Jurisdiction: civil
Date: 2012-02-06 00:00:00

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що з відповідачем вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 03 вересня 1982 року по 12 серпня 2008 року. За час перебування у шлюбі, 24.01.2001 року, за договором купівлі продажу ними було придбано спільне майно - двокімнатну квартиру [ADDRESS]. Позивач вважає, що дана квартира є обєктом права спільної сумісної власності її та відповідача, тому вона має право на 1/2 частину спірної квартири. В теперішній час шлюб розірвано, квартира зареєстрована на відповідача і виникла потреба у розділі спільного сумісного майна, яким є вказана квартира. У звязку з чим просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], витребувати у відповідача договір купівлі-продажу даної квартири та технічний паспорт на неї, призначити по справі судово-технічну експертизу для встановлення дійсної вартості квартири, а також стягнути з відповідача на користь позивача понесені по справі судові витрати. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали частково, уточнивши в усній формі, що простять позовні вимоги задовольнити частково та визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] а також стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі, відмовившись від іншої частини позовних вимог. При цьому представник позивача пояснила, що так як квартира була придбана під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі за спільні кошти, то вона є спільною сумісною власністю подружжя. Тому просила в повному обсязі задовольнити позовні вимоги в зміненому вигляді, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини й зібрані докази, які маються в матеріалах справи. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали повністю. Представник позивача пояснив, що фактичні шлюбні стосунки між сторонами було припинено в серпні 1997 року, відповідач фактично створив нову сімю, в 1998 році в нього народився син, та квартиру було придбано за гроші відповідача. Тому вони не вважають квартиру спільним сумісним майном, та на їх думку квартира є особистою власністю відповідача. У звязку з чим просили відмовити в позові повністю. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши в судовому засіданні наявні в матеріалах справи письмові докази, приходить до наступних висновків. Згідно ст.2 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом порушених або оспорюваних прав, свобод та інтересів. Ст.4 ЦПК України закріплено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст.ст.10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обгрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У відповідності до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно ст.5 ЦК України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно до ст. 22 КпШС України, який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпоряджання цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Згідно ст. 44 КпШС України шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, чинного на момент розгляду справи, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Стаття 68 СК України передбачає, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте під час шлюбу. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 03 вересня 1982 року, та який було розірвано 12 серпня 2008 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого відділом РАГС Тернівського міського управління юстиції Дніпропетровської області, та копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища (а.с. 7-8). За час перебування у шлюбі сторонами було придбано майно, яке згідно норм КпШС України та Сімейного кодексу України є спільною сумісною власністю, про розподіл якого ставить питання позивач, а саме - квартиру [ADDRESS], згідно договору купівлі - продажу, посвідченого приватним нотаріусом Тернівського міського нотаріального округу 24.01.2001 року, та право власноті на яку зареєстровано в КП Тернівське бюро технічної інвентаризації(а.с.9). Обєктивних доказів того, що квартира була придбана після припинення фактичних шлюбних відносин, позивачем не надано, хоча відповідачеві неодноразово направлялися судові повістки про виклик до суду як поштою так і через місце його роботи, але відповідач постійно ухилявся від явки до суду, що свідчить про зловживання ним своїми процесуальними правами, тобто відповідач мав реальну можливість надати докази до початку розгляду справи судом по суті. Таким чином, аналізуючи досліджені в судовому засіданні письмові докази, суд приходить до висновку, що при вирішенні питання про розподіл майна необхідно керуватися положеннями ст.ст. 60, 68 СК України, та позовні вимоги в частині, підтриманій стороною позивача підлягають задоволенню у повному обсязі, та необхідно визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Крім того, згідно ст.88 ЦПК України підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати, понесені останнім при зверненні з позовом, а саме - 400 грн. судового збору та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн., а всього 520 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved