Jurisdiction: civil
Date: 2012-02-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ УкрСиббанк про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту № 11292585000 від 05 лютого 2008 року. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що спірний договір, укладений між сторонами, не відповідає вимогам законодавства, оскільки умови договору передбачають надання кредитних коштів позичальнику, а також сплату їх з нарахованими відсотками в іноземній валюті доларах США. При цьому Декретом Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю визначено, що необхідною умовою для здійснення валютних операцій є наявність індивідуальної ліцензій Національного Банку України, окрім випадків, коли ініціатором або отримувачем за валютною операцією є банк. Вказав, що оскільки умовами кредитного договору визначено порядок видачі позичальнику суми кредиту, за яким кредитні кошти перераховуються Банком за заявкою позичальника на рахунок позичальника, єдиним ініціатором видачі кредиту є позичальник. На підставі викладеного, просив визнати спірний договір кредиту недійсним. В судовому засіданні, яке відбулося 23 січня 2012 року, представник відповідача надав суду банківську ліцензію та дозвіл з додатком. Судове засідання було відкладено у звязку з неявкою позивача. В судовому засіданні, яке відбулося 28 лютого 2012 року, представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив. За таких обставин суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності представника відповідача. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що 05 лютого 2008 року між АКІБ УкрСиббанк (правонаступник ПАТ УкрСиббанк) (далі Банк) та [PERSON] (Позичальник) укладено договір про надання споживчого кредиту №11292585000, за умовами якого Банк надав позичальнику кредит в розмірі 146700 доларів США строком до 05 лютого 2029 року зі сплатою 11,90% річних за користування кредитними коштами. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому [PERSON] держави не встановлює обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до ст. 192 ЦК іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, проте водночас обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. [PERSON] законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю, є Декрет Кабінету Міністрів України № 15-93 від 19.02.1993 року Про систему валютного регулювання і валютного контролю. Статтею 1054 ЦК передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 2 Закону України Про банки і банківську діяльність кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалентом. У статтях 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу. Відповідно до ст. 5 Декрету № 15-93 операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 цього ж Декрету. З огляду на це уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті. В частині вимог підпункту вп. 4 ст. 5 Декрету № 15-93, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання та одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то чинним законодавством не визначено меж, термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті. Відповідно до п. 1.5 Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу (затверджено постановою правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 р. № 483; зареєстровано в Міністерстві юстиції України 9 листопада 2004 р. за № 1429/10028), використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк. Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо зазначених операцій, єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами ст. 5 Декрету № 15-93 є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку. Судом встановлено, що 24 грудня 2001 року АКІБ УкрСиббанк отримано банківську ліцензію № 75 на здійснення операцій, визначених частиною 1 та пунктами 5-11 частини 2 ст. 47 Закону України Про банки і банківську діяльність. \~ Судом встановлено, що 29 листопада 2002 року АКІБ УкрСиббанк отримано дозвіл НБУ \~№ 75-2 на право здійснення операцій, визначених пунктами 1-4 частини 2 та частиною 4 ст. 47 ЗУ Про банки і банківську діяльність. \~ Крім того, суд не приймає до уваги посилання позивача на необхідність наявності в даному випадку у Банку індивідуальної ліцензії на здійснення валютних операцій у звязку з тим, що ініціатором надання кредиту є виключно позичальник, оскільки надання кредиту є розміщенням залучених коштів банку на власний ризик і на своїх умовах з метою отримання прибутку. З метою здійснення вказаних операцій Банком проводяться певні заходи, спрямовані на інформування фізичних та юридичних осіб про можливість отримання кредиту у вказаному банку. Подання заявки до Банку про перерахування кредитних коштів, на яку посилається позивач, як на ініціативу зі своєї сторони для отримання кредиту, є лише моментом видачі позичальнику кредитних коштів за укладеним договором кредиту і не може розглядатись як ініціатива позичальника на укладення договору кредиту з Банком. З наведеного вбачається, що Банк мав право надавати позивачу кредит в іноземній валюті (зокрема в доларах США), а також приймати платежі, спрямовані на погашення кредиту та відсотків за користування кредитом в іноземній валюті. За таких обставин суд приходить до висновку, що Кредитний договір укладено у відповідності до вимог закону, тому відсутні підстави для визнання його недійсним на підставі ст.215 ЦК України.

Outcome: dismissed