Jurisdiction: civil
Date: 2011-08-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить суд стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики у розмірі 35500 гривень. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 28 лютого 2010 року [PERSON] отримав у позику від нього грошові кошти в сумі - 11500 грн., які відповідач зобов'язався повернути 31 березня 2010 року. 01 липня 2010 року [PERSON] знову отримав позику у розмірі 24000 грн., які зобовязався повернути до 01 жовтня 2010 року. В порушення зобовязання відповідач позику у вказані строки не повернув. На його прохання добровільно сплатити заборгованість не відреагував. Тому він звернувся до суду з позовом. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримує у повному обсязі і просить суд задовольнити позов з підстав зазначених у позовній заяві. Відповідач позовні вимоги визнав і пояснив, що не сплачував борг через скрутне матеріальне становище. Суд, заслухавши пояснення сторін та вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1047 ЦК України недодерждання письмової форми договору позики не має наслідком його недійсність. В судововму засіданні встановлено, і це не заперечується сторонами, що між ними було укладено договори позики. На підтвердження укладення договорів позики, 28.02.2010 р. [PERSON] було написано розписуку, згідно якої він позичив у [PERSON] грошові кошти в сумі11500 грн., які зобовязався повернути до 31.03.2010 р. (а.с. 4), 01.07.2010 р. відповідачем була написана розписка в якій зазначено, що він позичив у [PERSON] грошові кошти в сумі 24000 тис. грн., строком на чотири місяці. (а.с. 4-5) Відповідно до ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Сторонами не заперечується, той факт що [PERSON] передав кошти в сумі 11500 грн. та 24000 грн. [PERSON], що також підтвержджується розписками. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. В судовому засіданні встановлено, що позичальник не повернув кошти [PERSON] у строк та на умовах передбачених законом та договором позики. В матеріалах справи відсутні докази того, що [PERSON] сплатив хоча б частину боргу за договорами позики. Тому суд вважає за можливе стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 35500 грн. за договорами позики від 28.02.2010 р. та від 31.03.2010 р.

Outcome: approved