Jurisdiction: civil
Date: 2012-01-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], про відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоровя дитини і стягнення матеріальної шкоди у розмірі 1000 гривень, а також моральної шкоди у розмірі 6000 гривень. Позивач в обґрунтування своїх вимог за позовом зазначала, що 20 липня 2010 року, приблизно о 20 год. 20 хв., її донька [PERSON] знаходилася біля будинку 3А, по пров. Петровського, у сел..Солоницівка, у цей час додому повернувся [PERSON], який проживає за вищезазначеною адресою, та почав заганяти свій автомобіль до двору, у цей час з двору вибіг його собака породи «пітбуль», який знаходився на довгому ланцюгу та вкусив [PERSON] за ліве стегно та ліве плече. На думку позивача, відповідачем було порушено «Правила утримання собак, котів і хижих тварин у населених пунктах Української РСР», передбачена Правилами норма направлена на те, щоб убезпечити інших людей від джерела підвищеної небезпеки собаки, тому, тримаючи свого собаку на такій привязі, яка давала йому можливість завдати шкоду іншим людям, відповідач, на думку позивача, порушив зазначені правила. Працівники швидкої медичної допомоги надали [PERSON] першу медичну допомогу, запропонували їй звернутись до лікаря, внаслідок цього випадку дитина отримала легкі тілесні ушкодження, їй було зроблено операцію, таким чином була завдана матеріальна шкода, яку позивач оцінює у розмірі 1000 гривень. Також позивач зазначає, що зазначена подія завдала позивачу і її доньці значних душевних страждань і переживань, страх, який зазнала її донька, справив на неї значний вплив: почалися порушення сну, вона боїться тварин, досі не може оговтатись від цієї події. Моральну шкоду, завдану протиправними діями відповідача, суд оцінює в 6000 гривень У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі, пояснила суду про обставини, викладені вище. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі, пояснив суду, надав суду заперечення на позовну заяву з яких вбачається, що дійсно собака породи «пітбуль» вкусила доньку позивачки, однак він не є власником джерела підвищеної небезпеки, собака дійсно утримується у дворі домоволодіння, в якому він проживає в [INFO], проте офіційно власник за собакою не закріплений, в свою чергу, власником домоволодіння, в якому проживає відповідач є його теща [PERSON], собака був заведений у домоволодінні саме на прохання та за її ініціативою, фактично власницею собаки є сама [PERSON] Окрім того, [PERSON] вжила всіх заходів для належного утримання собаки та унеможливлення завдання нею будь-якої шкоди стороннім особам: собака завжди привязаний на ланцюг, собака постійно знаходився в межах домоволодіння, на прохання [PERSON] встановлено попереджувальну табличку з написом: «Во дворе злой пес! ОСТОРОЖНО». Також відповідач зазначив, що [PERSON] підійшла в притул до воріт домоволодіння та руками трималася за ворота, підбіг собака та протягнувшись до повної напруги ланцюгу, дотягнувся мордою до верхньої частини її тулуба та вкусив її, собаці вдалося висунутися мордою та передніми лапами за ворота. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 20.07.2010 року, приблизно о 20 год. 20 хв., малолітня [PERSON] знаходилася біля будинку №3А, по пров.Петровського, смт Солоницівка, Харківської області. В цей час додому приїхав [PERSON], який мешкає за зазначеною адресою, та заганяв свій автомобіль до двору. Під час цього з двору вибігла його собака породи «Пітбуль», яка знаходилася на довгому ланцюгу та вкусив дівчинку за ліве стегно та ліве плече, побачивши це [PERSON] загнав свого собаку у двір. Відповідно до постанови про відмови в порушенні кримінальної справи від 30.07.2010 року, винесеної начальником о/у ВКМСД Дергачівського РВ ГУМВСУкраїни в Харківській області [PERSON]., в порушенні кримінальної справи відмовлено на підставі ст.6 п.2 КПК, [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 154 КУпАП. Згідно акту № 237/10/Д судово-медичного обстеження від 02.08.2010р. у дитини [PERSON], [INFO], наявні наступні тілесні пошкодження: на передньобічній поверхні лівого стегна в середній третині дві колото-рвані рани, ссадини на згинаючій та розгинаючій поверхні лівого плеча в середній і нижній третині. Зазначені пошкодження могли бути утворені в строк і при обставинах на які вказує освідчувана при взаємодії зубів тварини. Зазначені рани по ступені тяжкості як по окремості, так і в сукупності відносяться до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоровя. Як вбачається з довідки, наданої Обласною клінічною лікарнею №1 м.