Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-14 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, 01.12.1990 року померла [PERSON], якам проживала в [INFO]. Після її смерті спадщину на домоволодіння за вказаною адресою оформили діти померлої [PERSON]У.(відповідачка) та [PERSON]У.(чоловік позивачки) по 1/2 частині кожний. Після оформлення спадщини її чоловік та вся сім»я та сестра чоловіка [PERSON] користувалися будинком та періодично в ньому проживали. 11.06.2007 року її чоловік [PERSON] помер і вона по спадщині отримала 1/2 частину вказаного домоволодіння. У вересні 2010 року вона звернулась до Копилівської сільської ради з заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо виготовлення державного акту про право на частину земельної ділянки по вул.Горького,33, де знаходиться жилий будинок. Але їй було відмовлено по тій причині, що вся земельна ділянка передана у власність відповідачці [PERSON] та належить останній згідно державного акту на право власності на земельну ділянку КВ 000115 від 18.03.1997 року, що виданий на підставі рішення Копилівської сільської ради №12 від 12.11.1996 року. Даний державний акт виданий з порушенням чинного законодавства та підлягає скасуванню з таких підстав. Питання про передачу земельної ділянки у власність відповідачки мали слухатись Копилівською сільською радою на пленарному засіданні, на якому повинна була розглядатись та затверджуватись технічна документація із землеустрою щодо відведення землі у власність та прийнято рішення про передачу землі у власність та про видачу державного акту. Але цього зроблено не було, питання про передачу землі та видачу державного акту не розглядалося. В матеріалах 12 сесії 22 скликання Копилівської сільської ради №12 від 12.11.1996 року, рішення якої вказане в оспорюваному державному акті на право приватної власності на землю як підстава видачі державного акту, взагалі відсутні дані про те, що розгляд питання передачі землі у власність відповідачки тоді проводився. Крім того, Копилівською сільською радою при вирішенні даного питання не враховано, що при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами у розмірах, встановлених ст.67 ЗК України 1990 р., переходить і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення. При переході права власності на домоволодіння до кількох власників, земельна ділянка переходить у спільне користування власників домоволодіння. Отже, земельна ділянка розміром 0,25 га, на якій розташований жилий будинок, перейшла у спільну часткову власність позивачки та відповідачки, тому рішення про передачу земельної ділянки у власність мало стосуватись обох співвласників будинку. Видавши державний акт на право власності на землю лише одній співвласниці домоволодіння-відповідачці [PERSON], сільська рада порушила закон та права позивачки. Оскільки оспорюваний державний акт виданий в 1997 році, трьохрічний строк позовної давності сплив. Але суд може поновити даний строк за клопотанням сторони в разі його пропущення з поважних причин. Тому вона звернулась з позовом до суду та просила суд поновити їй строк позовної давності, визнати незаконним та скасувати державний акт КВ №0000115 від 18.03.1997 р. на ім»я [PERSON] та відновити становище, яке існувало до порушення, виключивши із відомостей бази АІС ДЗК інформацію про кадастровий номер 322783201:0:022:0055 та 322278320:01:022:0056, що присвоєні даній земельній ділянці. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, підтвердили викладене в позовній заяві. Крім того позивачка [PERSON] пояснила, що ні її покійному чоловіку ні їй не було відомо про наявність у відповідачки державного акту на право власності на землю. їй про це стало відомо у вересні 2010 року. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, посилаючись на те , що в 1996 році чоловік позивачки [PERSON] подав до Копилівської сільської ради заяву про те, що він дає свою згоду на приватизацію всієї земельної ділянки відповідачкою у справі, але підтвердити це неможливо. Позивачка знала про державний акт ще в 1997 рік та пропустила строк позовної давності. Вислухавши пояснення сторін та їх поставників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що після смерті [PERSON], яка померла 01.12.1990 року, спадщину прийняли та отримали свідоцтво про право на спадщину від 31.07.1991 року на жилий будинок з надвірними будівлями в с.Копилів Макарівського району Київської області, вул.Горького,33 діти померлої: [PERSON]-відповідачка у справі та [PERSON]-чоловік позивачки у справі. Відповідно до ст.ст.30,67 ЗК України 1990 року, що діяв на той час, право користування земельною ділянкою розміром 0,25 га для ОЖБ (без зміни її цільового призначення) перейшло до спадкоємців померлої- власників домоволодіння. 11.06.2007 року [PERSON] помер, його частину даного домоволодіння успадкувала його дружина-позивачка у справі [PERSON], про що свідчить свідоцтво про право на спадщину за законом від 28.12.2007 року (а.с. 12). Відповідно до ст.120 ЗК України до позивачки переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій розміщена її половина жилого будинку та надвірних будівель (рішення Макарівського районного суду від 05.09.2011 року), та частина земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Однак, у вересні 2010 року позивачці [PERSON] після звернення до Копилівської сільської ради з заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації з землеустрою щодо виготовлення державного ахту на право власності на земельну ділянку стало відомо, що земельна ділянка знаходиться у власності відповідачки [PERSON] згідно державного акту КВ №0000115 від 18.03.1997 року (а.с. 16). Вказаний державний акт на право приватної власності на землю є незаконним та підлягає скасуванню, оскільки порушує права позивачки [PERSON] на землю по вище вказаних причинах. Окрім того, рішенням XII сесії XXII скликання Копилівської сільської ради №12 від 12.11.1996 року, яке згідно державного акту є підставою для видачі даного державного акту, відповідачці [PERSON] земельна ділянка розміром 0,421 га в с.Копилів,вул.Горького,33 для ОЖБ та ведення ОСГ не передавалась, про що свідчить ксерокопія рішення (а.с.21-29). Пояснення відповідачки [PERSON] щодо заяви її покійного брата [PERSON] про згоду на приватизацію нею всієї земельної ділянки та щодо того, що позивачка знала про отримання нею в 1997 році державного акту на право приватної власності на землю, в судовому засіданні нічим не підтверджені. Навпаки, пояснення позивачки [PERSON] щодо того, що про оспорюваний державний акт їй стало відомо у вересні 2010 року, підтверджено відповіддю Копилівської сільської ради на її заяву щодо надання дозволу на виготовлення технічної документації з землеустрою щодо виготовлення державного акту \-на право власності на земельну ділянку (а.с. 16). Оскільки позивачка про порушення свого права дізналась лише в 2010 році, з цього часу почався перебіг строку позовної давності, а тому поновлювати строк позовної давності немає необхідності. Відповідно до листа та довідок Управління Держкомзему в Макарівському районі в автоматизованій базі даних земельного кадастру відповідачці [PERSON] присвоєно кадастрові номери на три земельні ділянки площею 0,25 га, 0,0380 га, 0,1330 га за адресою с.Копилів, вул.Горького,33 на підставі державного акту КВ №0000115 від 18.03.1997 р.(а.с.31,43-45). Оскільки позивачка [PERSON] не має права на приватизацію інших земельних ділянок (0,0380 га та 0,1330 га), крім частини земельної ділянки загальним розміром 0,25 га для ОЖБ, немає необхідності видаляти з бази АІС ДЗК інформацію про кадастрові номери інших земельних ділянок. А тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: partial