Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-01 00:00:00

Позивачка з урахуванням уточненої позовної заяви від 12 жовтня 2011 року звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання спільної повнолітньої дитини сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? частина від усіх видів його заробітку щомісячно на період навчання сина, але не більше, ніж до досягнення ним двадцятитрьохрічного віку, посилаючись на те, що 07 лютого 1995 року рішенням суду шлюб між нею та відповідачем було розірвано і з цього часу вони з відповідачем проживають окремо, а син проживає з нею та фактично знаходиться на її утриманні. За рішенням суду від 13 травня 1994 року з відповідача на її користь було стягнуто аліменти на утримання сина до його повноліття у розмірі ? частина заробітку, але в звязку з досягненням сином 18 років стягнення за даним виконавчим листом було припинено. Син після досягнення повноліття продовжує навчання у коледжі електрифікації Дніпропетровського державного аграрного університету на денному відділенні, внаслідок чого не може самостійно себе забезпечувати та в звязку з чим матеріальне утримання сина здійснює вона, а так як він є дорослою людиною, то йому необхідне повноцінне харчування, одяг, підручники та інші навчальні приладдя для забезпечення навчального процесу, тому він потребує матеріального утримання і від відповідача як батька, який є працездатною особою і може надавати йому таку матеріальну допомогу, але не надає її, в звязку з чим вона змушена звернутися з даним позовом до суду про стягнення з нього аліментів у розмірі ? частина від усіх видів його заробітку щомісячно. У судовому засіданні позивачка позов про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина підтримала повністю та просила стягнути їх з відповідача на утримання спільного сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? частина від усіх видів його заробітку щомісячно на період навчання, але не більше ніж до досягнення ним двадцятитрьохрічного віку з урахуванням того, що прожитковий мінімум на працездатну особу з 01 жовтня 2011 року встановлено в розмірі 985 гривень, але в звязку з навчанням син не працює та не може себе самостійно забезпечувати матеріально. Пояснила, що син фактично знаходиться на її утриманні, оскільки відповідач після досягнення сином повноліття припинив платити аліменти на його утримання за рішенням суду. В звязку з важким матеріальним становищем їй складно одній утримувати дитину, оскільки повнолітній син в звязку з навчанням проживає у м. Дніпропетровську, потребує коштів на проживання у місті, на придбання продуктів харчування, одягу, необхідного навчального приладдя, на проїзд додому та по місту і на ці потреби вона витрачає щонайменше 1000 гривень щомісячно. Відповідач мав і має можливість надавати кошти на утримання повнолітнього сина на період його навчання, оскільки працює та отримує заробітну плату за місцем роботи та орендну плату за здачу в оренду належної йому земельної ділянки, але ухиляється від надання такої допомоги в добровільному порядку, через що вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Відповідач, достовірно знаючи про час та місце розгляду справи в суді, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення судової повістки(а.с.36), в судове засідання повторно не зявився, про причину неявки суд не повідомив та не надав суду як свої заперечення щодо заявленого позову, так і докази, що їх підтверджують, в звязку з чим суд за згодою позивачки ухвалив розглядати справу за відсутності відповідача у порядку заочного провадження відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України по наявним в матеріалах справи доказах. Третя особа [PERSON], яка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи(а.с.33) у судове засідання не зявився. Згідно заяви прохав розглядати справу у його відсутність (а.с.35), в звязку з чим суд вважає можливим розгляд справи у відсутність третьої особи. Суд, заслухавши позивачку, дослідивши надані докази в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку, що позов про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини до закінчення нею навчання, але не більше ніж до досягнення нею двадцятитрьохрічного віку, підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що відповідач є батьком спільного з позивачкою повнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.6,9), який народився у позивачки в період шлюбу з відповідачем(а.с.5,8) та який згідно довідки ТОВ Комунальник Дніпропетровської області проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні (а.с.10), оскільки сторони з дня розірвання шлюбу 07 лютого 1995 року спільно не проживають. Відповідач до повноліття дитини виплачував аліменти за рішенням суду (а.с.13-14), а після досягнення сином повноліття виплати припинив. Відповідно до ст.199 Сімейного Кодексу України, батьки зобовязані утримувати повнолітніх дітей до досягнення ними 23 років, якщо діти навчаються і через це потребують матеріальної допомоги, за умови, що вони можуть надавати таку матеріальну допомогу. Згідно п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів№3 від 15 травня 2006 року зазначено що обов'язок батьків утримувати повнолітніх сина чи дочку, які продовжують навчання, після досягнення ними повноліття (незалежно від форми навчання), який (обов'язок) настає за обов'язкової сукупності трьох юридичних фактів: досягнення дитиною віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років і продовження ними навчання, потреба у зв'язку з цим у матеріальної допомоги та наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Судом встановлено, що спільний син сторін є студентом 4 курсу коледжу електрифікації Дніпропетровського державного аграрного університету, денної форми навчання, а строк навчання закінчується 30 червня 2012 року (а.с.11), внаслідок чого потребує матеріальної допомоги для придбання одягу, продуктів харчування, підручників та забезпечення інших матеріально-побутових умов з урахуванням його віку, стану здоровя, віддаленості місця проживання від місця навчання та інше. В той же час, відповідач - батько дитини, на день розгляду справи судом працює в товаристві з обмеженою відповідальністю Гайдамацьке, де отримує заробітну плату та має земельну ділянку, від здачі в оренду якої отримує орендну плату в розмірі 1420 гривень, що свідчить про те, що він може надавати повнолітньому сину, який навчається, матеріальне утримання, але не робить цього в добровільному порядку. При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст.200 Сімейного кодексу України враховує сукупність таких юридичних фактів, як досягнення сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років (а.с.6); продовження ним навчання (а.с.11); потреби в звязку з навчанням в матеріальному утриманні батьками, в тому числі і відповідачем; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу, в тому числі батька, який працює та отримує заробітну плату, стан здоровя та матеріальне становище відповідача та повнолітньої дитини, доведеності у судовому засіданні витрат, повязаних з навчанням. Враховуючи вищенаведене, суд, відповідно до ст.ст. 199-200 СК України, вважає за потрібне стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітнього сина у розмірі 1/3 частина доходу щомісячно до закінчення ним навчання, але не більше, ніж до досягнення ним двадцятитрьохрічного віку, оскільки права та обовязки кожного з батьків є рівними за законом, а фактично дитину утримує позивачка, з якою він проживає. Син, що навчається, потребує витрат на забезпечення харчування, одягу, навчальних посібників та матеріально-побутових умов з урахуванням його віку та розвитку, а встановлений законодавством мінімальний прожитковий мінімум для особи даного віку з 01 грудня 2011 року становить 1004 гривні, відмовивши в задоволенні іншої частини позову. В звязку з частковим задоволенням позову, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір, оскільки позивачка при зверненні з позовом до суду звільнена від цих витрат. На підставі викладеного,

Outcome: partial