Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позов у якому просить усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом зобовязання [PERSON] знести сітчасту огорожу та демонтувати фільтруючий колодязь шляхом відновлення поверхневого шару грунту земельної ділянки, що по вул. Гнідаша,44 в м.Прилуки. У свою чергу [PERSON] звернувся до суду з уточненим позовом про зобовязання [PERSON]Г. привести вїзд у двір загального користування по вул.Гнідаша, 44 в м.Прилуки до попереднього стану згідно матеріалів технічної інвентаризації за 1981 рік, шляхом встановлення металевих воріт розміром 1,95м. х 3,10м. Свої вимоги обгрунтовує тим, що він є власником 2/5 часток, а [PERSON] - 3/5 часток у спільній частковій власності на житловий будинок № 44 по вул. Гнідаша в м.Прилуки. Рішенням Прилуцького міськрайсуду від 25.10.1999р. між сторонами було встановлено порядок користування земельною ділянкою, з виділенням, у тому числі, двору загального користування із спільним вїздом у такий двір. У послідуючому [PERSON] розібрав вїзд у двір загального користування, а саме - ворота (спільна часткова власність) і встановив там тверду межову споруду - паркан. Такими діями, як вказує позивач, відповідач позбав його можливості заїзду у двір загального користування. Згідно матеріалів інвентаризаційної справи, а саме технічного паспорту та оціночного акту №3 на вказаний житловий будинок існує вїзд у двір через металеві ворота в металевих стовпах, розміром 1,95 х 3,10м. У судовому засіданні сторона [PERSON] подала письмову заяву, згідно якої ухвалою Прилуцького міськрайонного суду від 12.09.2011р. прийнято відмову [PERSON] від позову щодо знесення сітчастої огорожі (вирішено в добровільному порядку) і справу провадженням закрито, а позов [PERSON] у частині вимог про зобовязання [PERSON] демонтувати фільтруючий колодязь - залишено без розгляду. Також проти позову [PERSON] позову заперечують, просять відмовити у задоволенні такого, посилаючись крім того, на пропуск строку позовної давності, перебіг якого розпочався ще у 1998 році, після судового рішення щодо встановлення порядку користування земельною ділянкою між сторонами. Сторона [PERSON] у суді повністю підтримала свій позов, просить такий задовольнити та вказує, що про порушення свого права дізналися лише у травні 2011 року під час ознайомлення з матеріалами інвентаризаційної справи по даному будинковолодінню. Представник третьої особи без самостійних вимог - територіальної громади м.Прилуки в судовому засіданні у вирішенні даної справи покладається на розсуд суду. Вислухавши пояснення сторін, їх представників, думку третьої особи, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони по справі є власниками житлового будинку з господарсько-побутовими спорудами № 44 по вул. Гнідаша в м.Прилуки, а саме: [PERSON] належить 3/5 частини згідно договору купівлі-продажу від 14.08.1990р., а [PERSON] - 2/5 частини згідно свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 18.08.1998р. (а.с. 8-11, 33- 40). Рішенням Прилуцького міського суду від 25.10.1999р. між сторонами встановлено порядок користування земельною ділянкою, згідно якого [PERSON] та [PERSON] виділено кожному в індивідуальне користування земельні ділянки площами по 324 кв.м., а двір з надвірними будівлями, загальною площею 300 кв.м. залишено у спільному їх користуванні (а.с. 8). Згідно комісійного акту обстеження земельної ділянки №012-10/К-2475 від 26.08.2011р. затвердженим міським головою м.Прилуки, крім того, встановлено, що двір загального користування, який може бути використаний для проїзду автотранспорту, захаращений будівельним сміттям, у звязку з проведенням [PERSON] ремонтних робіт. Для забезпечення проїзду у двір є металеві ворота, відкрити які можливо лише із застосуванням гайкових ключів та лома. Ширина вїзду у двір після відкриття воріт становила 1,8 м. Фактично здійснити проїзд транспорту через двір загального користування на час розгляду звернення неможливо через недостатню ширину воріт, розташування у дворі фруктових дерев, захаращеність двору будівельним сміттям. Проїзду до воріт з боку вул. Гнідаша заважає купа піску. Сторонам рекомендовано досягти спільної згоди щодо облаштування воріт із шириною проїзду не менше 3,5 м, як того вимагають ДБН 360-92, а також забезпечення вільного проїзду через двір обом співвласникам будинку (а.с. 67-68). Таким чином, під час судового розгляду встановлено, що вїзд у двір загального користування зменшив [PERSON] при заміні металевих воріт у металевих стовпах на інші металеві ворота, після відкриття яких, ширина вїзду становить 1,8м. Згідно матеріалів інвентаризаційної справи, а саме технічного паспорту та оціночного акту № 3 від 18.02.1986р. на вказаний житловий будинок існує вїзд у двір через металеві ворота в металевих стовпах, розміром 1,95 х 3,10м. Одним із обовязків землекористувачів, передбачених ст. 96 Земельного кодексу України, в редакції 01.01.2002 року (далі ЗК України) є непорушення прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. Згідно вимог ст. 103 ЗК України землекористувачі повинні обирати такі способи використання земельної ділянки, при яких землекористувачам земельної ділянки завдається найменше незручностей. За таких обставин, коли [PERSON] при зменшенні вїзду у двір загального користування порушуються права [PERSON], а тому позов підлягає задоволенню шляхом усунення перешкод спільним двором. В силу ст. 152 ЗК України землекористувачі можуть вимагати усунення будь-яких порушень їх прав на землю і такі спори вирішуються судами. Посилання сторони [PERSON] на відмову у позові у звязку з пропуском строку позовної давності, перебіг якого розпочався як мінімум із 18.11.1998р. (рішення Прилуцького міського суду про встановлення порядку користування присадибною земельною ділянкою по вул. Гнідаша, 44 в м.Прилуки) суд не може прийняти до уваги оскільки в судовому засіданні сторона [PERSON] категорично запевнила, що про первинні розміри вїзду у двір загального користування саме шириною 1,95 х 3,10м. позивач дізнався лише у травня 2011 року під час розгляду справи у суді, після ознайомлення із матеріалами інвентаризаційної справи. І такі його доводи, про обізнаність порушення свого права вказаного часу, не спростовані [PERSON] Задовольняючи позовні вимоги, в силу ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне судові витрати, в частині сплачених позивачем судового збору та витрат на інформаційно- технічне забезпечення по даній справі, стягнути з відповідача у розмірі 45,50 грн.

Outcome: approved