overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2012-01-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищеназваним позовом посилаючись на те, що перебуває з відповідачем у шлюбі, зареєстрованому 12 квітня 1997 року Лисичанським відділом РАГС Луганської області, актовий запис № 200, мають дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], батьком яких в свідоцтві про народження вказано відповідача. На утримання дітей відповідач матеріальну допомогу не надає, тому вона просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей на її користь у розмірі 1/3 частини заробітку відповідача щомісячно до повноліття дітей. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей на її користь у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходів відповідача щомісячно до повноліття дітей. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, клопотання про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. На підтвердження позовних вимог позивачем надані докази: копії свідоцтв про народження дітей, копія свідоцтва про укладення шлюбу, копія довідки з "Паспортної служби", копія паспорту позивача. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 12 квітня 1997 року Лисичанським відділом РАГС Луганської області, актовий запис № 200, мають дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], батьком яких в свідоцтві про народження вказано відповідача. На утримання дітей відповідач матеріальну допомогу не надає, тому вона просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей на її користь у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходів відповідача щомісячно до повноліття дітей. Суд вважає докази, надані позивачем, достатніми та переконливими. Судові витрати на підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 180, 182, 183, 191 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-01-09 00:00:00

Позивачі просили визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. посилаючись на те, що відповідач з 1992 року був зареєстрований за адресою: [INFO]. 24/13. Жодного дня відповідач за вищевказаною адресою не проживав, а мешкав разом зі своєю родиною у буд.12 по вул. Фурмана м. Лисичанська. Відповідач не приймає участі у витратах по утриманню квартири, добровільно знятися з реєстрації відмовляється, просили суд визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала, надала пояснення аналогічні обставинам, викладеним в позові, просила визнати відповідача втратившим право користування жилим приміщенням. Позивачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявилися, в своїх заявах до суду просили розглядати справу за їх відсутності. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив, клопотань з приводу відкладенні справи не надсилав. Представник третьої особи ЛКП "ЖЕК №3" не заперечував проти позову. У судовому засіданні досліджені докази: копія паспорту позивачів, довідка з ЛКП "Паспортна служба", ордер на жиле приміщення №604, виклик до суду "Наша газета"№161 від 02.11.2011р., довідка з адресного столу. Суд, вислухавши пояснення позивача, третьої особи, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що відповідач з 1992 року зареєстрований за адресою: [INFO]. З моменту реєстрації за вищевказаною адресою в квартирі не мешкає понад шість місяців підряд без поважної причини, вселитися до спірної квартири не шмагався, тому, відповідно до ст. 71 ЖК України, є всі підстави для визнання його таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням. Таким чином, позовні вимоги позивачів підлягають задоволенню. На підставі викладеного та ст. 71, 72 ЖК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-01-09 00:00:00

Сторони одружені, їх шлюб зареєстрований 22.09.2007 року Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис № 786, від якого є спільна дочка [PERSON], [INFO]. Позивачка звернулася з позовом у суд про розірвання шлюбу, мотивуючи це тим, що у неї з відповідачем виникла відчуженість, втрачено почуття любові й поваги, у зв'язку із цим сторони подружні й сімейні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу та вказує, що час, який був наданий для можливого примирення подружжя нічого не змінив, а тому відновлення сімї являється неможливим. Дитина (дочка) за бажанням позивачки після розірвання шлюбу буде проживати із нею. Позивачка, [PERSON], яка змінила прізвище під час державної реєстрації шлюбу заявила про вибір прізвища після розірвання шлюбу Шубович. Позивачка звернулася до суду з заявою, згідно якої свої позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд розглянути справу за її відсутністю у судовому засіданні з винесенням заочного рішення. Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце був повідомлений належним чином. Суд у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ухвалив слухати справу у відсутності відповідачки та за згодою позивачки, у порядку ст. ст. 224-225 ЦПК України з винесенням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, тому що родина розпалася і її відновлення неможливо, при обставинах, зазначених позивачкою у позові. Також суд враховує той факт, що один із чоловіка й жінки або обоє мають право звернутися із заявою в суд про розірвання шлюбу й це право підлягає судовому захисту. Одночасно, суд вважає, що подальше спільне життя чоловіка й жінки й збереження шлюбу суперечить інтересам сторін і дитині від шлюбу, тому що сторони подружні відносини припинили й спільного господарства не ведуть, даний факт має істотне значення. По цих підставах суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити й розірвати шлюб, залишивши дитину (дочку) проживати з матірю [PERSON] (до шлюбу Шубович) [PERSON]. На підставі викладеного й

