Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, який уточнив і вказав, що на підставі ордеру № 1575 від 07. 05. 1969 року [PERSON] отримала квартиру № 6 в домоволодінні № 4 по вул. Ульянових в м. Бердянську на склад сім»ї з 4 осіб, де був вписаний і він, на той час мав прізвище [PERSON] На підставі рішення виконкому Бердянської міської ради від 17. 07. 1974 року його прізвище було змінене на [PERSON]. З 1989 року по 1996 рік він знаходився в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], а 12. 12. 2006 року відповідачка подала до суду з позов про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням у вищевказаній квартирі. Заочним рішенням Бердянського міськрайонного суду від 23. 02. 2007 року позов [PERSON] був задоволений. В 2009 році після смерті [PERSON] він дізнався про це і подав заяву про перегляд рішення суду, яке 12. 11. 2009 року було скасоване. 22. 03. 2010 року він звернувся до директора КП «Житлосервіс-2» із заявою про реєстрацію його місця проживання в квартирі, але отримав відмову на тій підставі, що 09. 04. 2099 року квартира приватизована відповідачами. На тій підставі, що приватизація була здійснена в період дії заочного рішення, просить визнати її недійсною і повернути сторони в первинний стан. Відповідачка не пускає його в квартиру, домовитися про порядок користування кімнатами відмовляється, із за її неправомірних дій він не може користуватись квартирою, тому просить вселити його в спірну квартиру, зобовязати [PERSON] не чинити перешкоди в користуванні житловими приміщеннями квартири. В судовому засіданні позивач підтримав свої вимоги і пояснив, що квартира надавалась ще його бабусі також і на нього, як члена сім»ї, він з дитинства жив в цій квартирі, а відповідачка незаконно нею заволоділа. Він постійно мешкав в ній, але у звязку з тим, що працював водієм, міг тривалий час знаходитись у відрядженнях, і це не означає, що він в квартирі не жив. Вважає приватизацію незаконною за тих підстав, що вона була здійснена в той час, коли діяло заочне рішення, про існування якого він не знав, і [PERSON] від нього цей факт приховала. Просить вселити його в квартиру, оскільки в даний час йому ніде жити і іншого житла він не має. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала і пояснила, що після розлучення позивач створив іншу родину і не мешкає в квартирі з 1992 року. Вона жила в квартирі, виховувала їх спільну доньку, доглядала його бабусю, і після того, як за рішенням суду [PERSON] був визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням, приватизувала її на себе і на доньку в рівних частках. Після перегляду заочного рішення було винесене нове рішення Бердянського міськрайонного суду від 24. 06. 2011 року, за яким позивач знову визнаний таким, що втратив право користування спірною квартирою. Він взагалі ніколи не приходив і не намагався вселитись, тому з її боку не було ніяких перешкод, але вона проти цього, оскільки на даний час позивач таких прав не має. Відповідачі [PERSON], представники управління житлового господарства виконавчого комітету Бердянської міської ради, БТІ в судове засідання не явились, про день, час і місце слухання справи сповіщені належним чином, заяв про відкладення справи не надали, і суд розглядає справу за їх відсутності на підставі наявних доказів. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову [PERSON] за таких підстав. [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання приватизації недійсною, вселення і усунення перешкод в користуванні жилою квартирою. В обґрунтування своїх вимог вказав, що 07 травня 1969 року його бабуся [PERSON] отримала ордер на квартиру [ADDRESS] на склад сім»ї 4 особи, в числі яких був і він, на той час [PERSON], після зміни прізвища на підставі рішення виконкому Бердянського міськвиконкому від 17. 07. 1974 року [PERSON] 09. 09. 1989 року він уклав шлюб з [PERSON], яка стала проживати разом з ним у вказаній квартирі, 14. 07. 1991 року в них народилась дитина [PERSON]. 28 березня 1996 року шлюб з [PERSON] був розірваний. Спочатку заочним рішенням Бердянського міськрайонного суду від 23. 02. 2006 року він був визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням у спірній квартирі, в подальшому, після скасування заочного рішення 24. 06. 2011 року він знову був визнаний таким, що втратив право користування цим же жилим приміщенням. 09. 04. 2009 року Управлінням жилого господарства виконавчого комітету Бердянської міської ради на квартиру [ADDRESS] видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно на ім.»я [PERSON] і [PERSON] в рівних частках, по 3\\40 частини від жилого будинку. [PERSON] просить визнати приватизацію недійсною на тій підставі, що на той момент було винесене лише заочне рішення суду про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщення у цій квартирі, він про нього не знав, а коли дізнався, то подав заяву про перегляд. Проте для позивача не має значення той факт, що на момент приватизації квартири існувало лише заочне рішення, адже воно за смислом ст. ст. 224 - 233 ЦПК України має таку ж законну силу як звичайне рішення суду до того часу, поки не буде прийняте рішення про його скасування. Ухвала ж суду про скасування заочного рішення була винесена лише 12. 11. 2009 року, отже на момент приватизації заочне рішення мало законну силу. У звязку з тим, що під час слухання цієї справи за позовом [PERSON] в провадженні іншого судді розглядалась справа за позовом [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням після скасування заочного рішення, провадження по цій справі було зупинене до розгляду вищезазначеної цивільної справи. Як вбачається з копії рішення Бердянського міськрайонного суду від 24 червня 2011 року, ухвали апеляційного суду Запорізької області за позовом [PERSON] [PERSON] визнано таким, що втратив право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. За правилами ч. 1 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до членів сім»ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло. На момент приватизації квартири [PERSON] не був членом сім»ї наймача квартири і за ним не зберігалось жиле приміщення, отже приватизація відбулась у відповідності до закону, у власність його отримали особи, які постійно мешкають в квартирі і прописані в ній. Той факт, що в 1969 році позивач входив у склад осіб, на яких видавалось вказане житло, не може служити підставою для визнання приватизації недійсною, адже він самостійно розпорядився своїм правом на вибуття з квартири. В даний час з урахуванням рішення суду від 24. 06. 3011 року також не вбачається порушення права позивача на приватизацію спірної квартири. Той аргумент, що в даний момент позивачу ніде проживати, не може служити підставою для вселення в чужу квартиру і предявлення вимоги про зобовязання відповідачки не чинити йому в цьому опір, оскільки право на знаходження в цьому жилому приміщенні в нього відсутнє, а отже воно не може вважатись порушеним. За таких обставин позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed