Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-11 00:00:00

В травні 2010 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В позовній заяві зазначено, що позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] з 09 березня 2002 р. перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 березня 2010 р. шлюб між сторонами було розірвано, а 27 квітня 2010 р. відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Вознесенську Вознесенського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області зареєстровано розірвання шлюбу. За час подружнього життя, сторони за спільні кошти придбали квартиру №25 (двадцять пять) у будинку №32 (тридцять два), що розташований по вулиці Жовтневої Революції в місті Вознесенськ Миколаївської області, покупцем якої в договорі зазначено відповідачку по справі [PERSON] Крім того, за рахунок спільних коштів сторони також придбали легковий автомобіль SSANGYONG ACTYON А230, 2008 року випуску, реєстраційний номер BE 0597 AM, який також зареєстрований за відповідачкою згідно письмового договору купівлі-продажу від 18 квітня 2008 р. Посилаючись на викладене, а також на те, що сторони не можуть поділити вказане майно добровільно, позивач [PERSON] просив позов задовольнити, провести поділ спірного майна між ним та відповідачкою, визнавши за ним право власності на 1/2 частку вищевказаної квартири та на ? частку вищевказаного легкового автомобіля, передавши йому автомобіль у власність та стягнувши з нього на користь відповідачки 1/2 частку вартості автомобіля з врахуванням суми кредиту виплаченого ним після розірвання шлюбу в сумі 7 500 (сім тисяч п'ятсот) грн. 00 коп, а також 18 000 (вісімнадцять тисяч) грн. 00 коп. залишок кредиту по договору та поклавши на нього обов'язок сплатити вказаний залишок кредиту банку. 25 серпня 2010 р. відповідачка [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про поділ спільно нажитого майна подружжя, в якому просила визнати за нею право власності на 2/3 частки квартири №25 (двадцять п'ять) в будинку №32 (тридцять два) по вулиці Жовтневої революції в місті Вознесенськ Миколаївської області з урахуванням інтересів малолітньої дитини та стягнути з відповідача на її користь 1/2 частку від сплаченої суми за автомобіль, що становить 86 884 (вісімдесят шість тисяч вісімсот вісімдесят чотири) грн. 50 коп. Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 серпня 2010 р. зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання за відповідачкою [PERSON] право власності на 2/3 частки квартири №25 (двадцять п'ять) в судинку (тридцять два) по вулиці Жовтневої Революції в місті Вознесенськ Миколаївської області з урахуванням інтересів малолітньої дитини, та стягнення на її користь з позивача [PERSON] 1/2 частину від сплаченої суми за автомобіль - 86 884 (сімдесят шість тисяч вісімсот вісімдесят чотири) грн. 50 коп. обєднана в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільно нажитого майна подружжя. Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 вересня 2010 р. позовні вимоги [PERSON] в частині визнання права власності на 1/2 частку автомобіля SSANG YONG ACTYON А230, 2008 року випуску, реєстраційний номер BE 0597 AM, виділення автомобіля у власність позивача, стягнення з останнього на користь відповідачки [PERSON] компенсації 1/2 частки вартості автомобіля, з врахуванням суми кредиту виплаченого ним після розірвання шлюбу в розмірі 7 500 (сім тисяч пятсот) грн. 00 коп, а також 18 000 (вісімнадцять тисяч) грн. 00 коп. залишок кредиту по договору та зобовязання останнього сплатити вказаний залишок кредиту банку, за заявою позивача було залишено без розгляду. В подальшому відповідачка [PERSON] уточнила вимоги в частині поділу автомобіля та остаточно просила стягнути з позивача на її користь 1/2 частку вартості автомобіля SSANGYONG ACTYON А230, 2008 року випуску, реєстраційний номер BE 0597 AM і передати вказаний автомобіль у власність останнього. Також просила стягнути з позивача [PERSON] кошти, які були сплачені нею після розірвання шлюбу, як залишок кредиту за автомобіль. Позовні вимоги в частині поділу квартири залишила без змін. Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 червня 2011 р. до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучено Орган опіки та піклування Вознесенської міської Ради Миколаївської області. В судовому засіданні представники позивача [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали, посилаючись на те, що право власності на спірне майно оформлено лише на відповідачку [PERSON]О, просили позов [PERSON] задовольнити. При цьому, надали пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, а також просили вирішити питання щодо стягнення з відповідачки на користь позивача судових витрат по справі, до складу яких увійшли: судовий збір в розмірі 264 (двісті шістдесят чотири) грн. 00 коп. і витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 (сто двадцять) грн. 00 коп. Зустрічний позов [PERSON] визнали частково, вважали, що при проділі квартири відсутні підстави для відступу від засад рівності часток подружжя у спільному майні. Разом з тим, не заперечували проти поділу автомобіля, шляхом виділу автомобілю SSANGYONG ACTYON А230, 2008 року випуску, реєстраційний номер BE 0597 AM, у власність позивача [PERSON], [INFO], та з стягненням з останнього на користь відповідачки [PERSON], [INFO], 65 786 (шістдесят пять тисяч сімсот вісімдесят шість) грн. 27 коп. компенсації її 1/2 частки у вказаному автомобілі. Вимоги в частині стягнення коштів, сплачених як залишок за кредитним договором за автомобіль, а також судових витрат у справі не визнали та просили в цій частині відповідачці [PERSON] відмовити. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позов [PERSON] визнали частково. Зустрічний позов підтримали в повному обсязі. При цьому, при вирішенні питання щодо поділу квартири просили відступити від засад рівності часток подружжя у спільному майні та провести поділ придбаної під час шлюбу квартири №25 (двадцять пять) у будинку №32 (тридцять два) по вулиці Жовтневої Революції в місті Вознесенськ Миколаївської області, з врахуванням інтересів малолітньої дитини, визнавши за позивачем [PERSON] право власності на 1/3 частку спірної квартири, а за відповідачкою на 2/3 частки обумовленої квартири. Також просили вирішити питання щодо стягнення судових витрат по справі, до складу яких увійшли судовий збір в розмірі 1 700 (одна тисяча сімсот) грн. 00 коп, витрати на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 (сто двадцять) грн. 00 коп, та витрати на проведення судової експертизи в розмірі 1 083 (одна тисяча вісімдесят три) грн. 60 коп. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування Вознесенської міської Ради Миколаївської області, в судове засідання не зявився, надіслав на адресу суду письмову заяву, відповідно до якої просив розглянути справу у його відсутність. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Ухвалою суду справа розглянута у відсутність третіх осіб, оскільки в справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши та оцінивши матеріали цивільної справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, відповідно до вимог ст.11 ЦПК України, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Так, з матеріалів справи судом встановлено, що позивач [PERSON], 04липня [INFO], уродженець [INFO], та відповідачка [PERSON] (до шлюбу - Дар'єва) [PERSON], [INFO], уродженка смт. Олександрівка Вознесенського району Миколаївської області, знаходились в зареєстрованому шлюбі з 09 березня 2002 р. Від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (повторне), серія І-ФП №115447, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Вознесенську Вознесенського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області 03 лютого 2010 p., на утримання якого позивач [PERSON] зобов'язаний щомісячно сплачувати на користь відповідачки [PERSON] аліменти у розмірі 1/6 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 1/2 частини неоподаткованого мінімуму доходів громадян, починаючи з 09 квітня 2003 р. і до досягнення дитиною повноліття (а.с.7, 78). Шлюб між сторонами розірвано за рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 березня 2010 р. Розлучення зареєстровано в органах реєстрації актів цивільного стану по місту Вознесенську Вознесенського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області, про що було видано свідоцтво про розірвання шлюбу (а.с.31). 19 грудня 2003 р. на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі - продажу квартири, в якому покупцем вказана відповідачка [PERSON], була придбана трьохкімнатна квартира №25 (двадцять пять) у будинку №32 (тридцять два) по вулиці Жовтневої Революції в місті Вознесенськ Миколаївської області, житловою площею 36. 0 кв.м., загальною площею 58.6 кв.м. та яка складалася з: коридору, площею 4.6 кв.м., кладової, площею 0.8 кв.м, шафи, площею 0.2 кв.м, кухні, площею 7.4 кв.м, житлової кімнати, площею 17.2 кв.м, житлової кімнати, площею 11.7 кв.м, шафи, площею 0.5 кв.м, житлової кімнати, площею 7.1 кв.м, санвузла, площею 1.2 кв.м, санвузла, площею 2.5 кв.м, коридору, площею 3.2 кв.м, балкону, площею 0.9 кв.м, лоджії, площею 1.3 кв.м. Вказаний договір був посвідчений [PERSON]М, приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області та зареєстрований в реєстрі за №2653 (дві тисяча шістсот пятдесят три). Згідно з приписами ст.5 ЦК України та п.4 Прикінцевих та перехідних положень цього кодексу, норм розділу VII Прикінцеві положення СК України, правовий статус майна щодо якого виник спір, визначається нормами матеріального права, яке діяло на час його придбання (утворення). Так, відповідно до ст.ст.22,28 КпШС УРСР (в редакції 1969 p.), які підлягають застосуванню до спірних правовідносин в частині визначення правового статусу майна, нажитого подружжям до 01 січня 2004 р, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. За таких обставин та враховуючи, що спірне майно було придбано сторонами під час перебування у шлюбі (вказана обставина сторонами не оспорювалась), тому суд вважає, що воно є спільною сумісною власністю позивача [PERSON] та відповідачки [PERSON] До сімейних відносин, які вже існували на час спірних правовідносин (дата купівлі - продажу спірної квартири - 19 грудня 2003 p.), норми СК України застосовуються лише в частині тих прав і обовязків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права та обовязки визначаються на підставах, передбачених СК України. Так, за правилами ч,1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають npcfeo на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Ст.28 КпШС УРСР та ч.1 ст.70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Також, при вирішенні питання про визнання майна подружжя їх спільною сумісною чи особистою приватною власністю відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №11 від 21 грудня 2007 р. „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", суд має встановлювати обсяг спільно нажитого майна та з'ясувати як підстави й час набуття такого майна, так і джерела його придбання. При цьому, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Тобто, збільшення частки майна на користь того з подружжя, з ким проживає дитина, можливе при наявності певної умови якщо розмір аліментів, які така особа одержує, недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку дитини та її лікування. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж ЗО % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Розмір прожиткового мінімуму, в тому числі і для дітей віком від 6 до 18 років встановлюється Законом України «Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати». Разом з тим, посилання відповідачки [PERSON] на можливість збільшення її частки у спільному майні подружжя з урахуванням інтересів її малолітньої дитини є необгрунтованими через наступне. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст.61 цього Кодексу. Ст.212 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. В судовому засіданні переконливих доказів про те, що розмір аліментів, які сплачує позивач [PERSON], не достатній для утримання дитини, відповідачкою не було надано. Питання про збільшення розміру аліментів, чи спонукання позивача [PERSON] надавати інші кошти чи допомогу для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування сина відповідачкою не ставилось. Окрім того, не підтвердилася і та обставина, що позивач [PERSON] за час подружнього життя не дбав про сім'ю або витрачав майно на шкоду інтересам сімї. Оскільки будь - яких доказів про існування домовленостей між сторонами по справі щодо спірного майна не надано, суд приходить до висновку, що їх частки у спільному майні є рівними, тому враховуючи наведені обставини та положення ст.28 КпШС УРСР та ч.1 ст.70 СК України суд вважає, що за позивачем слід визнати право власності на 1/2 частку квартири №25 (двадцять пять) у будинку №32 (тридцять