Jurisdiction: civil
Date: 2012-01-25 00:00:00

В листопаді 2011 року позивач звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення суми заборгованості. В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що 14 грудня 2006 року між Банком та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 6-056, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 9 500, 00 грн. зі сплатою 24 % річних, щомісячною комісією в розмірі 47, 50 грн., з кінцевим строком повернення до 13 грудня 2008 року. Попри взяті на себе зобов’язання позичальник не виконує умови кредитного договору стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків у встановлені кредитним договором терміни. Станом на 22 листопада 2011 року заборгованість позичальника перед банком складає 12 164, 03 грн. На підставі викладеного просив суд стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 12 164, 03 та відшкодувати судові витрати по справі. У судовому засіданні представник позивача заявлений позов підтримала, на його задоволенні наполягала. Представник відповідача у судовому засіданні позов визнав частково, просив застосувати до позовних вимог строк позовної давності. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України встановлений принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору і вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до частини 1 статті 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Частиною 2 статті 1050 ЦК України, яка відповідно частини 2 статті 1054 ЦК України розповсюджується на відносини за кредитним договором, передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно зі статтею 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Судом встановлено, що між ВАТ «Банк «Демарк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк «Демарк»(а.с. 11) та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 6-056 від 14.12.2006 року, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 9 500, 00 грн. (а.с. 5-6). Згідно до п.п. 3.1, 3.5.1, 3.5.2, 3.7.1, 3.4.1 кредитного договору позичальник зобов’язується належним чином прийняти, використовувати і повернути Банку отримані кошти, а також здійснювати плату за кредит (встановлені проценти та комісії) у терміни, встановлені кредитним договором. Відповідно до п. 6.3 Кредитного договору за порушення термінів повернення кредиту Банк має право стягнути з позичальника пеню за кожний день прострочки. Пеня нараховується на суму прострочених платежів за кредитом із розрахунку фактичної кількості прострочених днів, починаючи з дати виникнення простроченої заборгованості до дати здійснення платежу за кредитом у повному обсязі, у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Також згідно з п. 6.4 кредитного договору у разі порушення строку сплати відсотків за кредитом Банк має право стягнути з позичальника пеню за кожний день прострочки. Пеня нараховується на суму несплачених своєчасно відсотків із розрахунку фактичної кількості прострочених днів, починаючи з дати виникнення простроченої заборгованості і до дати повного погашення заборгованості по відсотках, у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Станом на 22 листопада 2011 року заборгованість позичальника перед банком складає 12 164, 03 грн., яка складається з заборгованості по сплаті основного боргу (кредиту) –3 907, 29 грн., залишку несплачених відсотків, нарахованих з 01липня 2008 року по 21 листопада 2011 року –3 227, 60 грн., заборгованості по сплаті щомісячної комісії, нарахованої з 01 липня 2008 року по 01 листопада 2011 року –1 947, 50 грн., пені за несвоєчасну сплату кредиту, нарахованої з 15 грудня 2008 року по 21 листопада 2011 року –2 161, 68 грн. та пені за несплату відсотків, нарахованої з 12 серпня 2008 року по 21 листопада 2011 року –919, 96 грн., що підтверджується розрахунком суми боргу по кредиту (а.с. 8-9). Таким чином, попри взяті на себе зобов’язання позичальник не виконує умови кредитного договору стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків у встановлені кредитним договором терміни. Враховуючи викладене суд вважає позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом, сплати процентів та пені такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Заява представника відповідача про застосування до позовних вимог наслідків спливу строку позовної давності не може бути прийнята судом до уваги та не підлягає задоволенню, оскільки як вбачається з матеріалів справи позивач звернувся до суду з даним позовом у межах такого строку. Відповідно до ст.ст. 79, 88 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідача на його користь. На підставі викладеного,

Outcome: approved