Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-30 00:00:00

В вересні 2011 р. Новоодеська РДА Миколаївської області звернулася до суду з позовом в інтересах малолітньої дитини [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позивачем вказано на те, що відповідач є матір'ю малолітньої [PERSON], [INFO]. Відомості про батька записані відповідно до ч.1 ст. 135 СК України. Відповідачка на підставі рішення Новоодеського районного суду від 14.11.2007р. позбавлена батьківських прав стосовно двох її неповнолітніх дітей. Проте і на даний час, умов для перебування новонародженої дитини не створила, написала заяву на тимчасове влаштування дитини до Будинку дитини м. Миколаєва, на підставі чого [PERSON] була влаштована до вказаного закладу. Посилаючись на те, що на протязі 11 місяців відповідачка відвідала свою доньку лише тричі, останнє 11.01.2011року, після чого не цікавилась її долею та здоров'ям, просять позбавити відповідачку батьківських прав стосовно її доньки - малолітньої [PERSON], [INFO] В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила про його задоволення. Також пояснила, що і на момент розгляду справи в суді відповідачкою не вжито жодної дії для повернення дитини в сім'ю, відповідачка так і не відвідала свою доньку у дитячому закладі та не намагалася її звідти забрати. Відповідачка в судове засідання повторно не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила. Згідно ст.ст.224, 225 ЦПК України судом проводиться заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. Відповідно до вимог ст.ст.150,180 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про стан здоров'я, її фізичний, духовний та моральний розвиток, що є найважливішими обов'язками матері і батька, а також повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.11 Закону України „Про охорону дитинства" від 26.04.2001 року, сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Водночас статтею 164 СК України визначені підстави позбавлення батьківських прав. Зокрема, якщо вона чи він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст. 165 СК України). Разом з тим, Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 30 березня 2007 р. (з наступними змінами) ,,Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно свідоцтву про народження дитини [NUMBER], виданого Себинської сільською радою Новоодеського району Миколаївської області 20.09.2010р. [PERSON] народилася [INFO]. Матір'ю дитини є [PERSON], батьком [PERSON]. З матеріалів цивільної справи вбачається, що малолітня [PERSON] [INFO] на підставі заяви відповідачки та розпорядження голови Новоодеської РДА від 27 жовтня 2010року була влаштована в Миколаївський будинок дитини на строк 6 місяців. Термін перебування дитини у вищевказаному закладі закінчився 17.05.2011року Згідно довідки адміністрації Будинку дитини від 08.08.2011року малолітню [PERSON] за час перебування у будинку дитини мати відвідала лише тричі, 01.12.2010року, 17.12.2010року та в останнє 11.01.2011року, після чого долею дитини не цікавилась. Внаслідок вищезазначеної бездіяльності з боку матері малолітня [PERSON] залишилася без батьківської уваги, права на належне і повноцінне батьківське виховання, спілкування, життя та розвиток в сім'ї. Висновком Новоодеської районної державної адміністрації № 495/15-33/02 від 02.09.2011р. визнано за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно її доньки - малолітньої [PERSON], [INFO] Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області №2-1083 від 14 листопада 2007року [PERSON] позбавлено батьківських прав стосовно її дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON], [INFO]. Згідно листа сільського голови Себинської сільської ради місце перебування [PERSON] не відомо, згідно письмових пояснень сестри відповідачки [PERSON] наданих 15.08.2011року, свою сестру вона не бачила з 17.09.2010року, місце її знаходження не відоме. Згідно довідки виконкому Себинської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області №380 від 07.10.2011року, [PERSON], зареєстрована на території Себинської сільської ради, за адресою [ADDRESS], але у 2006році [PERSON] залишила двох дітей [PERSON] [INFO] народження та [PERSON], [INFO], та виїхала в невідомому напрямку, з того часу участі у вихованні і утриманні дітей не приймає. Підчас проживання на території Себинської сільської ради [PERSON] зловживала спиртні напої. Займалася бродяжництвом, збирала сумнівні компанії, вихованням дітей не займалася. На підставі викладеного суд вважає встановленим, що відповідачка свідомо, без будь-якої поважної причини ухиляється від виконання батьківських обов'язків по вихованню і утриманню доньки, оскільки не цікавиться її життям, не займається вихованням дитини, не піклується про стан її здоров'я, не надає матеріальної допомоги на утримання доньки, а також не вчинила жодної дії до повернення їй доньки з Миколаївського будинку дитини. Суд вважає поведінку [PERSON] ухиленням від виконання батьківських обов'язків та підставою для позбавлення її батьківських прав щодо сина відповідно до п.п. 2, 4 ч.1 ст.164 СК України. Положення ч. 2 ст. 166, ч. 2 ст. 193 СК України передбачають, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини, тому, одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Ст. 181 ч.3 та ст.183 СК України передбачають, що за рішенням суду кошти (аліменти) на утримання дитини присуджуються в частині від доходу її батька (матері) або у твердій грошовій сумі. Розмір частки заробітку (доходу) батька (матері), яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Вирішуючи питання про стягнення з відповідачки аліментів на утримання дитини, суд, діючи в інтересах малолітнього [PERSON], виходить з того, що дохід відповідачки є нерегулярним і носить мінливий характер, що унеможливлює контроль за розміром належних до сплати аліментів, а тому їх розмір слід визначити у твердій грошовій сумі. Так, за главою 15 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Якщо сторони такої згоди не дійшли, кошти на утримання дитини присуджуються рішенням суду у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 180, 181, 182, 184 СК України, суд приходить до висновку, що батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, а отже при вищезгаданих обставинах можуть бути стягнуті аліменти з відповідача на утримання дитини на користь позивача. При цьому, суд враховує матеріальний стан відповідачки, відсутність інших утриманців, та незначний дохід відповідачки. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення вимог позивача і стягнення з відповідачки аліментів на утримання дитини в розмірі 200 грн., починаючи з часу пред'явлення вимог - 05 вересня 2011 року. В силу ст. ст. 81, 88 ЦПК України, з відповідачки підлягає стягненню судовий збір на користь держави у розмірі 51грн.00коп. і інформаційно-технічні послуги у розмірі 120грн.00коп. Рішення у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць, на підставі статті 367 ЦПК України, підлягає обов'язковому негайному виконанню.

Outcome: partial