overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання за позивачем права власності на гаражний бокс [ADDRESS]. Позивач та відповідач були повідомлені про розгляд справи належним чином, надали суду пояснення щодо позовних вимог. Третім особам направлялася позовна заява з додатками до неї. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Згідно акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта від 22.12.2008 року прийнятий в експлуатацію гаражний комплекс з вбудованими приміщеннями по [ADDRESS] ( а. с. 15- 16 ). На підставі Державного акту на право постійного користування землею Споживчо-виробничому малому підприємству «Путна» надано у постійне користування 0,5396 гектарів землі в межах згідно із планом землекористування для будівництва та експлуатації триповерхового гаража на 250 машиномісць з магазином «[INFO]» на [ADDRESS] відповідно до розпорядження Київської міської державної адміністрації від 19.02.1998 року №361 ( а. с. 20- 25 ). Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно угоди на будівництво № 343/2003 від 01.10.2003 року про будівництво індивідуального боксу в гаражі «[ADDRESS]» згідно п. 1.1 виконавець - Споживчо-виробниче мале підприємство «Путна» взяв на себе обов'язки своїми силами та засобами, за рахунок залучених від замовників коштів, побудувати та передати замовнику бокс в гаражі в термін до 30.12.2003 року згідно контракту на будівництво за адресою : [ADDRESS], а замовник зобов'язується забезпечити відповідне інвестування об'єкта та прийняти його у свою власність ( а. с. 5-7). Підтверджується внесення позивачем коштів по квитанції від 02.10.2003 року 32 134 гривні 16 копійок ( а. с. 8 ). Довідкою № 531/12/Д від 23.12.2011 року Товариство з обмеженою відповідальністю « СВМП» «ПУТНА» підтверджує повне погашення вартості будівництва гаражного боксу № 46 на 4 поверсі і оплату комунальних послуг за адресою : [ADDRESS] ( а. с. 9 ). Таким чином, позивачем суду надано достатньо доказів, якими він підтверджує позовні вимоги, тому позовні вимоги підлягають задоволенню - визнанню за позивачем право власності на гаражний бокс [ADDRESS]. При задоволенні позовних вимог підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати : 319 гривень 90 копійок судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-13 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, та змінивши позовні вимоги просить суд стягувати з нього на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини його заробітку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду до досягнення дитиною віку повноліття. На обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 21.05.2011 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Мають сина [PERSON], [INFO], який проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач не приймає участі в утриманні та вихованні їхнього сина, а в неї не вистачає коштів на повноцінне утримання дитини. Вона не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, тому змушена звертатися до суду з даним позовом. Позивачка в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю. Виходячи з наведеного, суд вважає, що відповідно ч.2 ст.158 ЦПК України рішення у справі можливо постановити у судовому засіданні без участі сторін. Вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що 21 травня 2011 року сторони зареєстрували шлюб у Заводському відділі РАЦС Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу та зроблено актовий запис № 135 /а.с.4/. Мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про його народження /а.с.5/. Дитина проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою про склад сім'ї /а.с.6/. Позивачка [PERSON] перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у м.Дніпродзержинську ради та отримує щомісячну соціальну допомогу в розмірі 130 гривень, що підтверджується довідкою про отримання допомоги /а.с.7/. В заявленому позові позивачка стверджує, що матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надає. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. Згідно ст. 183 ч.1 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Суд вважає, що відповідач повинен надавати матеріальну допомогу своєму синові до досягнення ним повноліття.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-13 00:00:00

10.02.2012 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з цивільним позовом про розірвання шлюбу укладеного 12.11.2005 року з [PERSON]. У судовому засіданні позивачка свій позов підтримала повністю. Відповідач позовні вимоги позивачки визнав та не заперечував в їх задоволенні. Згідно положень ст.174 ЦПК України в разі визнання позову відповідачем, суд, за наявності законних підстав постановляє рішення про задоволення позву. В даному випадку є законні підстави для задоволення позову. Суд, вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, на підставі ст. 110, 112 Сімейного кодексу України вважає позов обґрунтованим і підлягаючим задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що позивачка знаходиться у зареєстрованому шлюбі з 12.11.2005 року, згідно свідоцтва про шлюб, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Новобузького районного управління юстиції Миколаївської області, актовий запис № 120. Спільне життя між сторонами не склалося, виникли постійні сварки із-за різних поглядів на життя. Сторони припинили шлюбні відносини і проживають окремо одне від одного. Подальше примирення сторін між собою та збереження шлюбу не представляється можливим. Як встановлено судом, спору між сторонами про проживання спільної дитини та поділ майна на час розгляду цієї справи немає. Спільна дитина, син [PERSON] [INFO] проживатиме разом з матір'ю. Після розірвання шлюбу позивачка виявила бажання залишити шлюбне прізвище [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-13 00:00:00

Позивачка прохає суд стягнути аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] з [PERSON] у розмірі 14 частини від усіх видів його заробітку щомісячно, посилаючись на те, що відповідач є батьком дитини, не приймає ніякої участі в утриманні доньки, тому вона змушена звернутися до суду. У судове засідання позивач не з'явилася направила суду заяву з проханням розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та прохала їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився направив суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, позов визнає, згоден сплачувати аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі 14 частини його заробітку (доходу) щомісячно. Вивчивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов’язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Способи виконання батьками обов’язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій сумі. (ч.1,3 ст.181 СК України). При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Із копії свідоцтва про народження [PERSON] видно, що відповідач по справі є її батьком. Враховуючи викладене, а також повне визнання позову відповідачем суд вважає за можливе стягнути з нього аліменти на утримання [PERSON] на користь [PERSON] у розмірі 14 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 23 лютого 2012 року до повноліття дитини. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-13 00:00:00

Позивачка прохає суд стягнути аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] з [PERSON] у розмірі 14 частини від усіх видів його заробітку щомісячно, посилаючись на те, що відповідач є батьком дитини, не приймає ніякої участі в утриманні доньки, тому вона змушена звернутися до суду. У судове засідання позивач не з'явилася направила суду заяву з проханням розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та прохала їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився направив суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, позов визнає частково, згоден сплачувати аліменти на утримання доньки, але є безробітним та не має доходу на сплату аліментів. Вивчивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов’язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Способи виконання батьками обов’язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій сумі. (ч.1,3 ст.181 СК України). При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Із копії свідоцтва про народження [PERSON] видно, що відповідач по справі є її батьком. Враховуючи викладене суд вважає за можливе стягнути з [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] на користь [PERSON] у розмірі 14 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 23 лютого 2012 року до повноліття дитини. Суд не приймає до уваги заперечення [PERSON] про те, що він не має змоги сплачувати аліменти на утримання малолітньої дитини так як є безробітним, у зв'язку з тим, що утримання дитини до досягнення нею повноліття є обов’язком, а не правом батьків. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-13 00:00:00

Позивач [PERSON] акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний банк»в особі філії Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк»в м. Донецьку звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на наступні обставини. 05.04.2007 року між Закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний банк»та [PERSON], був укладений Кредитний договір № 5334333, відповідно до умов якого Позивач зобов'язався надати Відповідачу кредит у розмірі 19541,00 дол. США, а Відповідач зобов'язався використати кредит за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом та повернути Банку кредит частинами в розмірах, в порядку та в строки, визначені Кредитним договором. Позивач належним чином виконав свої зобов'язання за Кредитним договором, надавши Відповідачу обумовлені Кредитним договором грошові кошти у повному обсязі. Відповідач 1, в свою чергу, зобов'язався використати кредит за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом та повернути Банку кредит в повному обсязі в порядку та у строки, обумовлені Кредитним договором. Вказані обов'язки закріплено, зокрема, у пунктах 1.1, 3.1.1, 3.2.1 Кредитного договору. Таким чином, сума простроченої заборгованості зі сплати основної суми кредиту станом на 16.09.2011 р. склала 11 983,23 доларів США. Крім того, сума нарахованих та несплачених процентів за Кредитним договором за користування кредитом станом на 16.09.2011 р. склала 2776,09 дол. США Відповідно до ч. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»і п. п. 3.5.7., 3.5.8. Кредитного договору у випадку настання зазначеної вище події Банк набуває право вимагати від Відповідача достроково повернути виданий кредит разом із розрахованими процентами, а Відповідач зобов'язаний виконати таку вимогу Банку і повернути отриманий кредит в повному обсязі разом із процентами за користування кредитом, в строк не пізніше 30 календарних днів з моменту отримання відповідної вимоги. Враховуючи вище викладене, Позивач 24.12.2010 р.,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-13 00:00:00

