Jurisdiction: civil
Date: 2012-01-22 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом до відповідача про визначення часток у спільному майні подружжя, встановлення факту прийняття спадщини, усунення від права на спадкування за законом та визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що вона та відповідач [PERSON] є рідними дітьми [PERSON] та [PERSON]. 26.09.1969 року на ім'я [PERSON] був виданий ордер №150 на право зайняття квартири [ADDRESS] в складі трьох осіб: [PERSON] (дружина), [PERSON] (чоловік) та [PERSON] (син). Вступний внесок в ЖБК №140 Молніята виплата паю за квартиру [ADDRESS] проводилась батьками сторін за спільні кошти, тому квартира є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Частки у спільному майні між співвласниками квартири ані договором, ані іншим способом не визначалися. Іншої домовленості щодо часток між ними не було, тому частки є рівними та складають по ? частині. 07.06.2004 року помер [PERSON], після його смерті відкрилася спадщина у вигляді ? частини квартири [ADDRESS]. Спадкоємцями першої черги за законом після [PERSON] є його донька - позивачка по справі [PERSON], дружина - [PERSON] та син - відповідач [PERSON], які до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини не зверталися. Оскільки [PERSON] та [PERSON] на день смерті спадкоємця мешкали разом з ним, то вважаються такими, що прийняли спадщину фактично по ? частині, відповідно до ст. 1268 ЦК України. [PERSON] померла 27.04.2007 року після перенесеного інфаркту міокарда та гіпертонічної хвороби. За час свого життя [PERSON] була визнана інвалідом 2 групи з 30.03.1992 року безстроково, і за станом здоров'я була непрацездатною та потребувала постійного стороннього догляду. Позивачка постійно проживала з матір'ю, матеріально і фізично допомагала їй, доглядала за нею, купувала продукти, речі, предмети першої необхідності, призначені лікарем ліки та інше, проводила в квартирі ремонт, здійснювала усі роботи по господарству. Після смерті матері [PERSON] займалася похованням матері за свій рахунок. Сама ж [PERSON] є інвалідом дитинства 2 групи та не може вільно пересуватися і належним чином працювати. [PERSON] ухилявся від своїх обов'язків по утриманню і наданню допомоги хворій матері, тривалий час постійно проживає зі своєю сім'єю в м. Полтаві. Довгий час вони не спілкувалися, постійного догляду за [PERSON] відповідач не здійснював, матеріально не допомагав та участі у її похованні не приймав. Однак у встановлений законом строк подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON]. Відповідно до ст.ст. 202, 203 СК України, повнолітні діти повинні піклуватися і утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують допомоги. Відповідно до ч.3 абз.2 ст.1224 ЦК України, не мають право на спадкування за законом у тому числі і повнолітні діти, а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язків по утриманню спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. У зв'язку з цим, позивачка просила суд визнати, що квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON], який помер 07.06.2004 року, та [PERSON], яка померла 24.04.2007 року; визначити частки співвласників у квартирі [ADDRESS] та зазначити, що частка [PERSON] та [PERSON] становить по 1/2 частині; встановити факт прийняття спадщини [PERSON] та [PERSON] після смерті [PERSON], який помер 07.06.2004 року; встановити факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON], яка померла 24.04.2007 року; усунути від права на спадкування за законом [PERSON] після смерті [PERSON], яка померла 24.04.2007 року, та визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS], в цілому. Позивачка у судому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі та суду пояснила, що вона весь час проживала разом з батьками, доглядала їх до самої смерті та опікувалася ними. На час смерті батька [PERSON], який помер 07.06.2004 року, відповідач у квартирі не проживав та не був у ній зареєстрований. Він багато років проживає разом зі своєю сім'єю у м.Полтава, тому батьків відвідував лише один раз на рік - під час відпустки декілька днів, допомоги ніякої ніколи не надавав, матеріально також не допомагав. Мати [PERSON], яка померла 24.04.2007 року, з 1990 року була інвалідом 2 групи загального захворювання, останнім часом тяжко хворіла, у травні 2006 року перенесла гострий великовогнищевий інфаркт міокарду на тлі ішемічної хвороби серця і гіпертонічної хвороби, у зв'язку з чим потребувала стороннього догляду. Оскільки позивачка, її дочка, також є інвалідом дитинства (2 групи, без ноги), та сама обмежена у пересуванні, тому і мати [PERSON], і сама позивачка просили відповідача у наданні допомоги, як матеріальної, так і фізичної. Представник позивачки позов підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити. Відповідач проти позову заперечував посилаючись на те, що він має право на спадщину після смерті матері, оскільки вчасно звернувся до нотаріально контори із заявою про прийняття спадщини, однак сам в судовому засіданні визнав, що матері він ніколи нічим не допомагав, оскільки в нього були витрати на свою сім'ю, про важкий стан здоров'я матері та потребу в допомозі він був обізнаний, але за сімейними обставинами не міг приїздити до м.Дніпропетровська частіше аніж 1 раз на рік під час відпустки та надавати будь-яку допомогу, в тому числі і матеріальну. Про інвалідність сестри позивачки [PERSON] йому було відомо, так як інвалідом вона стала у 8-ми річному віці, але фізичної допомоги стосовно догляду за матір'ю також не надавав. Вважає, що він також має право на отримання частини квартири у вигляді спадщини від батьків. Представник третьої особи - ЖБК Молніяв судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлялися належним чином. Представник третьої особи - Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву, якою просив справу слухати у його відсутність, рішення постановити на розсуд суду. Вислухавши пояснення сторін, представника позивачки та показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] (до шлюбу [PERSON]) [PERSON] та [PERSON] є рідними дітьми [PERSON] та [PERSON]. 