Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, зазначивши, що його матері, [PERSON], належало на праві приватної власності домоволодіння №2 по вул. Левітана у м. Дніпропетровську, яке вона прийняла у спадок після смерті свого чоловіка і батька позивача, [PERSON], померлого 06 січня 1987 року. 29 вересня 1993 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про її смерть, актовий запис №513. Після смерті його матері відкрилася спадщина на спадкове майно, що складалося з домоволодіння №2 по вул. Левітана у м. Дніпропетровську. Спадкоємцями першої черги за законом є позивач та його сестра відповідач [PERSON]. На день відкриття спадщини вони були прописані у вищевказаному домоволодінні. Заяву про прийняття спадщини позивач в нотаріальну контору не подавав, оскільки вважав себе таким, що фактично прийняв спадщину. За отриманням свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частину домоволодіння №2 по вул. Левітана після померлої 29.09.1993 року матері, [PERSON], позивач звернувся до четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, але нотаріус повідомив йому, що 03 грудня 2005 року його рідній сестрі, відповідачу по справі нотаріусом [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після померлої 29.09.1993 року [PERSON] на домоволодіння №2 по вул. Левітана у м. Дніпропетровську. Оскільки при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріусом обов'язково досліджується домова книга для виявлення всього кола спадкоємців за законом, а в домовій книзі містяться відомості як про прописку відповідачки, так і його прописку (реєстрацію) разом з померлою матірю у зазначеному домоволодінні, тому вважає, що нотаріусом було помилково видано свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове домоволодіння в цілому лише його сестрі. У звязку з цим, позивач просить встановити факт прийняття спадщини після смерті [PERSON], померлої 29 вересня 1993 року, визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, припинення права власності та визнання права власності на Ѕ частину домоволодіння № 2 по вул. Левітана в м. Дніпропетровську в порядку спадкування. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, надав суду пояснення аналогічні викладеним в змісті позовної заяви. Відповідач та її представник позовні вимоги не визнали, пояснивши, що позивач у спірному домоволодіння на час смерті матері не проживав, фактично у володіння чи в управління майном також не вступав, оскільки відповідач постійно проживала в будинку та доглядала за ним. Просили у позові відмовити. Представник третьої особи четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори - до судового засідання не зявився, надав суду заяву про слухання справи у відсутність представника, рішення винести на розсуд суду. Вислухавши пояснення учасників процесу, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, за наступних підстав. Судом встановлено, що домоволодіння №2 по вул. Левітана в м. Дніпропетровську належало на праві власності [PERSON], на підставі свідоцтва про право на спадщину від 21 серпня 1987 року. [PERSON] померла 29 вересня 1993 року. Після її смерті відкрилася спадщина на зазначене домоволодіння. Спадкоємцями першої черги померлої були: донька - [PERSON] та син - [PERSON], який згідно домової книги та даних паспорту громадянина України на час смерті спадкодавця був зареєстрований у домоволодінні №2 по вул. Левітана в м. Дніпропетровську. 03 грудня 2005 року [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після померлої 29.09.1993 року [PERSON] на домоволодіння №2 по вул. Левітана у м. Дніпропетровську. Згідно з даними КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації»Дніпропетровської обласної ради (довідка додається) право власності на домоволодіння №2 по вул.Левітана у м.Дніпропетровську зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 3 грудня 2005 року реєстр №2-1339. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. У звязку з тим, що позивач фактично вступив у володіння спадковим майном, оскільки був зареєстрований за місцем відкриття спадщини, суд вважає, що є всі законні підстави для встановлення факту прийняття спадщини [PERSON] після смерті матері,[PERSON]. Відповідно до вимог ст. 529 ЦК України (у редакції 1963 р.) спадкоємцями за законом першої черги, були діти спадкодавця. Отже, позивач має всі законні підстави для визнання за ним Ѕ спірного домоволодіння. Відповідно до ст..1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Судом встановлено, що [PERSON], як син померлої, має право на спадкування після померлої матері нарівні з його сестрою [PERSON] Звертаючись до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, [PERSON]. вказала у заяві від 01.12.2005 року, що інших спадкоємців не має, що фактично позбавило нотаріуса можливості зясувати волевиявлення позивача. Отже , суд вважає, що є всі правові підстави для визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним в 1/2 частині. Одночасно суд не вбачає підстав для припинення права власності на спірного домоволодіння № 2 по вул. Левітана в м. Дніпропетровську за відповідачем,оскільки позивачем не зазначені правові підстави для припинення права власності, передбачені ст. 346 ЦК України. Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати в сумі 227 грн. 65 коп.

Outcome: partial