В січні 2012 року [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в обґрунтування якого вказала, що 19 червня 2011 року померла її мати, [PERSON] (в шлюбі Івлєва) [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді домоволодіння № 13-а, готовністю 30% по вул.Єрмака в м.Маріуполі. Позивачка є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері, однак не має можливості оформити спадкові документи, оскільки спадкове домоволодіння було побудоване самочинно, без оформлення належної проектної документації. Просила визнати за нею право власності на домоволодіння в порядку спадкування за законом. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, просила визнати за нею право власності на домоволодіння в порядку спадкування за законом. Представник Маріупольської міської ради в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, оскільки встановлено, що Івлєва (до шлюбу [PERSON]) К.І. на підставі договору купівлі-продажу від 25.08.1984р., посвідченого нотаріусом Третьої Маріупольської держнотконтори, є власником недобудованого домоволодіння № 13-а, готовністю 30% по вул.Єрмака в м.Маріуполі. Земельна ділянка за цією адресою була виділена на підставі договору про надання в безстрокове користування від 30.12.1983р. 19 червня 2011 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Встановлено, що дочка померлої [PERSON] (до шлюбу Івлєва) Г.О. фактично прийняла спадщину: вступила у розпорядження та володіння спадковим майном, оплачує комунальні послуги, є спадкоємицею першої черги за законом. Інших спадкоємців немає. Отримати свідоцтво про право на спадщину не має можливості, оскільки Маріупольське БТІ не видає витяг з реєстру прав власників на нерухоме майно. Відповідно до вимог ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, і батьки. Відповідно до вимог ст. 376 ЦК України, право власності на самочинно збудоване майно може бути за рішенням суду визнано за особою, яка його здійснила, якщо це не порушує прав інших осіб. За таких обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивачки, визнавши право власності за нею після смерті матері в порядку спадкування за законом.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу з відповідачем, зареєстрованого 08 лютого 1992 року у Донецькому міському відділі реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області , актовий запис № 75. Від спільного шлюбу сторони не мають неповнолітніх дітей. Шлюбні відношення припинені у 2002 році, подальше спільне життя неможливе. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, обгрунтовуючи їх підставами наведеними у позовній заяві . Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі та проти його задоволення не заперечував. Суд, заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони перебували у шлюбі. Цей факт підтверджується наданим суду свідоцтвом про укладення шлюбу зареєстрованим 08 лютого 1992 року у Донецькому міському відділі реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 75. Від спільного шлюбу сторони не мають неповнолітніх дітей. Сторони наполягали на розірванні шлюбу, суперечок про місце проживання дітей та розділ майна немає, примирення вважають неможливим. При таких умовах, суд вважає, що сім’я фактично припинила існування і шлюб між сторонами підлягає розірванню, оскільки перебування у шлюбі буде порушувати права та інтереси сторін. На підставі ст. ст. 105, 109, 110, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-13 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позов мотивовано тим, що позивачу на праві власності належить квартира [ADDRESS] в Петровському районі м. Донецька. В квартирі значиться зареєстрованою [PERSON] Відповідач більш одного року не мешкає за вказаною адресою без поважних причин. Її місце перебування позивачу невідоме. Позивач вимушена сплачувати за неї квартирну плату та витрати, пов’язані з комунальними послугами, що ставить її у тяжке матеріальне становище. В зв’язку з тим, що відповідач в спірній квартирі не мешкає більше року без поважних причин, позивач просить визнати її такою, що втратила право користування вказаною житловою площею. В судовому засіданні позивач та її представник підтвердили доводи та обґрунтування позову, наполягали на його задоволенні. Відповідач в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи в її відсутність, з позовом згодна. Суд вважає за можливе розглянути справу в відсутність відповідача, оскільки в матеріалах справи є достатньо доказів про права і взаємовідносини сторін. Позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно Договору дарування, посвідченого 16 липня 1998 року нотаріусом, квартира [ADDRESS] в Петровському районі м. Донецька належить [PERSON] –позивачу по справі. Згідно довідки голови комітету мікрорайону ш. ім. Челюскінців, в квартирі значиться зареєстрованою, але не мешкає з липня 2009 року також, відповідач [PERSON] Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засіданні встановлено, що відповідач понад одного року не проживає без поважних причин в квартирі № 3 житлового будинку № 6 по вул. Шепетовська в Петровському районі м. Донецька, що є підставою для задоволення позову. Відповідач позов визнала, тому суд у відповідності до ст. 174 ч.4 ЦПК України за наявності для того законних підстав повинен ухвалити рішення про задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-13 00:00:00

В лютому 2012 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що вона перебуває з відповідачем в шлюбі, зареєстрованому 14 лютого 2009 року в Жовтневому відділі реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 92. Від шлюбу мають неповнолітню дитину – сина [PERSON], [INFO]. Шлюб у сторін перший. Вважає подальше збереження їх сім’ї з відповідачем неможливим, і на примирення з ним вона не згодна. Фактично шлюбні відносини між ними відсутні з липня 2011 року, спору про розділ спільного майна та місце проживання дитини між собою не мають, тому просила суд шлюб розірвати. Позивачка у судовому засіданні повністю підтримала свої позовні вимоги, підтвердила суду доводи своєї позовної заяви, і просила суд задовольнити свої позовні вимоги в повному обсязі, шлюб розірвати. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про дату та час слухання справи, до суду не з’явився, тому суд за згодою позивачки ухвалив здійснити заочний розгляд справи відповідно до ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши позивачку та дослідивши письмові матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та задовольняє його у повному обсязі. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що між подружжям склались неприязливі стосунки, шлюбні відносини вони не підтримують з липня 2011 року, проживають окремо, спільне господарство не ведеться, сім’я фактично розпалась та позивачка наполягає на розірванні шлюбу, тому шлюб між ними має бути розірваний. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-13 00:00:00

До суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] сільської ради про визнання права власності на житловий будинок та господарські будівлі. Свій позов мотивує тим, що її баба [PERSON] проживала у своєму власному будинку по вул. Шевченка 57 в с. Литовеж Іваничівського району. Згідно заповіту, який було складено 21 травня 2002 року і посвідчено секретарем Литовезької сільської ради [PERSON] на випадок смерті все належне їй майно заповіла позивачу по справі. 28 липня 2010 року [PERSON] померла і після її смерті відкрилась спадщина. Позивач прийняла спадщину, подавши до Іваничівської державної нотаріальної контори заяву про її прийняття. В даний час позивач хоче оформити документи на спадкове майно на своє ім'я, але оформити спадщину нотаріально не може, оскільки [PERSON] при житті не оформила документи про право власності на житловий будинок з господарськими будівлями. На підставі наведеного позивач звернулася з позовом до суду. В судовому засіданні позивач позов підтримала з підстав, зазначених в заяві, просить позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] сільської ради в судове засідання не з’явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце судового засідання. Клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши надані докази, приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] проживала у своєму власному будинку по вул. Шевченка, 57 в с. Литовеж Іваничівського району. Той факт, що [PERSON] належав вказаний будинок стверджується свідоцтвом про право власності на будинок та технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок виготовлений на ім’я [PERSON] (а.с. 4, 11-14). Згідно заповіту, який було посвідчено 21 травня 2002 року секретарем Литовезької сільської ради та зареєстровано в реєстрі за № 20 [PERSON] все своє майно заповіла позивачу по справі [PERSON] 28 липня 2010 року [PERSON] померла і після її смерті відкрилась спадщина. Позивач [PERSON] прийняла спадщину подавши до Іваничівської державної нотаріальної контори заяву про її прийняття. Таким чином, позов слід задовольнити і визнати за позивачем [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, які розташовані в с. Литовеж по вул. Шевченка, 57 Іваничівського району Волинської області.

Outcome: approved