26.09.1969 року на ім'я [PERSON] був виданий ордер №150 на право зайняття квартири [ADDRESS] в складі трьох осіб: [PERSON] (дружина), [PERSON] (чоловік) та [PERSON] (син). Вступний внесок в ЖБК №140 Молніята виплата паю за квартиру [ADDRESS] проводилась батьками сторін за спільні кошти, тому квартира є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Частки у спільному майні між співвласниками квартири ані договором, ані іншим способом не визначалися. Іншої домовленості щодо часток між ними не було, тому частки є рівними та складають по ? частині. Згідно зі ст.ст. 22, 28 КпШС України (в ред. 1963 року), майно нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю; кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном; в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. П. 43, п.54 Примірного статуту Житлово-будівельного кооперативу, п.п.и) п.6, п.6.1 Постанови Пленуму Верховного Суду №9 від 18.09.1987 року Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельну кооперативипередбачено, що подружжя члена ЖБК має право на частину паєнагромадження. До повної сплати пайового внеску за квартиру суд вирішує питання про право на частку в паєнагромадженні, а після завершення сплати про право на частку в праві на квартиру залежно від належної особі частки у паєнагромадженні. Відповідно до п.1 ст.17 Закону України Про власність, при внесенні паю в ЖБК за рахунок коштів, одержаних внаслідок сумісної праці сім'ї члена кооперативу, паєнагромадження, а після повного внесення паю квартира є спільною сумісною власністю членів сім'ї, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними. У судовому засіданні не було встановлено наявності будь-якої письмової угоди між власниками [PERSON] та [PERSON]. 07.06.2004 року помер [PERSON], після його смерті відкрилася спадщина у вигляді ? частині квартири [ADDRESS]. Спадкоємцями першої черги за законом після [PERSON] є дочка - позивачка [PERSON], дружина - [PERSON] та син - відповідач [PERSON], які до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини не зверталися. Оскільки [PERSON] та [PERSON] на день смерті спадкоємця мешкали разом з ним та всі були зареєстровані за даною адресою, тому вважаються такими, що прийняли спадщину фактично по ? частині, відповідно до ст.1268 ЦК України. Відповідач спадщину після смерті батька не прийняв. [PERSON] померла 27.04.2007 року після перенесеного інфаркту міокарда та гіпертонічної хвороби. За час свого життя [PERSON] була визнана інвалідом 2 групи з 30.03.1992 року безстроково, і за станом здоров'я була непрацездатною, у травні 2006 року перенесла гострий великовогнищевий інфаркт міокарду на тлі ішемічної хвороби серця і гіпертонічної хвороби, у зв'язку з чим потребувала постійного стороннього догляду, що підтверджується медичними документами та листом Міської клінічної лікарні №9 від 12.12.2008 року. Позивачка постійно проживала з матір'ю, доглядала за нею, матеріально та фізично допомагала їй, купувала продукти, речі, предмети першої необхідності, ліки та інше, робила в квартирі ремонт, здійснювала усі роботи по господарству. Після смерті матері [PERSON] займалася похованням матері за свій рахунок. Слід зазначити, що сама [PERSON] є інвалідом дитинства 2 групи (відсутня нога) та має проблеми з вільним пересуванням, їй рекомендована робота на дому. Окрім цього, вона має на утриманні двох неповнолітніх дітей [INFO] та [INFO]. У судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт постійного догляду та надання допомоги [PERSON] тільки позивачкою [PERSON], що підтверджується показаннями свідка [PERSON], а також показаннями самого відповідача, який підтвердив, що він не приймав участі в наданні допомоги на утриманні матері та допомоги в цьому сестрі, посилаючись на зайнятість на роботі, постійне проживання в іншому місті та відсутністю достатніх коштів. В ході розгляду справи по суті суд дійшов висновку, що відповідач самоусунувся від догляду за матір'ю та піклування, ним не надано жодного доказу щодо надання їй реальної дієвої допомоги, лікування та постійної турботи. Посилання відповідача на відсутність можливості надання будь-якої допомоги матері через зайнятість на роботі, постійне проживання в іншому місті (м.Полтава) та відсутність достатніх коштів суд розцінює як навмисне ухилення його від надання допомоги, якої від нього потребувала мати, перебуваючи на утриманні дочки-інваліда. Надаючи пояснення в суді, відповідач і не намагався довести свою участь в утриманні матері, підтвердив ухилення його від надання допомоги, але виявив бажання отримати хоч щось від батьків. Той факт, що [PERSON] за життя потребувала допомоги від сина [PERSON] та зверталася до нього з цього приводу, підтвердила у судовому засіданні свідок [PERSON]. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що [PERSON] ухилявся від своїх обов'язків по утриманню і наданню допомоги хворій матері [PERSON], яка потребувала стороннього догляду та допомоги, тому суд вважає усунути його від права на спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла 24.04.2007 року. Оскільки [PERSON] в даному випадку є єдиною належною спадкоємицею першої черги за законом після смерті свого батька та матері, тому суд вважає визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер 07.06.2004 року, та [PERSON], яка померла 24.04.2007 року.

Outcome: approved