечить закону.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-02-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому зазначає, що 23 січня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем був укладений договір б/н, у відповідності до якого відповідач отримав кредит в сумі 7000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30% річних. Відповідач порушує умови договору, не сплачує заборгованість за кредитом та відсотками. Сума заборгованості відповідача перед банком станом на 31.08.2011р. склала: заборгованість за кредитом 9448,99 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 8772,69 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом 1000,00 грн., штраф (фіксована частина) 250 грн., штраф (процентна складова) 961,08 грн., а всього 20432,76 грн., яку позивач і просив стягнути з відповідача, а також судові витрати на загальну суму 324,33 грн. В судове засідання позивач надав до суду заяву з проханням розглянути справу без участі його представника, позовні вимоги підтримав, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання двічі не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. На підставі ст.224 ЦПК України суд розглянув справу за відсутності сторін в заочному порядку на підставі наявних доказів. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність повного задоволення позовних вимог на підставі наступного. Згідно кредитного договору б/н від 23.01.2008р. між ПАТ КБ «ПриватБанк»та [PERSON], відповідач отримав від позивача кредит в розмірі 7000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30% річних. Згідно розрахунку заборгованості, сума заборгованості відповідача перед банком станом на 31.08.2011р. склала 20432,76 грн., а саме: заборгованість за кредитом 9448,99 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 8772,69 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом 1000,00 грн., штраф (фіксована частина) 250 грн., штраф (процентна складова) 961,08 грн. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. В даному конкретному випадку позивач умови кредитного договору виконав в повному обсязі, грошові кошти в передбаченому договором розмірі відповідачу видані. Відповідач в свою чергу умови вказаного договору не виконує. Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-02-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому вказав, що 3.10.1992р. його батьки [PERSON] та відповідач [PERSON] уклали шлюб, в якому знаходяться по теперішній час. Однак більш ніж 13 останніх років батьки проживають окремо, позивач залишився проживати з матірю, відповідач до повноліття позивача виплачував аліменти. Позивач є інвалідом дитинства ІІ групи. З 1.09.2011р. навчається на другому курсі денного відділення Бердянського машинобудівного коледжу. Позивач потребує матеріальної допомоги і вважає, що відповідач може її надати тому, що отримує дохід від оренди двох земельних паїв. Просив суд стягнути з відповідача на його користь аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, а також витрати на судовий збір в сумі 51 грн. В судове засідання позивач [PERSON] надав до суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання двічі не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, ніяких заперечень проти позовних вимог до суду не направив. На підставі ст.224 ЦПК України суд розглянув справу за відсутності сторін в заочному порядку. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог на підставі наступного. Викладені в позові обставини повністю підтверджуються доданими до позову документами, тому суд вважає їх доведеними. Згідно довідки директору Бердянського машинобудівного коледжу, позивач дійсно навчається у вказаному коледжі, є інвалідом дитинства ІІ групи та отримує соціальну стипендію 596,01 грн. Відповідно до ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ст.ст.182, 200 СК України суд врахував матеріальне становище позивача, який отримує соціальну стипендію в сумі 596,01 грн., матеріальне становище платника аліментів, який згідно довідки Нововасилівської сільської ради отримує орендну плату за оренду двох земельних ділянок, загальною площею 8,35 га, відсутність у платника аліментів інших дітей, на яких він сплачує аліменти, а також відсутність заперечень стосовно позовних вимог зі сторони відповідача, і дійшов висновку про необхідність повного задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-02-15 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому вказала, що з 17.10.1992р. перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають доньку [PERSON], 10.08.1993р.н. 13.10.1998р. шлюб розірваний. [PERSON] досягла повноліття та продовжує навчання у Національній юридичній академії ім.Ярослава Мудрого на денній формі навчання. [PERSON] перебуває на утриманні позивачки та потребує матеріальної допомоги. Просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 400 грн. щомісяця. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, дала пояснення, аналогічні викладеним в позові, а також додала, що відповідач раніше сплачував аліменти на доньку до досягнення нею повноліття, донька проживає за місцем навчання у гуртожитку м.Харкова, отримує стипендію 700 грн. [PERSON] позивачка отримує заробітну плату в розмірі 1500-2000 грн. Про доходи відповідача нічого не знає. При визначенні розміру аліментів виходила з потреб доньки. Просила позов задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позов не визнав та пояснив, що донька позивача та відповідача [PERSON] проживає окремо від позивачки, тому права на звернення до суду з позовом, що розглядається, позивачка не має. Крім того, відповідач працює та отримує заробітну плату в розмірі від 1200 до 2300 грн. щомісяця, тяжко хворіє, потребує придбання кардіостимулятора, на який не хватає коштів, проживає з хворою матірю, тому не має можливості надавати матеріальну допомогу повнолітній дочці. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог на підставі наступного. В судовому засіданні встановлено та документально доведено, що [PERSON], 10.08.1993р.н. є донькою позивача і відповідача та навчається у Національній юридичній академії ім.Ярослава Мудрого на денній формі навчання. Ці факти сторонами по справі не заперечувались. Відповідно до ч.1 ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч.3 ст.199 СК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Позивач [PERSON] визнала в судовому засіданні, що дочка постійно проживає за місцем навчання в м.Харкові, тобто окремо від позивачки, тому права на звернення до суду позивачка не має. Крім того, вивчивши надані до суду медичні документи, суд дійшов висновку, що відповідач тяжко хворіє, потребує подальшого лікування, а також придбання кардіостимулятора, для чого необхідні значні грошові витрати, яких явно недостатньо при його доходах. При таких обставинах суд дійшов висновку, що відповідач не має можливості для надання матеріальної допомоги своїй повнолітній дочці. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2012-02-15 00:00:00

