Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-12 00:00:00

15 квітня 2011 року позивач звернувся до суду з позовом до \\~ [PERSON] про розподіл майна, придбаного у шлюбі. Позивач у позовній заяві з урахуванням останніх уточнень посилався на те, що їх шлюб з відповідачем було зареєстровано 02 жовтня 1999 року Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Жовтневої районної ради м. Дніпропетровська. [INFO] у сторін народилась дитина [PERSON] . 04.06.2003 року сторонами, під час перебування у шлюбі, було укладено договір купівлі-продажу двокімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Зазначений правочин було укладено [PERSON] , проти укладання правочину саме відповідачем [PERSON] не заперечував, бо вважав, що відповідно до чинного законодавства України, оскільки зазначена квартира придбана в зареєстрованому шлюбі, остання є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Шлюб позивача з відповідачем було розірвано 28.05.2008 року. В зв`язку з чим позивач і відповідач досягли спільної домовленості про те, що відповідач з дитиною - [PERSON] , будуть проживати у придбаній за договором купівлі-продажу від 04.06.2003 року квартирі, а [PERSON] буде тимчасово проживати окремо. Однак у квітні 2010 року позивачу стало відомо, що відповідач з сином у вказаній квартирі не проживає. Позивачу стало також відомо, що у вищевказаній квартирі проживає племінниця відповідача. Тому позивач просив суд визнати за ним частку у спільній власності на квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , у розмірі Ѕ частини та визнати за відповідачем частку у спільній власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , у розмірі Ѕ частини. 19.07.2011 року, не погоджуючись з позовними вимогами [PERSON] , [PERSON] надала до суду зустрічну позовну заяву, яка була прийнята судом. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовувала наступним. Позивач [PERSON] зазначила, що дійсно, на підставі договору купівлі-продажу від 04.06.2003 року, їй належить на праві власності квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Після розірвання шлюбу [PERSON] добровільно забрав свої речі та виїхав до іншого місця мешкання, ніяких вимог щодо розподілу майна не висував. При цьому він не сплачує ніяких коштів за квартиру та не скасував реєстрацію місця свого мешкання в зазначеній квартирі. Позивач за зустрічним позовом посилалась також на те, що до укладання шлюбу вона мешкала та була зареєстрована в будинку за адресою: [ADDRESS] , де 21/100 частка будинку належала її матері [PERSON] . В 2003 році зазначений будинок викупив [PERSON] , який він зніс та збудував на цьому місці торгівельний комплекс « [INFO] ». Для того, щоб не позбавляти житла [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] домовилась з покупцем [PERSON] про придбання для своєї родини трьох квартир, однією з яких і є квартира за адресою: [ADDRESS] . З метою уникнення тривалої процедури переоформлення квартири з матері - [PERSON] , на [PERSON] при укладенні договору купівлі-продажу вказаної квартири, покупцем була вказана [PERSON] . Таким чином, [PERSON] зазначила, що квартира на її думку, належить їй, та є її особистою власністю. Тому вона просила суд визнати за нею право особистої власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , та стягнути з [PERSON] судові витрати у справі. У судове засідання з`явилися позивач за первісним позовом [PERSON] , його представник [PERSON] , просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. У судове засідання зявились також відповідач за первісним позовом [PERSON] та її представник [PERSON] , проти задоволення позовних вимог за первісним позовом заперечували, просили суд задовольнити позовні вимоги за зустрічною позовною заявою в повному обсязі. Вивчивши та перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та свідків, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 02 жовтня 1999 року, зареєстрованому Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Жовтневої районної ради м. Дніпропетровська, актовий запис № 857. Судом встановлено, що від зазначеного шлюбу у сторін є дитина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , копія якого наявна в матеріалах справи. Судом також встановлено, що шлюб між сторонами було розірвано 28 травня 2008 року, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , копія якого наявна в матеріалах справи. Судом встановлено, що [INFO] [PERSON] , під час перебування у шлюбі з [PERSON] , було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого продавець - [PERSON] , продала покупцю [PERSON] , квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Судом також встановлено, що відповідно до довідки про отримання допомоги Управління праці та соціального захисту населення від 27.07.11 року № 1609/08-48-07 [PERSON] перебувала на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради. Так, відповідно до зазначеної