Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-01 00:00:00

У грудні 2011 року позивачка звернулась до суду з названим позовом, посилаючись на те, що з 12 січня 2009 року працювала у Приватному акціонерному товаристві «Українська страхова компанія «Княжа», займаючи посади інспектора з кадрів, менеджера з персоналу та начальника управління по роботі з персоналом. 11 жовтня 2010 року її було попереджено про зміну істотних умов праці, а саме: зменшення розміру заробітної плати. 08 грудня 2010 року нею було подано заяву про відмову від продовження роботи на зазначених погіршених умовах та згоду на звільнення за п. 6 ст.36 КЗпГІ України з 09 грудня 2010 року. Однак, всупереч вимогам ст.ст. 47, 116 КЗпП України, в день звільнення відповідач не видав їй трудову книжку, не провів розрахунку та на її звернення від 12 січня 2011 року не видав копію наказу про звільнення. Остаточний розрахунок з нею був проведений 30 грудня 2010 року, копію наказу про звільнення вона отримала поштою 28 листопада 2011 року, а дублікат трудової книжки (в зв'язку з втратою оригінала) - 06 грудня 2011 року. Тому позивачка вважає, що відповідач повинен виплатити їй середній заробіток за час затримки розрахунку з 09.12. по 30.12.2010 року в розмірі 5990,70 грн., середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 10.12.2010 року по 06.12.2011 року в розмірі 99046,24 грн. та внести зміни в трудову книжку, записавши дату звільнення 06.12.2011 року. Також позивачка зазначає, що внаслідок незаконних дій відповідачем їй заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що через невчасну виплату заробітної плати вона була змушена позичати гроші у близьких та знайомих для продовження лікування та для забезпечення себе та членів своєї сім'ї життєво необхідним. Постійні звернення до близьких та знайомих з проханням позичити гроші та неповернення їх вчасно негативно відобразились на їх взаємостосунках. Внаслідок тривалого ігнорування її запиту щодо видачі довідки про дохід та копії наказу про звільнення, вона була позбавлена можливості стати на облік до Центру зайнятості, як безробітна, для пошуку роботи. Вказані незаконні дії відповідача призвели до моральних переживань,погіршення стану здоров'я,втрати душевного спокою. Заподіяну моральну шкоду вона оцінює в 5000 грн. В зв'язку з наведеним позивачка просить визнати останнім робочим днем день видачі трудової книжки - 06 грудня 2011 року; зобовязати відповідача змінити дату звільнення на день видачі трудової трудової книжки шляхом внесення до неї відповідного запису; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прог улу у розмірі 99 046,24 грн., середній заробіток за затримку розрахунку гіри звільненні в розмірі 5990,70 грн. та моральну шкоду в розмірі 5000 грн. У судовому засіданні представник позивачки підтримав позовні вимоги. Представник відповідача у судовому засіданні позов визнав частково: лише в частині вимог про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні в розмірі 5990,70 грн., а решту позовних вимог вважає безпідставними та необгрунтованими. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з слідуючих підстав. Судом встановлено, що з 12 січня 2009 року позивачка працювала у Приватному акціонерному товаристві «Українська страхова компанія «Княжа», займаючи посади інспектора з кадрів, менеджера з персоналу та начальника управління по роботі з персоналом. 11 жовтня 2010 року її було попереджено про зміну істотних умов праці, а саме: зменшення розміру заробітної плати. 08 грудня 2010 року нею було подано заяву про відмову від продовження роботи на зазначених погіршених умовах та згоду на звільнення за п. 6 ст.36 КЗпП України з 09 грудня 2010 року. Наказом Голови правління ПАТ «УСК «Княжа» від 09.12.2010 року № 162-к позивачку звільнено з посади начальника управління по роботі з персоналом з 09.12.2010 року, у зв'язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці, згідно із п.6 ст. 36 КЗпП України. Наведене підтверджується копією попередження про зміну устотних умов праці, заявою позивачки від 08.12.2010 року, копією наказу від 09.12.2010 року та не заперечується сторонами. 30 грудня 2010 року відповідач провів розрахунок з позивачем. Відповідно до ч.І ст. 116 КЗпП Украьни, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно ч.І ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. З огляду на наведене, суд задовольняє позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (з 09 грудня по 30 грудня 2010 року) в розмірі 5990,70 грн., враховуючи при цьому, що відповідач позов в цій частині визнав. Судом також встановлено, що 12 січня 2011 року на адресу відповідача позивачка відправила заяву про надіслання їй трудової книжки, копії наказу про звільнення та довідки про доходи, яку відповідач отримав 24 січня 2011 року. Листом від 07 лютого 2011 року № 608 відповідач повідомив позивачку про зникнення її трудової книжки та запропоновано з'явитись в офіс для належного оформлення ознайомлення з наказом про звільнення. У березні 2011 року позивачка звернулась до Броварського міськрайонного суду з позовом до ПрАТ «УСК «Княжа» про зміну дати звільнення, витребування трудової книжки, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. Ухвалою суду від 27 жовтня 2011 року вказана позовна заява залишена без розгляду на підставі п.З ч.І ст. 207 ЦПК України. 11 листопада 2011 року позивачка звернулась до відповідача з повторною заявою про направлення їй поштою копії наказу про звільнення та трудової книжки. 22 листопада 2011 року відповідач цінним листом направив позивачці копію наказу про звільнення від 09 грудня 2010 року, який вона отримала 28.11.2011 року. В цьому ж листі позивачці повторно запропоновано надати довідки з попередніх місць роботи для оформлення дублікату трудової книжки та зазначено, що в разі не надання необхідних документів дублікат трудової книжки буде виписано із зазначенням трудового стажу тільки в ПрАТ «УСК «Княжа». 06 грудня 2011 року відповідач направив позивачці поштою дублікат трудової книжки із зазначенням трудового стажу тільки в ПрАТ «УСК «Княжа». Відповідно до ч.4 ст. 235 КЗпП України, у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Оскільки доказів, які б підтверджували факт зберігання трудової книжки у відповідача суду не надано, вина відповідача у втраті трудової книжки не доведена, а позивачка не зверталась до відповідача із заявою про видачу дублікату трудової книжки та на його вимогу не надала довідки з попередніх місць роботи для оформлення дублікату трудової книжки, то суд вважає, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з затримкою видачі трудової книжки та внесення змін до трудової книжки, а тому відмовляє в задоволенні цих вимог. Згідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків та вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Оскільки судом не встановлено порушення відповідачем законних прав позивача, то підстав для відшкодування моральної шкоди суд не вбачає. Відмовляючи в позові суд також враховує, що позивачем пропущений установлений ч. 1 сг. 233 КЗпП України тримісячний строк звернення до суду, оскільки про порушення своїх прав позивачка дізналась в день звільнення (09.12.2010 р.), коли не було проведено розрахунку та не видано трудову книжку, а з позовом до суду звернулась у грудні 2011 року. Підстави для поновлення строку судом не встановлені. Посилання позивачки на отримання у листопаді 2011 року копії наказу про звільнення не може бути підставою для поновлення строку звернення до суду з цим позовом, оскільки позивачка не оскаржує звільнення. На підставі викладеного та

Outcome: partial