Jurisdiction: civil
Date: 2012-01-11 00:00:00

04.10.2011 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання дійсним договору дарування та визнання права власності на квартиру. В обгрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що 18 січня 2010 року між нею та відповідачкою укладено договір дарування квартири [ADDRESS]. Однак даний договір дарування нотаріально не посвідчено. Відповідачка взяла на себе зобов'язання нотаріально посвідчити договір протягом місяця з моменту передачі квартири, але до цього часу ухиляється від вчинення такої дії. Підтвердженням факту укладання між сторонами договору дарування є розписка від 10.03.2009 року про намір відповідачки [PERSON] подарувати позивачці вказану квартиру в разі неповернення боргу в сумі 38 тисяч доларів США до 01.12.2009 року. Текст договору підписаний сторонами, не посвідчений нотаріально. Згідно договору дарування квартири від 18.01.2010 року відповідач передала квартиру [ADDRESS] вартістю 304000 грн. безоплатно. Умови договору сторонами виконано повністю, але через недотримання обов»язкової нотаріальної форми посвідчення договору перешкоджає позивачці в повному обсязі здійснювати свої права відносно розпорядження зазначеним майном. Від представника позивачки [PERSON] надійшла заява, в якій він просить розглядати справу у його відсутності, де зазначає про те, що підтримує свій позов у повному обсязі та просить його задовольнити. Зазначив, що він з сім'єю проживає в спірній квартирі з червня 2010 року, прописані з квітня 2011 року зі згоди матері [PERSON]. Від відповідачки надійшла заява з проханням розглянути справу у її відсутності. Відповідачка позовні вимоги визнає повністю, не заперечує проти задоволення позову, оскільки спір вирішується мирним шляхом. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити у відсутності сторін, що відповідає положенню ч. 2 ст. 158 ЦПК України. Судом встановлено обставини, викладені вище, що підтверджуються письмовими матеріалами справи, окрім того, що [PERSON] зареєстрований у спірній квартирі з 16.02.2011 року відповідно представленої суду копії його паспорту. Згідно з ч. 2 ст. 719 ЦК України, договір дарування нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Однак, зважаючи що відповідачка ухиляється від нотаріального посвідчення, це призводить до того, що позивач не може в повній мірі реалізувати свої права, як власника вказаного нерухомого майна. В ст. 220 ЦК України обумовлено, що якщо сторони домовилися щодо істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулось повне або часткове виконання договору, але одна сторона ухиляється від нотаріального посвідчення договору, суд може визнати такий договір дійсним. Між сторонами були врегульовані усі істотні умови договору, передбачені чинним законодавством для договорів дарування. Так, у вказаному договорі визначено предмет договору, його оцінка і порядок передачі нерухомого майна, права та обов»язки сторін, порядок вирішення спорів тощо. Крім того, відповідно до п. 8 Додатку 1 до п. 2.1. Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого Наказом МЮУ № 7/5 від 07.02.2002 року, одним із правовстановлюючих документів, на підставі якого проводиться реєстрація прав власності на об»єкти нерухомого майна є рішення судів про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна. Давши оцінку письмовим доказам, суд вважає що можливо прийняти визнання; позову відповідачем, оскільки це не буде суперечити закону і не буде порушувати прав, свобод чи інтересів інших осіб. Згідно норм чинного цивільно-процесуального законодавства, дані правовідносини не допускаються до негайного виконання.

Outcome: partial