Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-18 00:00:00

02.06.2011 року [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом, в якому просить суд розділити майно, що є спільною власністю подружжя, а саме земельну ділянку розміром 0,12 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, що знаходиться в с. Гора, Бориспільського району Київської області, крім того визнати за нею право власності на вказану земельну ділянку, крім того зобовязати її відшкодувати відповідачу половину вартості вказаної земельної ділянки у сумі 9150,00грн., крім того судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що 11.08.2001 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. За час проживання в шлюбі, ними на підставі договору купівлі-продажу від 30.10.2003 року було спільно придбано земельну ділянку розміром 0,12 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, що знаходиться в с.Гора, Бориспільського району Київської області. В подальшому, а саме 09.03.2006 року на ім»я відповідача був виготовлений Державний акт на вказану земельну ділянку. В подальшому 22.02.2011 року їхній шлюб було розірвано,з цих підстав вона просить суд, розділити дане нерухоме майно. В судове засідання позивачка не зявилася, але направила свого представника [PERSON], який діє в її інтересах на підставі довіреності (а.с.13). Представник позовні вимоги свого довірителя підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити посилаючись на норми статей ЦК України та СК України. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні під час попереднього розгляду позовні вимоги визнав в повному обсязі проти їх задоволення не заперечував. Згідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. При цьому відповідно до ч. 4 ст.130 ЦПК України, ухвалення судового рішення можливе під час попереднього судового засідання. Суд, дослідив, оцінив та проаналізував всі зібрані по справі докази у їх сукупності і дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Як вставлено в судовому засіданні, 11.08.2001 року між позивачкою та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований Відділом РАГС Печерського районного управління юстиції у м.Києві, актовий запис № 382 (а.с.5). За час проживання в шлюбі, на підставі договору купівлі-продажу від 30 жовтня 2003 року посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області [PERSON], сторонами, від імені відповідача [PERSON] було спільно набуто майно, а саме земельну ділянку розміром 0,12 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, що знаходиться в с. Гора, Бориспільського району Київської області (а.с.7). В подальшому, а саме 09.03.2006 року на імя відповідача [PERSON] був виготовлений Державний акт на вказану земельну ділянку (а.с.8). Згідно даних свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.6) 22.02.2011 року шлюб між сторонами було розірвано. Згідно ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч.1 ст. 61 СК України). Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст.63 СК України). Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (ст. 68 СК України). Згідно ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. В ч.3.ст 368 ЦК України зазначено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділено між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (ст. 372 ЦК України). Беручи до уваги зазначене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог щодо розподілу майна сторін по справі, що стосується земельної ділянки розміром 0,12 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, що знаходиться в с. Гора, Бориспільського району Київської області, в рівних частках. При цьому згідно ч.4 ст.71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на земельну ділянку, допускається лише за його згодою. З огляду на те, що відповідачем було визнано позовні вимоги в повному обсязі, проти відповідної компенсації він не заперечував, тому суд допускає можливість присудження з позивачки на користь відповідача половину вартості вказаної земельної ділянки, зобовязавши її відповідно відшкодувати дану суму на користь відповідача, яка згідно до даних договору становить 9 150,00 грн., при цьому слід також припинити право власності [PERSON]В на його Ѕ частину вказаної земельної ділянки. Крім того, оскільки позов задовольняється, тому на підставі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути попередньо сплачений судовий збір у розмірі 183 гривень 00 гривень та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 гривень 00 копійок На підставі викладеного,

Outcome: approved