довідки [PERSON] нараховувалась допомога малозабезпеченим сім`ям з дітьми з 01.04.2002 року по 31.03.2003 року. Судом встановлено, що [PERSON] 01.09.1998 року був зарахований на перший курс денного відділення в Український державний хіміко-технологічний університет, диплом спеціаліста [PERSON] було видано 27 червня 2003 року. В судовому засіданні та в позовній заяві позивач за зустрічним позовом посилалась головним чином на те, що до укладання шлюбу вона мешкала та була зареєстрована в будинку за адресою: [ADDRESS] , де 21/100 частка будинку належала її матері [PERSON] . В 2003 році зазначений будинок викупив [PERSON] , який він зніс та збудував на цьому місці торгівельний комплекс « [INFO] ». Для того, щоб не позбавляти житла [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] домовилась з покупцем [PERSON] про придбання для своєї родини трьох квартир, однією з яких і є квартира за адресою: [ADDRESS] . З метою уникнення тривалої процедури переоформлення квартири з матері - [PERSON] , на [PERSON] при укладенні договору купівлі-продажу вказаної квартири, покупцем була вказана [PERSON] . Таким чином, [PERSON] зазначила, що квартира на її думку, належить їй, та є її особистою власністю. Судом було з`ясовано, що 02.06.2003 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування, відповідно до умов якого даруватель [PERSON] , подарувала, а даруватель [PERSON] прийняв в дар 21/100 частки домоволодіння [ADDRESS] . \\~\\~ Відповідно до ст. 243 Цивільного кодексу Української РСР, який діяв на час укладання вищевказаного договору дарування від 02.06.2003 року, за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Таким чином, чинним законодавством на момент укладення вказаного договору дарування не було передбачено отримання будь-яких грошових коштів відповідно до істотних умов договору дарування, тому суд приходить до висновку про необґрунтованість твердження позивача за зустрічним позовом про отримання її матір`ю від [PERSON] коштів в якості відшкодування за передане [PERSON] нерухоме майно відповідно до договору дарування від 02.06.2003 року. В судовому засіданні були заслухані свідки. Так, свідок [PERSON] зазначила, що дійсно передала [PERSON] за договором дарування від \\~02.06.2003 року, домоволодіння [ADDRESS] . Від [PERSON] ні вона ні її донька ніяких коштів не отримували, і хоча за договором купівлі-продажу квартири від 04.06.2003 року покупцем є [PERSON] , сама [PERSON] ніяких коштів відповідно до умов зазначеного договору купівлі-продажу квартири продавцю не передавала, передавав [PERSON] . Тому квартира була придбана лише для її доньки [PERSON] . Свідок [PERSON] зазначив, що був сусідом [PERSON] , має добрі відносини з [PERSON] , підтвердив, що [PERSON] купував квартиру доньці [PERSON] за власні кошти, ані [PERSON] , ані [PERSON] кошти на квартиру за адресою: [ADDRESS] не давали. Крім того, в судовому засіданні суд також заслухав свідка [PERSON] , який зазначив, що є знайомим [PERSON] , та дав йому у борг кошти в розмірі 10\\~400 доларів США на придбання квартири, про що свідчить відповідна розписка [PERSON] від 19.04.2003 року. \\~\\~ Суд приймає до уваги свідчення вказаних свідків, але не може обійти поза увагою той факт, що договір купівлі-продажу квартири від 04.06.2003 року є дійсним, сторони про визнання даного договору недійсним або частково недійсним до суду не зверталися. Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки вищезазначений договір купівлі-продажу від 04.06.2003 року є дійсним, вищевказана квартира придбана [PERSON] під час перебування у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , зазначена квартира є спільною сумісною власністю подружжя відповідно до норм чинного на той час Кодексу про шлюб та сім`ю Української УРСР. Так, відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю Української УРСР майно, нажите \\~подружжям \\~за \\~час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Відповідно до ст. 28 Кодексу про шлюб та сім`ю Української УРСР в разі \\~поділу \\~майна, \\~яке \\~є спільною \\~сумісною \\~власністю подружжя, \\~їх \\~частки \\~визнаються рівними. \\~В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток \\~подружжя, \\~враховуючи інтереси \\~неповнолітніх \\~дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Таким чином, оцінюючи всі докази досліджені судом в судовому засіданні, приймаючи до уваги свідчення свідків, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивача за первісним позовом та відмовити в задоволенні позовних вимог позивача за зустрічним позовом. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат в порядку ст. 88 ЦПК України, оскільки позовні вимоги позивача за первісним позовом підлягають задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача за первісним позовом [PERSON] на користь [PERSON] 1820 (одну тисячу вісімсот двадцять) грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved