Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-04 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить, з урахуванням збільшених відповідно до заяви від 12.10.2011 року позовних вимог, визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку [PERSON], площею 0,0683 га, для ведення садівництва від 24.02.2004 року, скасувати державну реєстрацію вказаного акту, визнати недійсним посвідчений Першою Дрогобицькою державною нотаріальною конторою 09.03.2006 року, за реєстраційним № 1-604, договір дарування [PERSON] на користь [PERSON] частини земельної ділянки площею 0, 0412 га, що знаходиться за адресою : м. Дрогобич, вул. Ів. Франка, 256 та посвідчений Першою Дрогобицькою державною нотаріальною конторою 09.03.2006 року, за реєстраційним № 1-606, договір дарування [PERSON] на користь [PERSON] частини земельної ділянки площею 0, 0271 га, що знаходиться за адресою : м. Дрогобич, вул. Ів. Франка, 256 В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що згідно державного акту на право власності на земельну ділянку ЯА № 726156 є власником земельної ділянки площею 0, 0336 га, що призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по вул. Ів. Франка, 252 в м. Дрогобичі Львівської області. Крім цього,є власником земельної ділянки площею 0, 0893 га для ведення садівництва по вул. Ів. Франка, 252 в м. Дрогобичі згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯА № 726157. Вважає, що оскаржуваний державний акт на право власності на земельну ділянку від 24.02.2004 року виданий на підставі ухвали сесії Дрогобицької міської ради від 15.06.2004 року № 338. З даного, на її думку, вбачається, що акт було видано швидше, ніж прийнято рішення про надання у власність земельної ділянки. Доказом слугує і неправильність записів в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі, з яких вбачається, що пізніше виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку [PERSON] від 24.02.2005 року зареєстрований в даній Книзі за порядковим номером 01054400046, а державний акт від 24.02.2004 року за номером 01054400047. Вважає, що в результаті здійснення [PERSON], третьою особою по справі, самочинного будівництва на придбаній згідно договору дарування земельній ділянці, що перебувала у власності [PERSON] на підставі незаконного державного акту, порушуються її права як користувача суміжної земельної ділянки. Оскільки [PERSON] незаконно отримала оскаржуваний державний акт на право власності на земельну ділянку і на підставі нього вчинила ряд правочинів, вважає, що повинні бути визнані недійсними і вчинені на підставі нього договори дарування відповідних частин земельної ділянки на користь третіх осіб по справі [PERSON] і [PERSON] В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві, просить їх задоволити. Представник позивача адвокат [PERSON] позицію своєї довірительки підтримала. В доповнення до викладеного у позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог суду пояснила, що при оформленні документів вбачається цілий ряд порушень і неузгодженостей. Зокрема, мають місце виправлення дат. Вважає, що [PERSON] відчужила земельну ділянку на користь третіх осіб [PERSON] та [PERSON], і має місце приховані угоди , а не договори дарування. Як у [PERSON] так і у [PERSON] у земельній документації, зокрема в технічних звітах, є багато зауважень. У [PERSON] закреслення на титульній сторінці та інші. Вважає, що всі вищевказані земельні ділянки знаходяться в межах ділянки, виділеної в користування [PERSON], чим порушено її право як землекористувача, тому просить позов задоволити в повному обсязі. Представник позивача - [PERSON] позицію [PERSON] підтримав, просить позов задоволити, крім цього, зазначив, що при визначенні меж земельних ділянок мають місце накладення, що вказує на допущені порущення під час їх виділення. Представник відповідача [PERSON] Є М. - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. В обґрунтування своїх заперечень суду пояснила, що [PERSON] немає жодних документів, які б підтверджували її право на земельну ділянку, в тих межах, на які вона претендує. Крім цього, 21.10.2011 року [PERSON] подано заяву, яку в судовому засіданні озвучила її представник, про те, що вона просить захистити її цивільне право та відмовити [PERSON] в задоволенні позову, оскільки остання, звернувшись з даним позовом до суду 18.03.2011 року, пропустила строк позовної давності. Представник відповідача - Дрогобицького міського відділу Львівської регіональної філії державного підприємства « Центр державного земельного кадастру [PERSON] позов не визнав, пояснив, що питання, які піднімають в судовому засіданні позивач та її представники, неодноразово розглядалися судом в межах інших справ. Щодо твердження позивачки про те, що оскаржуваний державний акт виданий швидше, ніж було прийнято з даного приводу рішення сесії, то має місце технічна помилка в архівному примірнику державного акту у зазначенні року. Це питання неодноразово розглядалося прокуратурою, яка також дійшла такого висновку. І позивачці про це відомо. З приводу накладення земельних ділянок, то такі питання вже розглядалися у межах іншої цивільної справи, проводилася експертиза. Під час виготовлення технічної документації на ділянки [PERSON] [PERSON] не була землекористувачем суміжної ділянки. Крім цього, на вторинному ринку акт погодження меж земельної ділянки не є обовязковим. Тому вимоги позивачки вважає безпідставними. Третя особа [PERSON] позовні вимоги не визнав, просить суд в задоволенні позову відмовити. Третя особа [PERSON] просить суд в задоволенні позову відмовити. Пояснив, що при реєстрації оскаржуваного акту була допущена механічна помилка, на що вказала позивачці у своїй відповіді і прокуратура. Представник третьої особи [PERSON] адвокат [PERSON] в обґрунтування заперечень свого довірителя доповнив, що позивачка не спромоглася