Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-25 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав і, будучи допитаним в якості свідка у відповідності зі ст. 62 ЦПК України, пояснив суду, що між сторонами по справі було укладено наступні договори позики. 05.04.2008 року позивачка та відповідач уклали договір позики на суму 2500 євро (дві тисячі пятсот євро), які відповідач зобов'язався повернути на протязі пяти місяців, тобто до 16.09.2008 року, про що останній видав розписку. 04.08.2009 року позивачка та відповідач уклали другий договір позики на суму 13900 грн (тринадцять тисяч девятсот гривень), які відповідач зобов'язався повернути до 30.12.2009 року, про що останній видав розписку. 04.08.2009 року також між сторонами по справі був укладений третій договір позики на суму 3850 євро (три тисячі вісімсот пятдесят євро), які відповідач зобов'язався повернути до 30.12.2009 року, про що останній видав розписку. 22.10.2009 року позивачка та відповідач уклали четвертий договір позики на суму 8000 грн (вісім тисяч гривень), які відповідач зобов'язався повернути до 27.02.2010 року, про що останній видав розписку. 22.10.2009 року також між сторонами по справі був укладений пятий договір позики на суму 1500 євро (одна тисяча пятсот євро), які відповідач зобов'язався повернути до 27.02.2010 року, про що останній видав розписку. Відповідно до газети «Урядовий Кур'єр» від 07.12.2011 року № 228 (4626) офіційний курс євро склав 100 євро 1074 грн . Таким чином, між позивачкою та відповідачем укладено три договори позики на загальну суму 7850 євро, що відповідно до офіційного курсу відповідає: (7850 х 1074) = 84309 грн. Також два договори позики на загальну суму 21900 грн. Загальна сума боргу за пятьма договорами складає 106209 грн. Остання дата повернення позики 27.02.2010 року. У зазначені в розписках терміни відповідач борг не повернув. На усні пропозиції повернути борг, відповідач повідомляв позивачці, що повернути борг не може, оскільки у нього відсутні кошти. Позивачка вважає, що відповідач може приховати належне йому майно, а тому потрібно накласти арешт на майно відповідача, оскільки сума боргу значна і за рахунок майна може бути відшкодовано борг. Просить суд накласти арешт на житловий будинок відповідача, розташований в м. Тараща по вул. Вернигори, 23-А Київської області та стягнути з відповідача на користь позивачки борг в сумі 106209 грн та 1062,09 грн судового збору. Просить не фіксувати судовий процес технічними засобами. Відповідач позов визнав повністю і, будучи допитаним в якості свідка у відповідності зі ст. 62 ЦПК України, пояснив суду, що між ним і позивачкою дійсно було укладено пять договорів позики грошей: 05.04.2008 року на суму 2500 євро; 04.08.2009 року на суму 13900 грн та цього ж дня на суму 3850 євро; 22.10.2009 року на суму 8000 грн та цього ж дня на суму 1500 євро, які він зобовязався повернути відповідно у строки до 16.09.2008 року; до 30.12.2009 року; до 27.02.2010 року. По кожному договору він видав позивачці розписки. Таким чином, між ним та позивачкою укладено пять договорів позики на загальну суму 7850 євро, що відповідно до офіційного курсу відповідає 84309 грн та на 21900 грн, тобто на загальну суму 106209 грн. Остання дата повернення позики 27.02.2010 року. Обіцяє, що позику поверне. Причиною неповернення позики є те, що його обманули. Крім того, він не заперечує проти накладення арешту на його майно. Суд встановив, що 05.04.2008 року сторони по справі уклали договір позики на суму 2500 євро (дві тисячі пятсот євро), які відповідач зобов'язався повернути на протязі пяти місяців, тобто до 16.09.2008 року, про що останній видав розписку. 04.08.2009 року сторони по справі уклали договір позики на суму 13900 грн (тринадцять тисяч девятсот гривень), які відповідач зобов'язався повернути до 30.12.2009 року, про що останній видав розписку. 04.08.2009 року сторони по справі уклали договір позики на суму 3850 євро (три тисячі вісімсот пятдесят євро), які відповідач зобов'язався повернути до 30.12.2009 року, про що останній видав розписку. 22.10.2009 року сторони по справі уклали договір позики на суму 8000 грн (вісім тисяч гривень), які відповідач зобов'язався повернути до 27.02.2010 року, про що останній видав розписку. 22.10.2009 року сторони по справі уклали договір позики на суму 1500 Євро (одна тисяча пятсот євро), які відповідач зобов'язався повернути до 27.02.2010 року, про що останній видав розписку. У зазначені в розписках терміни відповідач позику не повернув, мотивуючи тим, що у нього відсутні кошти. Відповідно до газети «Урядовий Кур'єр» від 07.12.2011 року № 228 (4626) офіційний курс євро склав 100 євро 1074 грн. Таким чином, між сторонами укладено пять договорів позики на загальну суму 7850 євро, що відповідно до офіційного курсу відповідає: (7850 х 1074 )=84309 грн та на 21900 грн, тобто на загальну суму 106209 грн. У відповідності зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Стаття ст.1047 п.2 ЦК України передбачає, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначні родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. На момент розгляду справи відповідач борг не повернув. За таких обставин позов підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Оскільки сума боргу значна, суд вважає за необхідне накласти арешт на майно, що належить відповідачу на праві власності тому, що за рахунок даного майна може бути відшкодовано борг, а невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду, оскільки відповідач може приховати належне йому майно. Таким чином, суд вважає за необхідне накласти арешт на майно відповідача. Вказані обставини встановлено з пояснень представника позивачки та відповідача, допитаних в якості свідків, матеріалів справи, вивчених в судовому засіданні. Судові витрати по оплаті судвого збору суд покладає на відповідача.

Outcome: approved