Харків дитина [PERSON] перебувала в них на лікуванні з 20.07.2010 року по 24.07.2010 року з діагнозом: укушені рани лівого стегна і лівого плеча, 20.07.2010 року дитині проведена операція. Як вбачається із ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утримуванням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду,оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно зі ст.5 Закону України Про тваринний світ право власності на об`єкти тваринного світу набувається та реалізується відповідно до Конституції України, цього Закону та інших законів України. Об`єкти тваринного світу в Україні можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Відповідно до вимог ст.7 того ж Закону, об`єкти тваринного світу, вилучені із стану природної волі, розведені (отримані) у напіввільних умовах чи у неволі або набуті іншим незабороненим шляхом, можуть перебувати у приватній власності юридичних та фізичних осіб. Згідно з ч.5 ст.1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану школу, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до норми ст. 12 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження»шкода, заподіяна особі твариною, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її утримує. З оглянутих судом копій чеків, доданих позивачем до позовної заяви у якості обґрунтування матеріальної шкоди, вбачається, що ліки були придбані в кінці липня на початку серпня 2010 року, тобто після події, про яку йдеться в позовній заяві. Відповідно ксерокопій чеків і квитанцій доданих суду позивачем, витрати за придбання ліків склали 879,07 гривень. Таким чином матеріальна шкода, спричинена позивачу складає 879 гривень 07 копійок, які суд вважає за необхідне стягнути з відповідача. Доводи відповідача в обґрунтування невизнання позовних вимог про те, що собака йому не належить, а належить його тещі, а також те, що вжиті всі заходи для належного утримання собаки та унеможливлення завдання нею будь-якої шкоди стороннім особам: собака завжди привязаний на ланцюг, собака постійно знаходився в межах домоволодіння, встановлено попереджувальну табличку з написом: «Во дворе злой пес! ОСТОРОЖНО», дівчинка підійшла в притул до воріт, а собака, протягнувшись до повної напруги ланцюгу, дотягнувся мордою до верхньої частини її тулуба та вкусив її, собаці вдалося висунутися мордою та передніми лапами за ворота суд оцінює критично, виходячи з наступного. Доказами наданими у справі, зокрема матеріалами перевірки Дергачівського РВ ГУМВС України в Харківській області, якими встановлено особу яка є володільцем собаки «Пітбуль», яким є [PERSON], а також встановленням в його діях порушення правил утримання собак і котів, та встановлено в її діях ознак складу правопорушення передбаченого ст. 154 КпАП України. Постанова про відмову в порушенні кримінальної справи не оскаржена [PERSON] у встановленому законом порядку. Відповідачем [PERSON] не надано суду доказів того, що собака належить [PERSON], оскільки собака взагалі не зареєстрована у встановленому законом порядку. У судовому засіданні встановлено, та не оспорюється учасниками судового розгляду, собака дійсно була на привязі, однак цей привязь дав йому можливість завдати шкоди іншим людям, що не може вважатися належним утриманням собаки. Суд приходить до висновку про наявність в діях [PERSON] складу цивільно-правової відповідальності, та необхідністю стягнення на користь позивача суми витрат на лікування у розмірі 879 грн. 07 коп. Згідно зі ст.23 ЦК України особа, має право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, які фізична особа зазнала у звязку з ушкодженням здоровя, у душевних стражданнях, які фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї и близьких родичів. Як вбачається зі свідоцтва про народження серії 1-ВЛ№173582 від 03.04.2001 року позивач [PERSON] є матірю [PERSON], [INFO]. Згідно зі ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно зі ст.1168 ЦК України моральна шкода моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Суд вважає, що з вини відповідача позивачу та її малолітній доньці була завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких вони зазнавали у звязку з діями відповідача При визначенні судом розміру відшкодування завданої позивачу моральної шкоди суд виходить з вимог розумності та справедливості та враховує обставини, викладені вище. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року із змінами від 25.05.2001 року „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнавав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Суд оцінює моральну шкоду, причинену позивачу [PERSON] та її малолітній доньці [PERSON] у розмірі 1000 гривень. Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом судової справи. До витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать: витрати на інформаційно-технічне забезпечення, витрати на правову допомогу, витрати повязані з проведенням судових експертиз та ін. Судові витрати по справі визначають судом виходячи з положень ст. 88 ЦПК України та Декрети КМУ „Про державне мито, а саме: з відповідача підлягає стягуванню на користь держави 1% від розміру задоволених позовних вимог, але не менш ніж 51 грн. Витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи визначаються судом у розмірі та порядку, передбаченому Постановою КМУ від 21.12.2005 року №1258 „Про затвердження Порядку оплати витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільних справ та їх розмірів. На підставі викладеного,

Outcome: partial