в судовому засіданні навести докази в підтвердження того, що їй належить земельна ділянка, на яку вона претендує. Адже будинок [PERSON] купила у 2004 році, і жодного відношення до документів 1953 року вона не має. Тому вважає, що позивачка не мала жодних підстав для звернення до суду з даним позовом. У рішення Дрогобицького міськрайонного суду 2009 року ці всі питання зясовувалися. Зокрема, чинність рішень, які стали підставою для видачі актів на право власності на землю [PERSON] Оцінивши встановлені обставини справи, надані докази та відповідні норми закону, суд прийшов до переконання про необґрунтованість вимог позивача, які не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому в задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного: Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрали законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини ( ч. 3 ст. 61ЦПК України). Тому суд не бере до уваги посилання представників позивача на те, що всі вищевказані земельні ділянки знаходяться в межах ділянки, виділеної в користування [PERSON] відповідно до рішення виконавчого комітету Дрогобицької міської ради депутатів трудящих від 25.12.1953 року, чим порушено її право як землекористувача, а також те, що має місце накладення вищевказаних земельних ділянок, оскільки дані питання досліджувалися судом в межах цивільної справи № 2-91/09, по якій 11.11.2009 року винесено рішення, яке набуло законної сили. Крім цього, суд не бере до ували аналізу представника позивача [PERSON] технічної документації та актів на право власності на земельні ділянки третіх осіб по справі [PERSON] та [PERSON], оскільки вказані акти та, відповідно, технічна документація, не є предметом розгляду в межах даної справи, позивачем по справі не оскаржуються. Відтак, дане суперечить положенням ч. 1 ст. 11 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає цивільну справу не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, а аналіз вказаних документів виходить за межі позовних вимог. Відповідно до ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Тому суд бере до ували лист відповідь Дрогобицького міжрайонного прокурора Соболя О. М. № 18-163-11 від 02.06.2011 року, на який посилався представник третьої особи [PERSON] в обґрунтування своїх заперечень, в якому заявниці ( у даній справі позивачеві) [PERSON] надано відповідь щодо її звернень з приводу підроблення посадовими особами Дрогобицького міського відділу Львівської регіональної філії державного підприємства « Центр державного земельного кадастру державного акту на право приватної власності на земельну ділянку , власником якої є [PERSON], оскільки в обґрунтування своїх позовних вимог позивачка також посилається на дані обставини як на одну з підстав для задоволення її позову. Як вбачається з вищевказаного листа - відповіді, перевіркою встановлено, що в архівному примірнику державного акту на право власності на земельну ділянку Серія ЯА № 335996, останній виданий 24.02.2004 року, а в оригіналі примірника державного акту виданий 24.05.2005 року. Інших розбіжностей між оригіналом державного акту та архівним примірником немає. Відповідно до п. 8.2. Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель, затвердженого наказом Держкомзему України 02.07.2003 року № 174, реєстраційний номер складається: з дворозрядного числа, яке відповідає номеру розділу книги реєстрації; дворозрядного числа, що відповідає двом останнім числам року, три розрядного числа, яке є кодом оператора (реєстратора), що здійснює державну реєстрацію державного акту на право власності на земельну ділянку, державного акту на право постійного користування земельною ділянкою, договору оренди землі; пятирозрядного числа, що починається з одиниці з початку нового року та збільшується на одиницю при внесенні відомостей про новий державний акт на право власності на земельну ділянку, державний акт на право постійного користування земельної ділянкою, договір оренди землі.. Оглядом книги реєстрації державних актів встановлено, що за № 27 та № 28 зареєстровано [PERSON], у стовпчику вказаної книги з написом дати зазначено, що обидва державні акти видано 24.02.2005 року та присвоєно відповідно № 01054400046 та № 01054400047. Вищевказане, на думку суду, свідчить про допущення технічної помилки в архівному примірнику оскаржуваного акту на право власності на земельну ділянку, у зазначенні року видачі даного документу. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів Однак, під час судового розгляду справи не знайшло свого належного підтвердження і твердження позивачки про те, що здійснення [PERSON], третьою особою по справі, самочинного будівництва на придбаній згідно договору дарування земельній ділянці, що перебувала у власності [PERSON], порушуються її права як користувача суміжної земельної ділянки, оскільки рішенням Дрогобицького міськраойнного суду від 03.03.2011 року, яке набуло законної сили, в задоволенні позову Дрогобицької міської ради до [PERSON], третіх осіб Інспекції державного архітектурно будівельного контролю у Львівській області, [PERSON] про знесення самочинного будівництва та приведення земельної ділянки до попереднього стану відмовлено. Тому суд вважає недоведеним те, що оскаржуваний державний акт на право власності на земельну ділянку та похідні договори дарування порушують законні права та інтереси позивача по справі. Відповідно до ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи вищенаведене, те, що позивачем не доведено позовних вимог, а також не заявлено клопотання про поновлення строку на звернення з даним позовом до суду, не обгрунтовано належно причин пропуску,і суд не вважає причин пропущення позовної давності поважними та не знаходить підстав для її поновлення, суд приходить до переконання, що в задоволення позову слід відмовити.

Outcome: dismissed