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2012-01-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу , в обґрунтування своїх позовних вимог зазначивши, що 7.11.2008 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] . З вересня 2011 року сторони разом не живуть. Позивачка вважає, що сім`я розпалася, відносини з чоловіком поновити не можливо, тому позивачка просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. Позивачка [PERSON] в суд не явилася, надала суду заяву про слухання справи без її участі, позов підтримує. Відповідач [PERSON] в суд не явився надав суду заяву про слухання справи без його участі, позов визнає. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.4 ст.109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу після спливу одного місяця від подання заяви. До закінчення цього строку дружина і чоловік мають право відкликати заяву про розірвання шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що 07.11.2008 року позивачка зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] . З вересня 2011 року сторони разом не живуть. За таких обставин суд приходить до висновку, що причини, які змусили позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, і подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї є неможливим. Тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню, а шлюб між подружжям повинен бути розірваний.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-01-10 00:00:00

16.12.2011 року прокурор Новобузького району Миколаївської області звернувся до суду із заявою в інтересах Миколаївського обласного протитуберкульозного диспансеру, в якій просить ухвалити рішення про обов'язкову госпіталізацію [PERSON] до Миколаївського обласного протитуберкульозного диспансеру строком на 180 днів, оскільки останній злісно ухиляється від лікування і становить загрозу для оточуючих. Прокурор в судовому засіданні подані вимоги підтримав повністю. Представник Новобузької центральної районної лікарні вимоги прокурора підтримала, пояснила, що є необхідність у примусовій госпіталізації [PERSON] до протитуберкульозного закладу, оскільки останній хворий на відкриту форму туберкульозу і становить загрозу для оточуючих його осіб, самовільно припинив лікування. Відповідно до ч.1 ст.285 ЦПК України [PERSON] в судове засідання не викликався, оскільки за даними Новобузької ЦРЛ він становить загрозу розповсюдження хвороби. Згідно із ст. 234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про обов'язкову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу. Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, суд дійшов до наступного. Із заяви головного лікаря Новобузької ЦРЛ вбачається, що адміністрація цього закладу просить сприяння в притягненні до госпіталізації [PERSON] так як він ухиляється від лікування. Виписка із історії хвороби доводять, що [PERSON] дійсно хворіє на відкриту форму туберкульозу -ВДТБ лівої легені (інфільтративний). Протокол №8 засідання медичного штабу Новобузької ЦРЛ по боротьбі з захворюванням на туберкульоз від 03.08.2011 року свідчать про ухилення [PERSON] від госпіталізації в ОПТД. З огляду на наведене, заява прокурора Новобузького району Миколаївської області підлягає задоволенню. На підставі наведеного, ст. ст. 283, 285, 286 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-01-10 00:00:00

10.10.2011 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання [PERSON] такою що втратила право на користування жилим приміщенням розташованим за адресою: [ADDRESS]. У судовому засіданні позивачка свій позов підтримали повністю. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги позивачки визнав в повному обсязі та не заперечував в їх задоволенні. Суд, вислухавши думку сторін у справі, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Так, судом встановлено, в 1974 році позивачка зареєструвала шлюб з [PERSON]. За період шлюбного життя з чоловіком, вони побудували житловий будинок з прилеглими до нього господарчими спорудами та будівлями, який в подальшому також у встановленому порядку зареєстрували та отримали свідоцтво про право власності на житловий будинок розташований в [ADDRESS]. Крім того від шлюбу в позивачки мається рідний син [PERSON], котрий постійно проживав (був зареєстрований) в будинку батьків. Із 2002 року [PERSON] (син позивачки) перебував у цивільному шлюбі з [PERSON] (відповідачка по справі) на основі чого останню було зареєстровано у встановленому порядку за місцем проживання [PERSON], тобто за адресою: [ADDRESS]. В лютому 2011 року відносини між [PERSON] та [PERSON] припинилися, а тому відповідачка забравши всі свої особисті речі виїхала з будинку де була зареєстрована та більше там не проживала. Згідно до ч.1 ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до положень, передбачених ст.ст. 383, 391 ЦК України, власник жилого будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно вимог ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України, право члена сім'ї власника будинку, який не є його співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у даному будинку. Згідно з положенням ст. 319 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, зокрема усунення перешкод у користуванні майном особою, в якої відпали законні підстави для такого користування. У відповідності ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. За наведених вище підстав суд знаходить можливим задовольнити позовні вимоги позивачки та визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування жилим приміщенням розташованим за адресою: [ADDRESS].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-01-10 00:00:00

