Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказанним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вільний»кошти в сумі 138165,32 грн., отримані ними за нікчемними договорами оренди автомобіля від 24.01.2005р., 04.01.2006р., 04.01.2007р. та 01.01.2008р. Стягнути з [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь ТОВ «Вільний»судові витрати: судовий збір 1381,66 грн., витрати на ІТЗ в сумі 120 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги та пояснив, що після аудиторської перевірки бухгалтерії товариства в жовтні 2008 року, було виявлено оплати за договорами оренди легкового транспортного засобу Тойота Прадо, д/н [NUMBER], 2004 року випуску, які укладені з [PERSON] Саме з цієї дати їм стало відомо про існування вищевказаних договорів аренди, тому вважає, що строк позовної давності пропущенгий з поважної причини. Також пояснив, що між [PERSON] та ТОВ «Вільний»в особі чоловіка, генерального директора [PERSON], 24.01.2005р. був укладений договір оренди легкового автомобіля Тойота Прадо д/н [NUMBER]. Згодом договори оренди легкового автомобіля укладалися 04.01.2006р., 04.01.2007р. та 01.01.2008р. Проте потреби в укладені вказаних договорів оренди легкового транспортного засобу Товариством не було, оскільки в Товариства була і є достатня кількість легкового транспорту, в тому числі джип «Тойота Лендкруізер»д/н [NUMBER], який є службовим автомобілем генерального директора [PERSON] Транспортний засіб марки Тойота Прадо д/н [NUMBER] [PERSON] в оренду ТОВ «Вільний»ніколи не передавався, тобто ТОВ «Вільний»фактично не орендувало вказаний транспортний засіб, а кошти по нікчемним договорам виплачувало дружині генерального директора [PERSON] Протягом трьох років і дев`яти місяців [PERSON] та [PERSON] незаконно отримували від ТОВ «Вільний»кошти за оренду автомобіля, яким ТОВ «Вільний»не користувалося. У січні 2009 року позивач звернувся до [PERSON] з пропозицією в добровільному порядку відшкодувати незаконно отримані кошти в сумі 138165,32 грн. Проте листом від 02.02.2009р. [PERSON] відмовилася повернути незаконно отримані кошти, посилаючись на ту обставину, що начебто, договір був укладений відповідно до чинного законодавства України. Представник [PERSON] за довіреністю [PERSON] позов не визнав та пояснив, що предметом позову ТОВ «Вільний»є стягнення коштів, отриманих відповідачами за нікчемними договорами оренди автомобіля. При цьому грошові кошти, про стягннення яких заявлено вимоги позивачем, визначено у позові як збитки на підставі ст. 216 ч. 2 ЦК України. Наслідки вчинення недійсного правочину передбачені ч. 1 ст. 216 ЦК України. При цьому для правоченів, у яких одержане полягало у користуванні майном, кожна з сторін забов`язана відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Що стосується приписів ч. 2 ст. 216 ЦК України, то вони мають факультативний (додатковий) характер і не можуть скасовувати чи змінювати загальну норму, передбачену ч. 1 ст. 216 ЦК України. В данному випадку позивач самостійно визначив предмет позову на підставі ч. 2 ст. 216 ЦК України, а не частини першої цієї ж статті. Легальне, офіційне визначення збитків наведено у ст. 22 ЦК України. За змістом вказаної норми, яка є загальною нормою, наявність збитків може бути виключено наслідком вчинення винною особою делікту, тобто цивільного правопорушення. В такому разі до цих правовідносин повинні застосовуватися спеціальні норми, які передбачають правила цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, а саме ст. 1166 ЦК України. Крім того, договори оренди автомобіля «Тойота Прадо», які позивач вважає нікчемними, є неукладеними на підставі ст. 640 ч. 3 ЦК України, а тому до них не можуть бути застосовані наслідки недійсності, передбачені ст. 216 ЦК України. Відповідач [PERSON] будучи у встановленому законом порядку повідомленим про час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявився. Учасники не заперечували проти розгляду справи без його участі. Вислухавши пояснення представника позивача [PERSON], представника відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Обставини справи, а саме, що між [PERSON] та ТОВ «Вільний»в особі її чоловіка, генерального директора [PERSON], були укладенні договори оренди легкого автомобіля Тойота Прадо д/н [NUMBER]. 24.01.2005р., 04.01.2006р., 04.01.2007р. та 01.01.2008р. (а.с.10-17), ці обставини суд вважає встановленими. Згідно карткам рахунку [PERSON] отримала від ТОВ «Вільний»у якості орендної плати гроші в сумі 138165,32 грн. (а.с.18-29). Оскільки ці суми сторонами також визнаються суд вважає картки рахунку достатнім доказом по справі та вважає і цю обставину встановленою. Щодо обставини, що [PERSON], як особа, яка вчиняла провочин, не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності, з огліду на те, що транспортний засіб марки Тайота Прадо, д/н [NUMBER] ніколи їй не належав [PERSON] на праві власності. Крім того, відповідно до інформації Бердянского ВРЕР УДАІ ГУМВС України в Запорізькій області транспортній засіб марки Тайота Прадо, д/н [NUMBER], дата постановки на облік 22.01.2005 року, дата зняття з обліку 15.05.2008 року був зареєстрований за [PERSON], суд визнає невстановленою, так як позивачем не надано ніяких доказів. Враховуючи віддаленість проживання співзасновників ТОВ «Вільний»[PERSON] і [PERSON], які мешкають у м. Дніпропетровську, їх довірливі стосунки з [PERSON], неспростованість твердження представника позивача про те, що вони дізналися про існування договорів лише у жовтні 2008р., суд вважає можливим поновити встановлений законом строк позовної давності. Відповідно до ч. 2 ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченю. Однак як вбачається з матеріалів справи, предметом спору є договори оренди автомобіля [NUMBER], укладені 24.01.2005р., 04.01.2006р., 04.01.2007р. та 01.01.2008р. між [PERSON] та ТОВ «Вільний», які нотаріально не посвідчені. Згідно ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені, зокрема, ч. 1-3,5,6 ст. 203 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України, в разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є никчемним. Статтею 215 ЦК України передбачено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Отже, спірні договори оренди легкового транспортного засобу не були нотаріально посвідчені, є нікчемним з моменту укладення. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 216 ЦК України, визначено правові наслідки недійсност правочину: недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін забов`язана повернути другій стороні у натірі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокремо тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення коштів за нікчемними договорами підлягають задоволенню частково. Щодо вимоги в позовній заяві про простягнення з [PERSON] коштів за нікчемними договорами, суд вважає безпідставними, так як на момент укладання договорів аренди [PERSON] був генеральним директором ТОВ «Вільний»та діяв в інтересах товариства, тому в цій частині не підлягають задоволеню.

Outcome: partial