Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-18 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про поновлення на роботі, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування завданої моральної шкоди в якій просить суд визнати незаконним наказ про звільнення її з роботи від 03.08.2011 р. № 37-К, поновити її на роботі на раніше займаній посаді, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03.08.11 р. до моменту фактичного поновлення на роботі та грошову компенсацію за завдану моральну шкоду в сумі 3 000 грн.. Свій позов мотивує тим, що вона працювала з 07 жовтня 2009 р. у відповідача прибиральницею виробничих приміщень у магазині, який розташований у м. Дрогобичі по вул. Самбірській, 80. За час роботи сумлінно виконувала свої трудові обов"язки і не допускала порушень трудової дисципліни. В серпні 2010 р. їй в неофіційному порядку було надано частину чергової щорічної відпустки строком на два тижні. 14.07.2011 р. нею було подано заяву до керівника магазину [PERSON] про надання відпустки з 15.07 по 28.07.2011р., в чому їй було відмовлено в усній формі та запропоновано написати заяву про звільнення, в інакшому випадку її скоротять. Вважає дії керівництва відповідача щодо ненадання їй відпустки та примушування до звільнення неправомірними та повідомила керівнику про те, що ним незаконно порушуються її права, а тому вона не виходитиме на роботу та оскаржуватиме такі порушення до Державної інспекції праці. 28.07.2011р. вона надіслала рекомендованою поштовою кореспонденцією на адресу керівника магазину у м. Дрогобичі пояснення, в якому додатково виклала причини свого невиходу на роботу. Одночасно надіслала скаргу до ДТІП у Львівській області, в якій повідомила про порушення її трудових прав і просила вжити необхідних заходів для захисту своїх прав. З того часу до 27.09.2011 р. вона не отримувала жодних повідомлень від відповідача про забезпечення її трудових прав. 27 вересня 2011 р. вона з'явилась до керівника магазину [PERSON], яка вручила їй копію наказу про звільнення та віддала трудову книжку. Даний наказ від 03.08.2011 р. № 37-К про звільнення її з роботи у зв"язку із прогулом вважає неправомірним, так як він винесений із порушенням чинного законодавства. Зокрема, сам наказ підписаний в.о. керуючого магазином [PERSON], хоча вона не була уповноважена правом приймати та звільняти працівників з роботи. На її вимогу, під час отримання оскаржуваного наказу, [PERSON] не пред'явила їй відповідного наказу, на підставі якого остання виконувала такі обов"язки. Крім того, її безпідставно було звільнено, нібито, за невихід на роботу без поважних причин, хоча вона повідомляла усно та письмово про причини свого невиходу та заявляла про необхідність додержання керівництвом магазину її трудових прав. Проте, керівництво магазином проігнорувало її законні вимоги і не надавши конкретної відповіді на її звернення, винесло наказ про звільнення з роботи. Так як зазначений наказ не відповідає вимогам чинного законодавства, то він підлягає скасуванню, і вона повинна бути поновлена на роботі, у зв"язку з чим відповідач має виплатити їй середній заробіток за час вимушеного прогулу, а також сплатити грошову компенсацію за завдану неправомірними діями моральну шкоду. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала повністю, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та просить суд їх задоволити. Представник відповідача згідно довіреності [PERSON], позов не визнав про що подав заперечення, які маються в матеріалах справи та просить суд відмовити в задоволені позову позивачці за безпідставністю. Третя особа [PERSON] на попередньому судовому засіданні була присутня та заперечувала щодо задовлення позову. На відкритий судовий розгляд вона двічі не зявилася, а тому суд вважає, що розгяд справи слід провести у її відсутності. Вислухавши пояснення учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи та беручи до уваги вище наведене, суд вважає, що позов слід задоволити частково з наступних міркувань. З матеріалів справи вбачається, що Наказом № 37-К від 03.08.2011 року Про звільнення [PERSON], її звільнено із займаної посади в день виходу на роботу 03.08.2011 року за прогул (відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин, п.4 ст. 40 КЗпП України та підписаний він В.о. керуючого магазином [PERSON]. З копії трудової книжки [PERSON] вбачається, що вона була прийнята на роботу в ТзОВ АРГО-Р згідно Наказу №8 від 07.10.2007 року на посаду прибиральника виробничих приміщень та звільнена 03.08.2011 року згідно п.4 ст.40 КЗпП України (за прогул). В судовому засіданні встановлено, що з 25.08.10 по 7.09.10 року [PERSON] перебувала у щорічній черговій відпустці (наказ №36 від 13.08.10 р.) З 15.07.2011 по 28.07.2011 року [PERSON] не з'являлася на роботі. 26.07.2011р. на адресу [PERSON] відповідачами було відправлено рекомендованого листа з повідомленням про вручення, в якому керівництво магазину вимагало надати [PERSON] пояснення з приводу відсутності її на робочому місці з 18.07.2011р. по 26.07.2011р. 28.07.2011р. [PERSON] з'явилася на роботі, але відмовилася надати пояснення своєї відсутності на роботі з 18.07.2011р по 26.07.2011р., а також будь-яких виправдних документів не надала. 28.07.2011р. була складена доповідна записка на ім'я керуючого торгового закладу з приводу порушенням трудової дисципліни [PERSON], до якої був доданий акт відмови [PERSON] щодо надання письмових пояснень з приводу прогулів. 03.08.2011р. був складений акт відсутності на роботі без поважних причин [PERSON] На основі даного акту [PERSON] була звільнена за прогул. [PERSON] було нараховано розрахункові та компенсацію за невикористану відпустку. 05.08.2011р. на адресу торгового закладу надійшов рекомендований лист з заявою від [PERSON], в якій вона просила надати їй чергову відпустку з 29.07.2011р. [PERSON] зверталася на Урядову „гарячу лінію щодо невиплати їй компенсації за дні невикористаної щорічної відпустки за 2009-2010 роки та правильності звільнення із займаної посади керівництвом ТзОВ «Арго-Р». З приводу цього територіальне державна інспекція праці у Волинській області листом від 15.08.2011 року та повторно від 23.09.3011 року повідомила, що згідно наказу в.о. керуючого магазином в м.Дрогобич [PERSON] від 3.08.2011 року за № 37-к Вона була звільнені за п.4 ст.40 КЗпП України (за прогул без поважних причин). Підставами видання зазначеного наказу стали доповідна записка керуючої магазину [PERSON] про відсутність її на робочому місці в період з 15.07.2011 року по 3.08.2011 року без поважних причин, акт від 28.07.2011 року підписаний менеджером [PERSON], охоронником [PERSON] про те, що Вона відмовились надати в письмовій формі пояснення щодо причин відсутності її на робочому місці. Наказ про звільнення її з роботи від 3.08.2011 року підписаний в.о. керуючою магазином [PERSON], що суперечить вимогам ст.40 КЗпП України та п.8.14 Статуту ТзОВ «Арго-Р» , яким визначено, що директор приймає на роботу та звільняє з роботи працівників товариства. Документ, який би підтверджував право в.о. керуючого магазину на звільнення працівника при проведенні перевірки представлено не було. Документи, які підтверджували перебування [PERSON] у щорічній відпустці, так як Вона зазначала у своєму звернені представлені не були. Під час перевірки керуючою торговим закладом [PERSON] було надано письмове пояснення, згідно з яким остання заперечує факт перебування [PERSON] у відпустці. Відповідно до вимог ст. 40 ч.1 п.4 Кодексу Законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше 3-х годин протягом робочого часу) без поважних причин. За таких обставин суд приходить до висновку, що прогул вчинений позивачкою не можна вважати прогулом без поважних причин, так як [PERSON] неодноразово зверталася із заявами від 14. та 28.07.2011 року про надання їй чергової оплачуваної відпустки, однак керівництво ТзОВ «Арго-Р» не взяло її прохання до уваги та ненадали їй відпустку. Звільнення за вчинення прогулу являється дисциплінарним стягненням і має здійснюватися з додержанням правил, встановлених для застосування дисциплінарних стягнень. Відповідно до ст. 149 ч.3 КЗпП України при обранні виду дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Тому на погляд суду застосування до позивачки в даному випадку найбільш суворого дисциплінарного стягнення є недоцільним. Суд вважає, що за викладених обставин позивач підлягає поновленню на попередньому місці роботи. Відповідно до вимог ст. 235 КЗпП України на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу з такого розрахунку: - у відповідності до довідки середньомісячна заробітна плата позивача за останні півроку праці, а саме з січня місяця по червень місяць 2011 року складала разом в сумі 5793 грн.71коп.; -середньомісячна заробітна плата\~ складає\~\~5793,71 :\~6 = 965 грн.61 коп.; -середньоденна заробітна плата складає 965 грн.61 коп. : 24 = 40 грн. 23 коп.; - вимушений прогул з 03 серпня 2011 р. по 19 грудня 2011 року 4 місяці і 16 днів; -965 грн.61 коп. х 6 місяці = 5 793 грн. 66 коп.; -40 грн. 23 коп. х 16 днів = 643 грн.68 коп.; 5 793 грн. 66 коп. + 643 грн.68 коп. = 6437 грн.34 коп.. Відповідно до вимог ст.. 237-1 КЗпП України на користь позивачки підлягає стягненню моральна шкода, оскільки звільнення позивачки з роботи завдало їй моральних страждань та вимагало додаткових зусиль для організації свого життя. При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує конкретні обставини справи щодо звільнення позивачки, ступень її моральних страждань та характер заподіяної їй моральної шкоди і вважає необхідним стягнути на користь позивачки на відшкодування моральної шкоди.

Outcome: partial