Зважаючи на складність у викладенні повного тексту рішення суду, пов’язаного з потребою у обгрунтуванні доводів сторін, на що може бути витрачений значний час, суд вважає за необхідне проголосити його вступну та резолютивну частини. На підставі ст.ст. 526, 527, 554, 611, 625, ч. 2 ст. 1050, ч. 2 ст. 1054 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-01-10 00:00:00

Позивач [PERSON] у грудні 2010 року звернулася до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу (а.с. 3-4). В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що з відповідачем перебуває у шлюбі з 07 серпня 1999 року. Від шлюбу має двох неповнолітніх дітей –[PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які мешкають з нею. Спільне життя з відповідачем не склалося внаслідок відмови ним виконувати свої родинні обов’язки, у зв’язку з чим між ними виникають конфлікти, які болісно сприймають їх діти. Через це вони припинили шлюбні відносини та липня 2010 року мешкають окремо одне від одного. Подальше перебування у шлюбі суперечить її інтересам, а тому його необхідно розірвати. Спору про поділ майна немає. Діти після розірвання шлюбу залишаться мешкати з нею. У судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала, прохала задовольнити у повному обсязі. Пояснення надала аналогічні тексту позовної заяви. Додатково пояснила, що відповідач пішов з родини до іншої жінки, з якою і живе зараз. Після розірвання шлюбу відновлення дошлюбного прізвища не бажала. Відповідач позов визнав. Заслухавши пояснення сторін та перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що сторони 07 серпня 1999 року уклали шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану виконкому Полтавської міської ради, актовий запис № 954 (а.с. 10). Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які мешкають з позивачкою (а.с. 7-8). На даний час не підтримують сімейно-шлюбних відносин. Майнового спору не мають. Судові витрати по справі складають 38 гривень 50 копійок (а.с. 1-2). Згідно зі ст.112 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Відповідно до вимог ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв’язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище. Суд, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, дійшов до висновку про те, що подальше подружнє життя та збереження сім’ї неможливе. Тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-01-10 00:00:00

Позивач [PERSON] у грудні 2010 року звернувся до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу (а.с. 3). В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що з відповідачем перебуває у шлюбі з 20 грудня 2000 року. Від шлюбу має двох неповнолітніх дітей –[PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які мешкають з відповідачкою. Внаслідок постійних конфліктів з відповідачкою через різні погляди на життя та суперечки з приводу організації побуту, вони втратили відчуття поваги, любові та дружби одне до одного і сім’я фактично розпалася. З листопада 2010 року вони шлюбних стосунків не підтримують, спільним побутом та взаємними правами та обов’язками не пов’язані, а тому шлюб необхідно розірвати. Спору про поділ нажитого майна немає. Після розірвання шлюбу діти залишиться мешкати з відповідачкою. У судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав, прохав задовольнити позов у повному обсязі. Надав пояснення аналогічні тексту позовної заяви. Відповідач позов визнала, бажала залишить собі прізвище, яке набула у шлюбі. Заслухавши пояснення сторін та перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що сторони 20 грудня 2000 року уклали шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану виконкому Октябрської районної ради м. Полтави, актовий запис № 176 (а.с. 4). Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей –[PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які мешкають з відповідачкою (а.с. 5-6). На даний час не підтримують сімейно-шлюбних відносин. Майнового спору не мають. Судові витрати по справі складають 38 гривень 50 копійок (а.с. 1-2). Згідно зі ст.112 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Відповідно до вимог ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв’язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище. Суд, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, дійшов до висновку про те, що подальше подружнє життя та збереження сім’ї неможливе. Тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-01-10 00:00:00

