Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-12 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання майнового права на об′єкт будівництва, мотивуючи свої вимоги тим, що 19.10.2005 року управлінням державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва ГУВС МВС України в м. Києві видано дозвіл на забудову житловими будинками з монолітного залізобетону у 2-му мікрорайоні житлового масиву "Троєщина" у Деснянському районі м. Києва. Будівельні роботи повинні проводитись БК "УкрАзіаБуд". 23.03.2005 року між ТОВ "Черкасизалізобетонбуд" та БК "УкрАзіаБуд" було укладено Договори інвестування будівництва житлового будинку. Товариство виконало належним чином свої зобов"язання по Договорам, у зв"язку з чим Товариство отримало у власність майнові права у Об"єкті, в тому числі і на двокімнатну квартиру тип № 16 на 32 поверсі. 23.11.2009 року між ТОВ "Черкасизалізобетонбуд" та [PERSON] був укладений Договір купівлі-продажу майнових прав № 23\\11, відповідно до умов якого ТОВ передало у власність позивачки майнові права на отримання у власність двокімнатної квартири тип № 16 поверх 32, загальною площею 72, 44 кв.м. Свої зобов"язання за даним Договором позивачка виконала в повному обсязі, сплативши грошові кошти в розмірі 543.300 грн., після чого стала учасником інвестиційної діяльності. Термін завершення будівництва був встановлений 4 квартал 2009 року. Але станом на даний час будівництво Об2єкту не завершено, об"єкт будівництва позивачці не переданий, у зв"язку з чим вона вимушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просить суд визнати за нею майнове (речове) право на двокімнатну квартиру тип 16, на 32 поверсі, орієнтовною загальною площею 72, 44 кв.м., у корпусі № 4, що входить до житлового комплексу з шести будинків, розташованого у 2-му мікрорайоні житлового масиву Троєщина Деснянського району м. Києва, по пр. Генерала Ватутіна, 9, в тому числі майнове право на отримання в натурі та оформлення у власність після завершення будівництва двокімнатну квартиру тип 16 на 32 поверсі, орієнтовною загальною площею 72, 44 кв.м., у корпусі № 4, що входить до житлового комплексу з шести будинків, розташованого у 2-му мікрорайоні житлового масиву Троєщина Деснянського району м. Києва, по пр. Генерала Ватутіна, 9. В судовому засіданні представник позивачки уточнив позовні вимоги, повністю підтримав викладене в позовній заяві, просив суд визнати за [PERSON] майнове (речове) право на двокімнатну квартиру тип 16, на 32 поверсі, проектною площею 72, 44 кв.м., яка буде визначені згідно з вимірами бюро технічної інвентаризації після введення будинку в експлуатацію, у корпусі № 4, що входить житлового комплексу з шести будинків, розташованого у 2-му мікрорайоні житлового масиву Троєщина Деснянського району м. Києва, по пр. Генерала Ватутіна, 9, у тому числі майнове право на отримання в натурі та оформлення у власність після завершення будівництва двокімнатну квартиру тип 16, на 32 поверсі, проектною площею 72, 44 кв.м., яка буде визначена згідно з вимірами бюро технічної інвентаризації після введення будинку в експлуатацію, у корпусі № 4, що входить до житлового комплексу з шести будинків, розташованого у 2-му мікрорайоні житлового масиву Троєщина Деснянського району м. Києва, по пр. Генерала Ватутіна, 9. Представник відповідача ТОВ "Черкасизалізобетонбуд" в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, не заперечував проти їх задоволення. Пояснив, що на завершення будівництва на даний час не вистачає грошових коштів, але дане питання вирішується і будинок буде зданий в експлуатацію. Представник третьої особи ГУВС МВС України в судовому засіданні просив вирішити позовні вимоги на розсуд суду. Представник третьої особи БК "УкрАзіаБуд" в судове засідання не з′явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, суд та сторони вважають можливим розглядати справу у його відсутність, за наявних у справі матеріалів. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, представника третьої особи, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що 19.10.2005 року управлінням державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва ГУВС МВС України в м. Києві видано дозвіл на забудову житловими будинками з монолітного залізобетону у 2-му мікрорайоні житлового масиву "Троєщина" у Деснянському районі м. Києва. Будівельні роботи повинні проводитись БК "УкрАзіаБуд". 23.03.2005 року між ТОВ "Черкасизалізобетонбуд" та БК "УкрАзіаБуд" було укладено Договори інвестування будівництва житлового будинку. Товариство виконало належним чином свої зобов"язання по Договорам, у зв"язку з чим Товариство отримало у власність майнові права у Об"єкті, в тому числі і на двокімнатну квартиру тип № 16 на 32 поверсі. 23.11.2009 року між ТОВ "Черкасизалізобетонбуд" та [PERSON] був укладений Договір купівлі-продажу майнових прав № 23\\11, відповідно до умов якого ТОВ передало у власність позивачки майнові права на отримання у власність двокімнатної квартири тип № 16 поверх 32, загальною площею 72, 44 кв.м. Свої зобов"язання за даним Договором позивачка [PERSON] виконала в повному обсязі, сплативши грошові кошти в розмірі 543.300 грн., що підтверджується квитанціями від 23.11.2009 року, 30.11.2009 року, 10.12.2009 року, після чого стала учасником інвестиційної діяльності. Термін здачі об"єкту будівництва в експлуатацію був встановлений 4 квартал 2009 року. Але на день звернення з позовом до суду Об′єкт будівництва не переданий позивачці, оскільки відповідач не має фінансових можливостей закінчити будівництво будинку. Так, відповідач ТОВ Черкасизалізобетонбуд" порушив прийняті на себе зобов′язання щодо передачі позивачці у встановлений договором строк об′єкту будівництва. Згідно із ст. 1 Закону України Про інвестиційну діяльність інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в об′єкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) або досягається соціальний ефект. Статтею 2 Закону встановлено, що інвестиційною діяльністю є сукупність практичних дій громадян, юридичних