Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку від 24.05.2006 року вона є власником земельної ділянки площею 0,1223 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд по вул.Шевченка,30 в с.Шкарівка Білоцерківського району, відповідач є власником суміжної земельної ділянки по вул.Шевченка,32, в жовтні 2010 року вона виявила, що відповідач перемістив межові знаки в глибину її земельної ділянки на 93 см і по довжині на 30,86 м, захопивши таким чином частину належної їй земельної ділянки площею 0,0026 га, при цьому відповідач на її земельній ділянці по всій довжині межі А-Г збудував бетонний цоколь із забетонованими металевими стовпчиками для паркану, такими діями відповідача порушено її права, як власника земельної ділянки, та спричинено їй моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала в звязку з протиправною поведінкою відповідача. А тому позивач просила суд захистити її права власника земельної ділянки, зобовязавши відповідача звільнити незаконно зайняту земельну ділянку шириною 0,93 м і довжиною 30,86 м, площею 0,0026 га з південно-західної сторони присадибної земельної ділянки, позначеної межовими знаками А-Б та А-Г, що знаходиться по вул. Шевченка,32 в с.Шкарівка; зобовязати відповідача привести земельну ділянку в попередній придатний для використання стан згідно розмірів, зазначених в державному акті, шляхом знесення бетонного цоколя із забетонованими металевими стовпчиками; стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 5000 грн. В суді позивач уточнила позовні вимоги і просила суд захистити її права як власника земельної ділянки, яка розташована по вул.Шевченка,30 в с.Шкарівка Білоцерківського району, зобовязавши відповідача відновити межі землекористування та звільнити незаконно зайняту ним частину земельної ділянки шириною 0,93 м , довжиною 30,86 м, площею 0,0026 га, зі сторони земельної ділянки, позначеної на плані меж земельної ділянки літерами А-Г і А-Б відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку, шляхом знесення бетонного цоколя під паркан із забетонованими металевими стовпчиками. Відповідач позов не визнав, пояснив, що він є власником суміжної земельної ділянки площею 0,1133 га по вул..Шевченка,32 в с.Шкарівка, при оформленні державного акта позивачка підписала відповідні документи, що не має претензій щодо меж між земельними ділянками, він запропонував позивачці спільними зусиллями збудувати паркан між їхніми ділянками, але вона згоди не дала, за свої кошти він побудував бетонний підмурок із забетонованими металевими стовпчиками для паркану, він користувався і користується земельною ділянкою, яка була виділена йому Шкарівською сільською радою, по його земельній ділянці проходить земля загального користування /дорога по вул..Шевченка/ 2 м в глибину , що зменшує площу земельної ділянки, крім того, при забудові будинків та спорудженні парканів по вул..Яблунева, було зміщено межі між земельними ділянками, що призвело також до зміщення меж між земельними ділянками по вул..Шевченка, але загальна площа земельних ділянок не змінилася, фактичні межі не відповідають тим, які вказані в державних актах, межі його земельної ділянки прилягають до меж сусідніх ділянок без змін з початку використання земельної ділянки, а тому його вини в тому, що змістилися межі між ділянками, немає, жодних неправомірних дій він не вчиняв. Заслухавши пояснення сторін, оглянувши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, по справі встановлено, що позивачці належить на праві власності земельна ділянка площею 0,1223 га по вул..Шевченка,30 в с.Шкарівка Білоцерківського району Київської області на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 161820, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 24.05.2006 року. Дана земельна ділянка передана позивачці у власність згідно рішення сесії Шкарівської сільської ради від 16.02.2005 року за № 18-248 для будівництва та обслуговування жилого будинку. Наведене стверджується копією державного акта на право власності на земельну ділянку. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] є власником суміжної земельної ділянки по вул..Шевченка,32 в с.Шкарівка площею 0,1133 га, яка передана йому у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку на підставі рішення сесії Шкарівської сільської ради від 16.02.2005 року за № 18-248, що слідує з копії державного акта на право власності на земельну ділянку серії КВ № 861490, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 16.05.2005 року. Отже, площа, конфігурація і межі земельних ділянок сторін визначені державними актами на право власності на земельні ділянки. А згідно державного акта позивачки, між її земельною ділянкою і ділянкою відповідача є спільною межа «А-Г» довжиною 61,75 м. Судом встановлено, що 15.07.2010 року ФОП [PERSON] виконав роботи по встановленню /відновленню/ на місцевості межових знаків земельної ділянки позивачки в кількості 4-х шт.., які були передані їй на зберігання, що стверджується копією акта про передачу на зберігання встановлених межових знаків користувачу /власнику/ земельної ділянки, абрис винесення меж земельної ділянки в натуру повністю відповідає плану меж земельної ділянки в її державному акті на право власності на цю земельну ділянку. Факт виконання робіт по встановленню на місцевості межових знаків підтверджується також наданими до суду фотоматеріалами. Позивач звертається до суду з даним позовом про захист її прав як власника земельної ділянки і відновлення меж між суміжними земельними ділянками посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що відповідач самовільно влітку 2010 року без її згоди захопив частину належної їй земельної ділянки шириною 0,93 м і довжиною 30,86 м, збудувавши бетонний підмурок під паркан із забетонованими металевими стовпчиками, що призвело до зменшення площі земельної ділянки на 0,0026 га. Так, з матеріалів справи вбачається, що 22.10.2010 року, повторно 02.12.2010 року позивачка зверталася із письмовими заявами щодо порушення її прав до сільського голови с.Шкарівки, в яких вказувала на те, що її сусід [PERSON], розпочавши будівельні роботи на своїй ділянці, викопав межовий знак, викинув його і забетонував фундамент для огорожі на її ділянці, що слідує з копій цих заяв в матеріалах справи. Згідно акта про передачу на зберігання встановлених межових знаків користувачу /власнику/ земельної ділянки від 17.05.2011 року, ФОП [PERSON] повторно були виконані роботи по встановленню /відновленню/ на місцевості межових знаків земельної ділянки [PERSON] в кількості 2 шт. Комісією в складі землевпорядника Шкарівської сільської ради [PERSON], дільничого інспектора Шкарівської сільської ради [PERSON], директора ПП «Обрій» [PERSON] та ФОП [PERSON] при винесенні меж земельної ділянки [PERSON] в натурі / на місцевості/ 17.05.2011 року згідно державного акта було встановлено, що точки виносу меж земельної ділянки не відповідають фактичним межам, що вбачається з копії акта комісії в матеріалах справи. А відповідно до висновку спеціаліста ПП «Обрій» [PERSON]-начальника землевпорядного відділу, при виносі межових знаків в натурі були виявлені порушення з боку власника сусідньої ділянки [PERSON], яким була захоплена частина земельної ділянки [PERSON] площею 0,0026 га, що підтверджується копією цього висновку від 21.06.2011 року за № 39. А з доданих до висновку схем розташування земельних ділянок вбачається, що відповідач [PERSON] захопив частину земельної ділянки [PERSON] шириною 0,93 м і довжиною 30,86 м по межі «А-Г». Сам відповідач не заперечував в суді того, що дійсно влітку 2010 року він збудував бетонний підмурок під паркан із забетонованими металевими стовпчиками, перед початком будівництва межі його земельної ділянки згідно державного акта в натурі не виносилися, він будував підмурок по межі фактичного користування. Отже, суд вважає доведеними вимоги позивача щодо порушення відповідачем меж землекористування між суміжними земельними ділянками та щодо відновлення цих меж. Для спростування цих висновків та наведених вище обставин відповідачем не було надано жодних доказів, тоді як згідно ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона в суді повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. При цьому судом не можуть бути прийняті до уваги посилання відповідача на те, що в даному випадку має місце зміщення меж між земельними ділянками, але загальна площа земельних ділянок не змінилася, фактичні межі не відповідають тим, які вказані в державних актах. Так, жодними доказами ці обставини не підтверджуються. Крім того, як вбачається зі схем розміщення земельних ділянок, виготовлених спеціалістом ПП «Обрій», земельна ділянка позивачки зменшилася на 0,0026 га в порівнянні з площею по державному акту, в той же час земельна ділянка відповідача збільшилася на 0,0026 га в порівнянні з площею по державному акту. Тоді як у висновку спеціаліста ПП «Обрій», на який є посилання вище в рішенні, вказано на те, що при перевірці обсягу землевпорядних робіт по виготовленню технічної документації щодо складання документів на право власності на земельну ділянку по вул..Шевченка,30 в с.Шкарівка на імя [PERSON], встановлено, що державний акт на вище вказану земельну ділянку виготовлено без порушень. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно зі ст.126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених ч.2 цієї статті. А за ч.2 ст.126 ЗК України, право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки; свідоцтвом про право на спадщину. Відповідно до ст.103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам , землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей. За ст.107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Відповідно до ст.106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Згідно ч.2 ст.198 ЗК України кадастрова зйомка включає: геодезичне встановлення меж земельної ділянки; погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; відновлення меж земельної ділянки на місцевості; виготовлення кадастрового плану. Відповідно до п.7 Положення про порядок ведення державного земельного кадастру, затвердженого постановою КМ України від 12.01.1993 року за № 15, до земельно-кадастрової документації належать кадастрові карти та плани (графічні і цифрові), схеми, графіки, текстові та інші матеріали, які містять відомості про межі адміністративно- територіальних утворень, межі земельних ділянок власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, правовий режим земель, що перебувають у державній, колективній і приватній власності, їх кількість, якість, народногосподарську цінність та продуктивність по власниках землі і землекористувачах, населених пунктах, територіях сільських, селищних, міських, районних Рад народних депутатів, областях, Республіці Крим та Україні в цілому. Земельно-кадастрова документація включає книги реєстрації державних актів на право колективної, приватної власності на землю, право постійного користування землею, договорів на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди. Згідно Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Держкомзему України від 04.05.1999 року за № 43 /зі змінами/, зареєстрованим в Мінюсті України 04.06.1999 року за № 354/3647, складання державного акта на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою при передачі земельної ділянки, що була раніше надана громадянам, підприємствам, установам, організаціям і обєднанням громадян всіх видів, у постійне користування або при переоформленні правоустановних документів на ці земельні ділянки, проводиться після відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженою відповідною технічною документацією /п.1.13/. Як передбачено п.2.1 Інструкції, роботи зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою виконуються в такій послідовності: підготовчі роботи; встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки та меж обмежень на використання земельної ділянки; складання кадастрового плану земельної ділянки; заповнення бланка державного акта. Відповідно до п.2.6 Інструкції кадастровий план земельної ділянки складається в масштабі, який забезпечує чітке зображення всіх елементів і написів. На план наносяться: межі земельної ділянки з описом суміжних землевласників і землекористувачів; поворотні точки меж земельної ділянки; лінійні проміри між точками по межах земельної ділянки. А згідно п.2.8 Інструкції на плані меж земельної ділянки в бланку державного акта показуються всі елементи, вказані в пункті 2.6. План зовнішніх меж земельної ділянки на бланку державного акта складається в масштабі, що забезпечує їх чітке зображення. Отже, відповідно до вищенаведених правових норм сторони по справі набули права власності на земельні ділянки у визначеному законом порядку, площа, розміри, конфігурація земельних ділянок на плані меж земельної ділянки на бланку державного акта відповідають елементам кадастрового плану земельної ділянки, який є необхідним документом при виготовленні технічної документації щодо складання документів на право власності на земельну ділянку. Державні акти на право власності на земельну ділянку як позивачки, так і відповідача, недійсними не визнавались, а тому межі і конфігурація земельних ділянок, якими користуються сторони, мають відповідати плану меж в державних актах. Як встановлено судом і вказано вище в рішенні, після того, як відповідач збудував бетонний підмурок під паркан, площа земельної ділянки позивачки зменшилася, що призвело до порушення її прав, як власника цієї земельної ділянки. Крім того, постановою КМ України від 30.09.2009 року за № 1104 був затверджений Перелік будівельних робіт, на виконання яких не вимагається дозвіл, і в п.28 цього Переліку вказано, що не вимагається дозвіл на улаштування огорожі приватних земельних ділянок, але необхідна згода суміжних землевласників. Позивач, як встановлено судом, такої згоди не надавала, а тому суд вважає, що відповідач самовільно встановив бетонний підмурок під огорожу, порушивши межі землекористування між суміжними земельними ділянками . Необгрунтованими суд вважає і посилання відповідача на те, що фактичні межі земельних ділянок не відповідають державним актам, а тому межі землекористування він не порушував, оскільки жодними доказами це підтверджується, а відповідно до вимог наведених вище нормативноправових актів одержати державний акт і приступити до використання земельної ділянки відповідач міг тільки після після відновлення /встановлення/ меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх довгостроковими межовими знаками. Відповідно до ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. За ч.3 цієї статті, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: в т.ч. відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав. А тому суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту її прав , на що вказано вище, узгоджується з нормами діючого законодавства і встановленими по справі обставинами. На підставі ст..88 ЦПК України, ст..4 Закону України «Про судовий збір» суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача сплачений нею при зверненні до суду судовий збір в розмірі 107 грн.30 коп.

Outcome: approved