Позивач [PERSON] у грудні 2011 року звернулася до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу (а.с. 3-4). В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що з відповідачем перебуває у шлюбі з 26 липня 1996 року. Від шлюбу має неповнолітню дитину –[PERSON], [INFO], яка мешкає з нею і перебуває на її утриманні. Спільне життя з відповідачем не склалося внаслідок відсутності взаємопорозуміння, різних поглядів на родинні права та обов’язки. Відповідач повністю самоусунувся від утримання родини та виховання дитини. Влаштовує сварким та ганьбить її у присутності сторонніх осіб. Внаслідок цього вона постійно перебуває у стресовому стані, із за чого погіршилося її самопочуття, порушився сон та працездатність. В силу такою поведінки відповідача вона втратила почуття поваги та кохання. Шлюбні відносини припинені декілька років тому, спільне господарство не ведеться. Подальше перебування у шлюбі суперечить її інтересам, а тому його необхідно розірвати. Спору про утримання та виховання дитини та поділ майна немає. У судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала, прохала задовольнити позов у повному обсязі. Надала пояснення аналогічні тексту позовної заяви. Додатково пояснила, що відповідач зловживає спиртними напоями та застосовує до неї фізичне насильство. Після розірвання шлюбу прохала дитину залишити проживати із нею. Відновлення дошлюбного прізвища після розірвання шлюбу не бажала. Відповідач позов визнав. Заслухавши пояснення сторін та перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, виходячи з наступного. У судовому засіданні судом встановлено, що сторони 26 липня 1996 року уклали шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану Полтавського міськвиконкому, актовий запис № 872 (а.с. 10). Від шлюбу мають неповнолітню дитину –[PERSON], [INFO], яка мешкає з позивачкою (а.с. 8). На даний час не підтримують сімейно-шлюбних відносин. Майнового спору не мають. Судові витрати по справі складають 38 гривень 50 копійок (а.с. 1-2). Згідно зі ст.112 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Відповідно до вимог ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв’язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище. Суд, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, дійшов до висновку про те, що подальше подружнє життя та збереження сім’ї неможливе. Тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-01-10 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом, в якому прохає стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі при звільненні в сумі 10110 грн. 41 коп., компенсацію за затримку розрахунку при звільненні в сумі 8805 грн. 18 коп. моральну шкоду та витрати на правову допомогу. В обгрунтування позову позивач зазначила, що вона працювала в ДП «Виробниче об’єднання «Знамя»на посаді інженера-консультанта 1-ої категорії та була звільнена на підставі п.6 ст.36 КЗпП. За час роботи на даному підприємстві, заробітна плата виплачувалась не в повному обсязі, внаслідок чого утворилась заборгованість по виплаті заробітної плати та нараховано вихідну допомогу. На день звільнення відповідач не виплатив заборгованість по заробітній платі, що і стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, пояснення надав аналогічні викладеному в позові. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, посилаючись на часткове погашення заборгованості та надала заперечення на позовну заяву, пояснення надала аналогічні викладеному в запереченні. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх письмовими доказами, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджено документально, що [PERSON] працювала в ДП «Виробниче об’єднання «Знамя»на посаді інженера-консультанта 1-ої категорії. Згідно наказу № 82 від 04.10.2010 року [PERSON] було звільнено з посади інженера-консультанта 1-ої категорії ДП «Виробниче об’єднання «Знамя»у зв’язку з відмовою від продовження роботи у зв’язку зі зміною істотних умов праці відповідно до п.6 ст.36 КЗпП України. Відповідно до довідки виданої ДП ВО «Знамя»заборгованість по заробітній платі [PERSON] станом на 10.03.2011 року складає 10110 грн. 41 коп. , а середньомісячна заробітна плата [PERSON] складає 1360 грн. 11 коп. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно ч.1 ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як видно з матеріалів справи, оскільки заробітна плата не була виплачена з вини відповідача, то останній повинен сплатити позивачу його середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати в розмірі 6 800 грн. 55 коп. Разом з тим, позивачем та представником позивача не доведено заподіяння йому моральної шкоди та необґрунтовано її суму. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

Outcome: partial