осіб і держави щодо реалізації інвестицій. Відповідно до ст. 5 вищевказаного Закону інвестори - суб′єкти інвестиційної діяльності, які приймають рішення про вкладення власних, позичкових і залучених майнових та інтелектуальних цінностей в об′єкти інвестування. Статтею 7 цього Закону встановлено, що інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об′єктами та результатами інвестицій, включаючи реінвестиції та торговельні операції на території України, відповідно до законодавчих актів України. Статтею 9 Закону передбачено, що основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між суб′єктами інвестиційної діяльності, є договір (угода). Укладення договорів, вибір партнерів, визначення зобов′язань, будь-який інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України, є виключною компетенцією суб′єктів інвестиційної діяльності. Умови договорів, укладених між суб′єктами інвестиційної діяльності, згідно із ст. 18 Закону, чинні на весь строк дії цих договорів і у разі, коли після їх укладення законодавством (крім податкового, митного та валютного законодавства, а також законодавства з питань ліцензування певних видів господарської діяльності) встановлено умови, що погіршують становище суб′єктів або обмежують їх права, якщо вони не дійшли згоди про зміну умов договору. Стаття 19 Закону визначає, що захист інвестицій це комплекс організаційних, технічних та правових заходів, спрямованих та створення умов, які сприяють збереженню інвестицій, досягненню цілі внесення інвестицій, ефективній діяльності об′єктів інвестування та реінвестування, захисту законних прав та інтересів інвесторів, в тому числі права на отримання прибутку (доходу) від інвестицій. Держава гарантує захист інвестицій незалежно від форм власності. Так, Законом України Про інвестиційну діяльність не передбачено механізму передачі майнових прав інвестору на об′єкти інвестицій. Разом з тим, ч. 7 ст. 8 ЦПК України визначено, що якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону). Подібні за змістом відносини врегульовано Законом України Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництва житла та операціях з нерухомістю. Згідно із ст. 9 вищевказаного Закону про ФФБ управитель укладає із забудовником договір, за яким замовляє забудовнику збудувати один або декілька об′єктів будівництва, ввести їх в експлуатацію та передати об′єкти інвестування установникам цього фонду та на умовах, визначених цим Законом та Правилами фонду. Відповідно до ст. 10 Закону в договорі має бути передбачене зобов′язання забудовника уступити управителю майнові права на нерухомість, яка є об′єктом будівництва, у разі виникнення обумовленого цим договором ризику невиконання забудовником своїх зобов′язань перед управителем. За кожним об′єктом будівництва забудовник та управитель укладають, зокрема, договір уступки майнових прав на нерухомість, яка є об′єктом будівництва, з відкладальними умовами. Система функціонування ФФБ (Фонду фінансування будівництва) передбачає, згідно із ст. 13 Закону, зокрема, передачу управителем довірителям, які повністю проінвестували закріплені за ними об′єкти інвестування, майнових прав на ці об′єкти інвестування за договором про уступку майнових прав. Таким чином, спеціальне законодавство України передбачає передачу майнових прав на об′єкти інвестування, в тому числі й на ті об′єкти, які на момент передачі таких прав не прийняті в експлуатацію, а отже і право на визнання за конкретною особою інвестором майнового права на об′єкт інвестування. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних справ та обов′язків, зокрема, є договори та інші правочини. Договір це домовленість щодо встановлення, зміни або припинення зобов′язання як правовідношення. Предметом договору є зобов′язання, в якому одна сторона (боржник) зобов′язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов′язку. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу, а одним із способів захисту цивільного права є визнання права. Згідно із ст. 12 ЦК України особа може за відплатним або безвідплатним договором передати своє майнове право іншій особі, крім випадків, встановлених законом. Статтею 177 ЦК України передбачено, що об′єктами цивільних прав є речі, в тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Стаття 178 ЦК України встановлює, що об′єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід′ємними від фізичної чи юридичної особи. Відповідно до ст. 190 ЦК України майнові права є неспоживною річчю, майнові права визнаються речовими правами. Майновим правом, згідно із ст. 49 Закону України Про заставу, є право вимоги по зобов′язаннях, в яких він є кредитором, як належних йому на момент укладення договору, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Визначення поняття майнові права міститься також в ст. 3 Закону України Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні, відповідно до якого майновими правами, які можуть оцінюватися, визнаються будь-які права, пов′язані з майном, відмінні від права власності, в тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги. Отже, право на отримання Об′єкту будівництва та оформлення його у власність, є майновим правом позивача і може вільно передаватись іншій особі. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов′язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таким умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов′язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна), як це передбачено ст. 328 ЦК України. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі, враховуючи конституційні права громадян на житло та їх право на інвестування грошових коштів в будівництво, той факт, що на даний час будівництво зупинено, строк здачі будинку в експлуатацію прострочено, тому за позивачкою [PERSON] повинно бути визнано майнове (речове) права на об′єкт будівництва. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 1.700 грн. та по сплаті інформаційно-технічних послуг в сумі 120 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved