Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-07 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із вищезазначеним позовом, у якому просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 4850,88 грн.; компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати у сумі 1563,54 грн.; а також заподіяну їй відповідачем моральну шкоду у розмірі 5000 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка посилається на те, що, з 01.10.2007р. по 29.05.2009р. вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем - ТОВ «Дніпровський автобусний завод». 29.05.2009р. вона була звільнена з займаної посади за згодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України, але, при цьому, відповідач не провів з нею повний розрахунок по заробітній платі, відповідно до чого заборгованість відповідача по заробітній платі складає 4850,88 грн., яку вона просить стягнути з відповідача разом із компенсацією за несвоєчасно виплачену заробітну плату у розмірі 1563,54 грн.; а також заподіяну їй відповідачем моральну шкоду у розмірі 5000 грн. В ході розгляду справи позивачка уточнила свої позовні вимоги, та, в остаточному варіанті, просила суд: - стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 2660,91 грн.; компенсацію втрати частини заробітної плати у розмірі 700 грн., та, заподіяну їй відповідачем моральну шкоду у розмірі 400 грн. В судове засідання позивачка не з'явилась, надала суду письмову заяву, у якій зазначила, що підтримує уточнені позовні вимоги, та просила суд провести розгляд справи за її відсутності, на підставі наявних у справі доказів. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, що дозволило суду визнати його неявку в судове засідання з неповажних причин, та, на підставі ст.169, 224 ЦПК України провести заочний розгляд справи за його відсутності, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку. В ході судового розгляду, з урахуванням наданих суду доказів, було встановлено, що, згідно трудової книжки позивачки, остання, з 01.10.2007р. по 29.05.2009р. перебувала у трудових відносинах з відповідачем, та, 29.05.2009р. була звільнена з займаної посади за згодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України. Згідно довідки №2 від 08.12.2011р., наданої відповідачем, заборгованість відповідача перед позивачем станом на 01.12.2011р. складає 2660,91 грн. Згідно ч.1 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Разом з цим, як зазначає позивач та визнає відповідач, на час звернення позивача до суду із позовом, заборгованість відповідача по заробітній платі перед позивачем складає 2660,91 грн. Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Таким чином, в ході розгляду справи судом встановлено, та підтверджено наявними у справі доказами, факт порушення відповідачем строків виплати позивачу заробітної плати при його звільненні. Згідно ст.34 ЗУ «Про оплату праці» N 108/95-ВР від 24.03.1995р., компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно ст.1 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» N 2050-III від 19.10.2000р., підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Згідно ст.2 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» N 2050-III від 19.10.2000р., компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Згідно ст. 3 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» N 2050-III від 19.10.2000р., сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Згідно ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до змісту ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Таким чином, встановивши в ході розгляду справи факт порушення відповідачем строків виплати позивачу заробітної плати та завдання відповідачем позивачу відповідної моральної шкоди, суд, задовольняючи вимоги позивачки в частині стягнення з відповідача невиплачених їй при звільненні сум, компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати, та моральної шкоди, вважає необхідним, на підставі того, що, позивачку звільнено від сплати судових витрат, стягнути судові витрати з відповідача на користь держави відповідно до вимог, встановлених ст.88 ЦПК України.

Outcome: partial