два), який розташований по вулиці Жовтневої Революції в місті Вознесенськ Миколаївської області. За правилами ст.15 ЦК України, суд захищає порушені, невизнанні чи оспорювані права. Виходячи з наведених обставин та вказаних положень закону, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя є обґрунтованими, тому підлягають задоволенню, а зустрічні позовні вимоги відповідачки в цій частині підлягають частковому задоволенню. Щодо вирішення вимог в частині поділу рухомого майна - автомобілю SSANGYONG ACTYON А230, 2008 року випуску, реєстраційний номер BE 0597 AM, суд виводить з наступного. Так, з матеріалів справи вбачається, що 18 квітня 2008 р. за договором укладеним в протій письмовій формі, сторонами був придбаний спірний автомобіль та виходячи з положень ст.60 СК України, цей автомобіль є спільною сумісною власністю останніх. При цьому, поділ майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст. 69-72 СК України, тому з урахуванням положень ст.70 СК України суд вважає рівними частки сторін у вказаному автомобілі. За правилами частин 2,4,5 ст.71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема, на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливо за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. В суді представники позивача та відповідачка погоджувались, що автомобіль повинен бути виділений в натурі позивачеві, який згоден сплатити відповідачці вартість її частки, а остання не заперечувала проти такого. Отже, враховуючи, що з позовом про поділ автомобілю звернулася саме [PERSON], яка просила не залишати автомобіль їй з виплатою [PERSON] вартості його частки, а про виділ цього майна останньому та погоджувалась з виплатою їй компенсації за її частку, то в силу положень ч.2 ст. 364 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом, або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу має право на одержання від інших співвласників грошової компенсації або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне провести поділ цього майна, виділивши автомобіль SSANGYONG ACTYON А230, 2008 року випуску, реєстраційний номер BE 0597 AM, у власність [PERSON] та стягнувши з останнього на користь [PERSON] вартість 1/2 частки, що становить 65 786 (шістдесят пять тисяч сімсот вісімдесят шість) грн. 27 коп. (сторони погодились з такою оцінкою рухомого майна). Щодо вимог відповідачки [PERSON] про стягнення коштів, які остання достроково сплатила як залишок кредиту за спірний автомобіль, суд виходить з наступного. Так, СК України передбачено, що якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя (ч.З ст.61 СК України). Згідно ст.65 СК України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'є. Тобто, при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч.4 ст. 65 СК України). Між тим, вирішуючи дане питання, необхідно враховувати такий чинник як стан погашення кредиту. Оскільки на дату поділу спірного майна кредит повністю погашений, то суд приходить до висновку, що спільне сумісне майно подружжя підлягає поділу між чоловіком та дружиною за загальним правилом рівності часток та предметом поділу в даному випадку є рухоме майно (автомобіль), а ні кошти, що були сплачені за кредитним договором. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] в цій частині не підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Так, позивачем [PERSON] відповідно до наявних у матеріалах справи оригіналів квитанцій понесені судові витрати: 264 (двісті шістдесят чотири) грн. 00 коп., судового збору, 120 (сто двадцять) грн. 00 коп. витрат на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи. Відповідачкою [PERSON] відповідно до доданих оригіналів квитанції сплачено наступні судові витрати: судовий збір в розмірі 1700 (одна тисяча сімсот) грн. 00 коп., витрати на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 (сто двадцять) грн. 00 коп., та витрати на проведення судової експертизи в розмірі 1 083 (одна тисяча вісімдесят три) грн. 60 коп. За таких обставин, з позивача [PERSON] на користь відповідачки [PERSON] підлягають стягненню судові витрати у справі в розмірі 935 (девятсот ?ридцять п'ять) грн. 66 коп. (судовий збір в розмірі 393 (триста девяносто три) грн. 86 коп., витрати на проведення судової експертизи в розмірі 541 (п'ятсот сорок одна) грн. 80 коп.

Outcome: partial