03 вересня 2010 року, близько 17-00 год., [PERSON], керуючи автомобілем «ЗАЗ-Таврія», державний реєстраційний номер [NUMBER], та [PERSON], керуючи автомобілем «RENAULT SYMBOL», державний реєстраційний номер [NUMBER], рухаючись по вул. Мазура в м. Сміла Черкаської області, скоїли зіткнення, внаслідок якого обидва автомобілі зазнали механічних пошкоджень. Позивач, посилаючись на те, що ПАТ «Страхова група «ТАС», в якій застрахована цивільна відповідальність [PERSON], добровільно не виплачує страхове відшкодування за шкоду, заподіяну внаслідок ДТП, посилаючись на невстановленість ступеню вини кожного з учасників ДТП, звернувся до ПАТ «Страхова група «ТАС» та до [PERSON] з позовом, і просить суд стягнути з ПАТ «Страхова група «ТАС» страхове відшкодування в розмірі 10687 грн. 44 коп., з [PERSON] 510 грн. франшизи, 660 грн. 15 коп. втрат товарної вартості належного йому автомобіля та 3000 грн. моральної шкоди, а також стягнути солідарно на його користь понесені ним судові витрати та витрати на правову допомогу. Під час розгляду справи позивач надав суду заяву про зменшення позовних вимог і просить суд стягнути з ПАТ «Страхова група «ТАС» на його користь 10687 грн. 44 коп. страхового відшкодування, 800 грн. витрат на правову допомогу та 188 грн. 20 коп. судового збору, а всього - 11675 грн. 64 коп. В частині позовних вимог до [PERSON] позивач відмовився. Представник відповідача ПАТ «Страхова група «ТАС» позовні вимоги визнав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно з постановою Смілянського міськрайонного суду від 23 березня 2011 року 03 вересня 2010 року, близько 17-00 год., [PERSON], керуючи автомобілем «RENAULT SYMBOL», державний реєстраційний номер [NUMBER], та виконуючи обгін з перевищенням допустимої швидкості, здійснив зіткнення з автомобілем «ЗАЗ-Таврія», державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] в той час, коли останній почав рух з місця зупинки - з лівого боку дороги, яка має дві смуги в кожному напрямку, де згідно з п. 15.3 ПДР зупинка заборонена. Постановою Смілянського міськрайонного суду від 23 березня 2011 року [PERSON] та [PERSON] визнані винними в скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП, та такими, що в рівній мірі допустили порушення ПДР, які призвели до ДТП. Відповідно до висновку № 219 експертного автотоварознавчого дослідження від 10 вересня 2010 року 1/2 частина вартості відновлюваного ремонту за мінусом франшизи становить 10687 грн. 44 коп., яка підлягає стягненню з відповідача - ПАТ «Страхова група «ТАС». Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача - ПАТ «Страхова група «ТАС» на користь позивача необхідно стягнути судові витрати в розмірі 988 грн. 20 коп., а саме: 800 грн. витрат на правову допомогу та 188 грн. 20 коп. судового збору. На підставі наведеного, ч.3 ст. 386, ст. ст. 1166, 1187 ЦК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-02-15 00:00:00

В січні 2012 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу в якому вказувала, що 30 квітня 1997 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Вознесенського міськвиконкому Миколаївської області між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, актовий запис № 98. Від шлюбу мають спільну неповнолітню доньку Яну, [INFO]. Причиною розірвання шлюбу є різні погляди на спільне життя, відсутність порозуміння в сімї, внаслідок чого виникали постійні скандали. Шлюбні відносини припинені. Спільне господарство не ведуть. Спорів щодо місця проживання дитини та поділу спільного майна немає. В звязку з цим позивачка просила розірвати шлюб між нею та [PERSON]М Позивачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, направила на адресу суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, судом належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, причина його неявки суду не відома. Суд вважає за необхідне ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивачка в своїй заяві не заперечувала проти такого вирішення справи. Дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, суд прийшов до наступного. Зокрема судом встановлено, що 30 квітня 1997 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Вознесенського міськвиконкому Миколаївської області між сторонами було зареєстровано шлюб, актовий запис №98. Від шлюбу мають спільну неповнолітню доньку Яну, [INFO]. Шлюбні відносини між позивачкою та відповідачем припинені. Сторони жодним чином не виявили бажання зберегти сімю. Згідно ст. 112 СК України суд, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову та інші обставини, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. За таких обставин, враховуючи відносини між позивачкою та відповідачем, відсутність у них бажання досягти примирення, суд вважає, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, що мають істотне значення, і шлюб між сторонами, відповідно до вимог ч. 3 ст.105, ст. 112 Сімейного кодексу України має бути розірвано.

Outcome: approved