Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-17 00:00:00

У травні 2011 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до Миколаївської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. Свої вимоги мотивувала тим, що вона є спадкоємицею житлового будинку за заповітом після смерті дядька [PERSON]. Під час проведення технічної інвентаризації було встановлено, що житловий будинок літ. А-1, спадкоємицею якого є позивачка, знесений і на його місці самочинно збудований житловий будинок літ.К-1. У звязку з тим, що позивачка по теперішній час користується житловим будинком літ. К-1, проводить поточні ремонти, сплачує комунальні платежі, але не має можливості оформити свої спадкові права за заповітом, [PERSON] просила суд визнати за нею право власності на забудову в порядку спадкування за заповітом. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] позовні вимоги уточнила, просила задовольнити позовні вимоги щодо визнання за [PERSON] права власності на вищезазначене майно, також на грошові вклади, які знаходяться на рахунках, відкритих у відділенні Ощадбанку. В судовому засіданні представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову. Від представника третьої особи ММБТІ, надійшла заява про розгляд справи без його участі, не розсуд суду. Представник другої державної нотаріальної контори у судове засідання явився. Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши надані сторонами письмові докази, суд встановив наступне. Житловий будинок № 26 по вул. 25 Років Жовтня у м. Миколаєві, відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого Першою миколаївською державною нотаріальною конторою Миколаївської області 19.03.1966 року, за реєстром № 3- 1439, зареєстрованого в ММБТІ 25.03.1966 року за № 6104, належав на праві власності [PERSON] та [PERSON]. 25 березня 1998 року померла [PERSON] тітка [PERSON], про що в книзі реєстрації актів про смерть 25 березня 1998 року зроблено запис за № І 322 (свідоцтво про смерть I-ФП № 036188). 19 лютого 2007 року помер [PERSON] дядько [PERSON], про що в книзі реєстрації смертей 19 лютого 2007 року зроблено відповідний запис за № 853 ( свідоцтво про смерть 1-ФП № 046624). Відповідно до заповіту від 22 травня 2001 року, [PERSON] заповів повністю все майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, і взагалі, все те, що повинно було належати на день смерті, і на що він за законом мав право [PERSON]. Відповідно до повідомлення КП ММБТІ від 24 вересня 2009 року № 2036, по вул. 25 років Жовтня № 26 гр. житловий будинок літ. А-1 знесено. Самочинно забудовано: житловий будинок літ. К-2 (12,0*7,58) загальною площею 139,9 м?., житловою площею 124,9 м?.; сіни літ. К (2,80*1,97) загальна площа 4,20 м?.; баня літ. Д (3, 60*3,71); гараж літ. Б переобладнано з сараю у користуванні [PERSON] та [PERSON] (померлих). Відповідно до повідомлення КП ММБТІ від 28 вересня 2009 року, за померлими [PERSON] та [PERSON] зареєстровано право власності на житловий будинок літ. А-1 з господарськими будівлями та спорудами. Під час проведення технічної інвентаризації встановлено, що житловий будинок літ. А-1 знесений і на його місці самочинно збудований житловий будинок літ. К-2. Відповідно до розяснень Другої миколаївської державної нотаріальної контори від 14.07.2011 року за № 1874/02-14, оформити спадкові права [PERSON] на житловий будинок, належний [PERSON]І, який залишив заповіт, посвідчений Другою миколаївською державною нотаріальною конторою Миколаївської області 22 травня 2001 року на все майно на користь [PERSON] неможливо, оскільки вищезазначений житловий будинок належав спадкодавцю та його дружині [PERSON], яка померла 25 березня 1998 року, спадщину після якої спадкодавець прийняв, але не оформив своїх спадкових прав. Крім того, на запит Другої миколаївської державної нотаріальної контори про надання витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно для оформлення спадщини ММБТІ було надано відповідь щодо того, що зазначений в запиті житловий будинок знесений, а на його місці збудований новий житловий будинок, право власності на який не зареєстроване. Враховуючи вищевикладене, Друга миколаївська державна нотаріальна контора не може видати свідоцтво про право на спадщину на майно, якого фактично не існує. Статтею 376 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Стаття 346 Цивільного кодексу України передбачає, що право власності припиняється у разі знищення майна. Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 - спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися в наслідок його смерті. Спадкодавці [PERSON] та [PERSON] за життя не набули права власності на самочинно збудовані обєкти. Відповідно до п.7 Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво, до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання права власності на забудову в порядку спадкування за заповітом позивача безпідставні і не підлягають задоволенню. Позовні вимоги, щодо визнання за [PERSON] права власності на грошові вклади які знаходяться на рахунках відкритих у відділенні Ощадбанку не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Позивачем не були надані докази звернення до нотаріальної контори з метою оформлення спадкових прав на вищезазначене майно, таким чином не має перешкод для оформлення права власності в порядку спадкування. На підставі вищевикладеного, оцінюючи докази в сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача не обґрунтовані і не підлягають задоволенню. На підставі ст.ст. 346, 376, 1216, 1218 України,

Outcome: dismissed