Jurisdiction: civil
Date: 2012-01-23 00:00:00

12 грудня 2011 року позивач звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], треті особи –публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», [PERSON], про визнання права власності. Позивач у своїй заяві, в обґрунтування позовних вимог, посилалася на наступне. 07.11.2006 року між [PERSON] та акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк»був укладений договір про надання споживчого кредиту №1762ДИ021К за яким [PERSON] отримав в кредит 47 112 доларів США 00 центів. В забезпечення виконання зобов’язань за зазначеним кредитним договором 07.11.2006 року між [PERSON] та акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» було укладено іпотечний договір №1762ДИ0213, відповідно до якого предметом іпотеки є квартира за адресою: [ADDRESS], реєстраційний номер 16456225. Крім того, в забезпечення виконання зобов’язань за зазначеним кредитним договором між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк»та [PERSON] 07.11.2006 року було також укладено договір поруки №1762ДИ021П, відповідно до якого поручитель - [PERSON] зобов’язався перед банком відповідати за всі зобов’язання [PERSON], що виникли з договору про надання споживчого кредиту №1762ДИ021К від 07.11.2006 року. 24.11.2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів відповідно до якого [PERSON] позичив у [PERSON] грошову суму в розмірі 33 000 доларів США 00 центів з терміном повернення до 30.11.2011 року. Отримані кошти за вказаним договором позики [PERSON] зобов’язався витратити на погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №1762ДИ021К від 07.11.2006 року, що й було зроблено [PERSON] Внаслідок повернення [PERSON] банку коштів за договором про надання споживчого кредиту №1762ДИ021К від 07.11.2006 року між ПАТ «УкрСиббанк»та [PERSON] було розірвано договір іпотеки №1762ДИ0213 від 07.11.2006 року. Позивач посилався також на те, що, виходячи з норм діючого законодавства, до [PERSON] перейшли права кредитора, оскільки він є поручителем, який виконав зобов’язання. Зважаючи на те, що 28.11.2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого [PERSON] приймає право вимоги за договором поруки №1762ДИ021П від 07.11.2011 року, позивач просила суд визнати за нею право власності на квартиру реєстраційний номер 16456225, за адресою: [ADDRESS], опис квартири –в житловому будинку літ. А-16 квартира № 152, складається з: 1 –коридор, 2,3,4 –кладова, 5 –ванна, 6 –туалет, 7- кухня, 8,9 –житлові, І,ІІ,ІІІ –лоджія, загальною площею 54, 3 кв.м., житловою –29,3 кв.м. У судове засідання з’явилася позивач, заявлені позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні у повному обсязі. У судове засідання з’явився також відповідач [PERSON], проти задоволення позовних вимог не заперечував. Представник третьої особи - ПАТ «УкрСиббанк»у судове засідання також з’явилася, просила розглянути справу на розсуд суду, зазначила що на даний час заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №1762ДИ021К від 07.11.2006 року частково існує. Представник третьої особи –[PERSON] у судове засідання з’явився, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. Судом встановлено, що 07.11.2006 року між [PERSON] та акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк»було укладено договір про надання споживчого кредиту №1762ДИ021К за яким [PERSON] отримав в кредит 47 112 доларів США 00 центів. Судом також встановлено, що в забезпечення виконання зобов’язань за зазначеним кредитним договором 07.11.2006 року між [PERSON] та акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» було укладено іпотечний договір №1762ДИ0213, відповідно до якого предметом іпотеки є квартира за адресою: [ADDRESS], реєстраційний номер 16456225, яка належить [PERSON] на підставі укладеного договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] 07.11.2006 року, за реєстром №10125. Судом встановлено, що в забезпечення виконання зобов’язань за зазначеним кредитним договором між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк»та [PERSON] 07.11.2006 року було також укладено договір поруки №1762ДИ021П, відповідно до якого поручитель - [PERSON] зобов’язався перед банком відповідати за всі зобов’язання [PERSON], що виникли з договору про надання споживчого кредиту №1762ДИ021К від 07.11.2006 року. Судом встановлено, що 24.11.2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів відповідно до якого [PERSON] позичив у [PERSON] грошову суму в розмірі 33 000 доларів США 00 центів з терміном повернення до 30.11.2011 року. Отримані кошти за вказаним договором позики [PERSON] зобов’язався витратити на погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №1762ДИ021К від 07.11.2006 року, що й було зроблено [PERSON] відповідно до квитанції №58 від 28.11.2011 року, згідно якої [PERSON] перерахував банку у рахунок погашення кредитної заборгованості відповідно до умов договору поруки №1762ДИ021П 33 000 доларів США 00 центів, що в еквіваленті складало 263 660,10 грн. Представник третьої особи в судовому засіданні посилався на те, що, виходячи з норм діючого законодавства, до [PERSON] перейшли права кредитора, оскільки він є поручителем, який виконав зобов’язання, оскільки відповідно до ч.2 ст. 556 ЦК України до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання. 28.11.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк»та відповідачем було укладено договір про розірвання іпотеки №1762ДИ0213 від 07.11.2006 року. Відповідно до умов даного договору сторони домовились припинити дію зазначеного договору іпотеки за взаємною згодою сторін та підтвердили про відсутність будь-яких претензій з приводу виконання договору. Зважаючи на те, що 28.11.2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого [PERSON] приймає право вимоги за договором поруки №1762ДИ021П від 07.11.2011 року, позивач просила суд визнати за нею право власності на квартиру реєстраційний номер 16456225, за адресою: [ADDRESS], опис квартири –в житловому будинку літ. А-16 квартира № 152, складається з: 1 –коридор, 2,3,4 –кладова, 5 –ванна, 6 –туалет, 7- кухня, 8,9 –житлові, І,ІІ,ІІІ –лоджія, загальною площею 54, 3 кв.м., житловою –29,3 кв.м. Суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Під час розгляду справи судом з’ясовано, що права жодної зі сторін порушено не було, жодна зі сторін не заперечувала проти позовних вимог. Крім того, між ПАТ «УкрСиббанк»та відповідачем було укладено договір про розірвання іпотеки №1762ДИ0213 від 07.11.2006 року та згідно [PERSON] про реєстрацію у Державному реєстрі іпотек (реєстрація вилучення запису) № витягу 33960097 від 28.11.2011 року з Державного реєстру іпотек вилучено запис 4620798 з контрольною сумою 0610904ГББ. Тобто, на даний час квартира за адресою: [ADDRESS] не обтяжена будь-якими іншими зобов’язаннями, що передбачає можливість сторін за вільною згодою укладати щодо даного нерухомого майна будь-які правочини, які вони вважають за необхідне та мають намір укласти. Цивільним кодексом України передбачена презумпція правомірності правочину, так, відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Враховуючи положення вищезазначеної статті та те, що договір про надання споживчого кредиту №1762ДИ021К від 07.11.2006 року, іпотечний договір №1762ДИ0213 від 07.11.2006 року, договір поруки №1762ДИ021П від 07.11.2006 року, договір від 28.11.2011 року про розірвання договору іпотеки №1762ДИ0213 від 07.11.2006 року, договір позики грошових коштів від 24.11.2011 року, договір про відступлення права вимоги від 28.11.2011 року не були визнані судом недійсними, суд не вбачає перешкод для сторін в укладенні будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, яке є предметом спору, за їх взаємною згодою. Таким чином, враховуючи, що права жодної зі сторін не порушено, відсутні перешкоди в здійсненні прав позивача в позасудовому порядку, суд приходить до висновку, що предмет спору у даній цивільній справі відсутній. Оцінюючи наявні в матеріалах справи та досліджені у судовому засіданні докази у їх сукупності, зважаючи на той факт, що право жодної зі сторін порушено не було, заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №1762ДИ021К на даний час існує, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають. Понесені позивачем судові витрати, відповідно до ст. 88 ЦПК України, у зв’язку з відмовою в задоволенні позову не підлягають відшкодуванню. На підставі викладеного, та

Outcome: dismissed