Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-27 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] із позовом до [PERSON] та [PERSON] третя особа Малинівська сільська рада , про визнання права власності за набувальною давністю на земельну ділянку. В позовній заяві зазначає, що з 1963 року він перебував у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON]. На той час у неї була дворічна донька [PERSON] - [INFO]. Шлюб між позивачем та [PERSON] був зареєстрований 26 березня 1969року . На протязі усіх років спільного проживання, починаючи з 1963року, [PERSON] позивач виховував як рідний батько, виконуючи усі обов'язки щодо виховання дитини. За весь час її життя удочерити [PERSON] не виникало потреби, тому , що не здогадувався про те, що це в майбутньому може вплинути на спадкові або майнові правовідносини. В 1987 році завдяки його зусиллям, за час спільного проживання, громадянці [PERSON] була надана в користування земельна ділянка площею 0,0422га за №312, що знаходиться в садівничому товаристві ІваМалинівської сільської ради Літинського району Вінницької області . 25 травня 1995року рішенням 3 сесії 2 скликання Малинівськї сільської ради Літинського району гр.. [PERSON], була надана у приватну власність, вище вказана земельна ділянка для ведення садівництва , Державний акт на право власності на дану земельну ділянку було видано 21 січня 2008року. З моменту надання у власність зазначену земельну ділянку, позивач та його дружини [PERSON] почали на ній господарювати, за згодою власниці ділянки - [PERSON]. За весь час користування даною земельною ділянкою, особисто позивачем сплачувались членські внески до садівничого товариства Іва, які він сплачую досі Але у зв'язку з тим, що дана земельна ділянка рахувалась за [PERSON] тому квитанції виписувались на її ім'я. На вказаній земельній ділянці ним було розпочато будівництво будинку. Усі матеріали необхідні для будівництва закуповувались ним самостійно та саме будівництво проводилось за його власні кошти. На даний час він і досі там проживає та користується земельною ділянкою. 21 листопада 2007 року померла його дружина - [PERSON]. 13 вересня 2010року померла її донька - [PERSON]. Коли позивач звернувся до Третьої Вінницької державної нотаріальної контори, для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті гр.. [PERSON], йому було відмовлено на підставі того, що він не являється родичем [PERSON] Після смерті [PERSON] , належну їй земельна ділянка площею 0,0422га за №312, яка знаходиться в садівничому товаристві ІваМалинівської сільської ради Літинського району, успадковали відповідачі у справі чоловік [PERSON] та син [PERSON] в рівних частках по 1/2 кожен. [PERSON] та [PERSON] вступили в шлюб в 1994році. [PERSON] ніколи не користувався та не обробляв успадковану земельну ділянку, а також не брав участі у будівництві будинку і жодних претензій до позивача не надходило, стосовно незаконного використання земельної ділянки. Так, як користується земельною ділянкою 24 роки , а згідно ст 119 Земельного Кодексу України передбачено, що якщо громадянин безперешкодно користується земельною ділянкою протягом 15 років то має право на дану земельну ділянку за набувальною давністю. Просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на земельну ділянку площею 0,0422га за №312, що розташована за адресою садівниче товариство ІваМалинівська сільська рада Літинського району Вінницької області. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав. Пояснив, що завдяки його зусиллям в 1987 році його сім'я отримала земельну ділянку площею 0,0422га за №312, що розташована за адресою садівниче товариство Іва. Усі документи , які посвідчують право власності були оформленні на дочку дружини [PERSON] Майже 24 роки він користувався даною земельною ділянкою, побудував там дачний будинок і дотепер ним користується. Після смерті [PERSON] не зміг оформити спадщину тому, що не є родичем. Земельну ділянку успадкували її чоловік і син. Вважає, що це несправедливо, тому, що вони земельну ділянку не обробляли і будинок не будували. Просить позов задовільнити. Представник позивача [PERSON] підтримала пояснення позивача. Відповідач [PERSON] позов не визнав. Суду пояснив, що після одруження в 1992 році з [PERSON] вони постійно користувались спірною земельною ділянкою. Також нею користувалась мати дружини і її чоловік- позивач по справі. Так, як позивач та його дружина були пенсіонерами , вони частіше використовували ділянку. Вважає, що він правомірно набув земельну ділянку у спадок і не бажає від неї відмовлятись. Відповідач [PERSON] позов визнав, не заперечив проти переходу права власності на земельну ділянку до позивача. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили, що є сусідами по дачній ділянці, підтвердили, що [PERSON] з 1987 року користується спірною земельною ділянкою . Вислухавши учасників процесу, вивчивши документи, які є у справі суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] була власником земельної ділянки для ведення садівництва площею 0,0422га за №312, що розташована за адресою садівниче товариство ІваМалинівська сільська рада Літинського району Вінницької області, це підтверджує Державний акт на право власності на дану земельну ділянку від 21 січня 2008року (а.с.11). Копія свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.12) свідчить про перехід права власності в порядку спадкування після смерті [PERSON] на дану земельну ділянку до чоловіка [PERSON] та син [PERSON] - відповідачів у справі , в рівних частках по 1/2 кожному. Копія листа Державного нотаріуса (а.с.10) свідчить про відмову в оформленні спадкового права позивачу [PERSON] після смерті [PERSON] через відсутність родинних відносин. Згідно ст 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Таким чином у [PERSON] виникло право власності на спірну земельну ділянку і дане право правомірно перейшло до її спадкоємців. Для того, щоб визнати за позивачем право власності на дану ділянку, необхідно припинити таке право у відповідачів. Статтею 140 ЗК України передбачено, що підставами припинення права власності на земельну ділянку є: а) добровільна відмова власника від права на земельну ділянку; б) смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; в) відчуження земельної ділянки за рішенням власника; г) звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора; ґ) відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; д) конфіскація за рішенням суду; е) невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. На жодну із зазначених підстав позивач не посилався і взагалі не ставив питання про припинення права власності на земельну ділянку у відповідачів. Згідно ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 119 ЗК України громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Розмір цієї земельної ділянки встановлюється у межах норм, визначених цим Кодексом. Передача земельної ділянки у власність або у користування громадян на підставі набувальної давності здійснюється в порядку, встановленому цим Кодексом. Аналіз зазначеної норми свідчить, що громадянин може звернутися до органу державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування , а не до суду , з клопотанням про передачу йому у власність або надання у користування земельної ділянки за набувальною давністю. Передача земельної ділянки у власність або у користування громадян на підставі набувальної давності здійснюється в порядку, встановленому ЗК України, зокрема ст. 121, із земель державної або комунальної власності . ЗК України набрав чинності з 1 січня 2002 року, він не має зворотної дії та застосовується до правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Згідно листа Верховного Суду України від 29.10.2008 N 19-3767/0/8-08 зазначено, що норма ст. 119 ЗК України щодо набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю може застосовуватися з 1 січня 2017 відповідно до п. 1 розділу IX "Прикінцеві положення" ЗК України . На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed