Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-16 00:00:00

У липні 2011 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Спортивного дитячого закладу оздоровлення та відпочинку «Олімпійські надії» про скасування наказу про звільнення, зміну формулювання причин звільнення та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. У позові вказував, що він відповідно до наказу по Спортивному дитячому закладу оздоровлення та відпочинку «Олімпійські надії» від 13 червня 2011 року № 20 прийнятий на посаду матроса-рятувальника. 27 липня 2011 року він подав заяву про звільнення його за власним бажанням у звязку з невиконанням керівництвом закладу умов контракту. 11 липня 2011 року йому стало відомо, що його звільнено із займаної посади 25 червня 2011 року за прогул на підставі п. 4 ст. 40 Кодексу законів про працю України. Зважаючи на те, він не здійснював прогул, тому просив задовольнити його позовні вимоги. 17 листопада 2011 року позивач уточнив позовні вимоги в частині суми середнього заробітку, який він просить суд стягнути з відповідача, а саме просив стягнути на його користь 4 848 грн. У судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги. Представник відповідача позовні вимоги не визнала та просила суд відмовити в їх задоволенні. Суд, вислухавши позивача, представника відповідача та, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав: Частина 1 статті 11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже суд розглядає справу в межах заявлених вимог та за наявними у справі доказами, які надані сторонами. На підставі заяви та строкового трудового договору від 13 червня 2011 року [PERSON] прийнятий на посаду матроса-рятувальника Спортивного дитячого закладу оздоровлення та відпочинку «Олімпійські надії» на строк з 13 червня 2011 року по 03 липня 2011 року (а.с. 6, 7). Відповідно до наказу по Спортивному дитячому закладу оздоровлення та відпочинку «Олімпійські надії» № 34 від 13 червня 2011 року «Про купання дітей» відповідальним за виконання даного наказу призначено матроса-рятувальника [PERSON] (а.с. 36-37). Згідно наказу по даному закладу № 33 від 13 червня 2011 року «Про охорону життя і здоровя дітей» під час роботи з дітьми на [PERSON] покладено відповідальність за життя і здоровя дітей (а.с. 38-41). Директор Спортивного дитячого закладу оздоровлення та відпочинку «Олімпійські надії» видав наказ «Про проведення екскурсії» від 25 червня 2011 року № 4з (а.с. 59), згідно якого проводилася екскурсія до аквапарку м. Харкова. Як пояснили в судовому засіданні сторони по справі та допитані свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], згідно вказаного наказу [PERSON] не повинен супроводжувати дітей у поїздці до аквапарку. Після оголошення вказаного наказу [PERSON] старшому вихователю [PERSON] подав заяву про його звільнення за власним бажанням та покинув територію табору. У заяві про звільнення [PERSON], обґрунтовуючи чому він вирішив звільнитися із займаної посади за власним бажанням, вказував, як на підставу звільнення, що його не допустили до поїздки з табором до аквапарку м. Харкова (а.с. 8). Як пояснила представник відповідача директор Спортивного дитячого закладу оздоровлення та відпочинку «Олімпійські надії» вона не задовольнила заяву позивача про його звільнення за власним бажанням, а у звязку з тим, що він без поважних причин був відсутній на роботі, він звільнений за прогул. Про факт залишення [PERSON] 25 червня 2011 року території табору старший вихователь закладу [PERSON] на імя директора табору написала доповідну, а комісія у складі: [PERSON], [PERSON], [PERSON] цього ж числа склали акт (а.с. 42, 43). Особи, які склали доповідну та акт, будучи допитаними в судовому засіданні в якості свідків, підтвердили дані обставини. Наказом по Спортивному дитячому закладу оздоровлення та відпочинку «Олімпійські надії» від 26 червня 2001 року № 25 «Про звільнення» [PERSON] звільнено з посади з 25 червня 2011 року на підставі п. 4 ст. 40 Кодексу законів про працю України (а.с. 22). У позовній заяві та у судовому засіданні позивач обґрунтовував підстави зміни формулювання звільнення невиконанням керівництвом закладу п. 1.2 строкового трудового договору, а саме зазначав, що не включення його до переліку осіб, які їдуть до аквапарку, позбавило його можливості відповідати за життя і здоровя дітей, навчати їх правилам поведінки на воді, у туристичних походах, екскурсіях, на території табору. . Кодекс законів про працю України передбачає вичерпний перелік підстав розірвання строкового трудового договору з ініціативи працівника. Так ч. 1 ст. 39 вказаного Кодексу передбачає, що строковий трудовий договір підлягає розірванню достроково на вимогу працівника в разі його хвороби або інвалідності, які перешкоджають виконанню роботи за договором, порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного або трудового договору. Пункт 1.2 строкового трудового договору, на який посилається позивач, визначає перелік обовязків працівника (а.с. 6). Пункт 3 посадової інструкції матроса - рятувальника також визначає обовязки матроса рятувальника, згідно яких матрос-рятувальник зокрема зобовязаний: допомагати інструктору з плавання, інструктору з фізичного виховання в організації спортивно-масової роботи в закладі; чергувати на рятувальному посту під час перебування дітей на пляжі; не допускати порушень правил і графіка купання дітей; надавати екстрену допомогу людям, що потерпають на воді; за розпорядженням начальника закладу виконувати інші обовязки і доручення, що входять до його компетенції (а.с. 23-24). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що прийняття директором Спортивного дитячого закладу оздоровлення та відпочинку «Олімпійські надії» рішення про те, що позивач не буде їхати разом з табором до аквапарку м. Харків, не є порушенням умов строкового трудового договору, а тому директор закладу правомірно відмовила позивачу у його звільненні із займаної посади за власним бажанням. При винесенні оскаржуваного наказу про звільнення керівництвом закладу допущено порушення вимог статті 149 Кодексу законів про працю України, а саме до застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення від позивача не відібрано письмових пояснень щодо причин допущення порушення трудової дисципліни - прогулу та не ознайомлено його під розписку із змістом наказу про звільнення. Представник відповідача не заперечувала той факт, що перед винесенням наказу про звільнення [PERSON] йому не пропонували дати письмові пояснення щодо порушення ним трудової дисципліни, а після винесення наказу про звільнення позивач не був ознайомлений з його змістом. Як вбачається із змісту позовної заяви та пояснень позивача в судовому засіданні він просить скасувати наказ про його звільнення саме з метою змінити формулювання причини його звільнення, в позові він не посилається, як на підставу скасування наказу, на порушення порядку застосування до нього дисциплінарного стягнення, тому суд не може вирішувати питання щодо законності наказу про звільнення з урахуванням вимог статті 149 Кодексу законів про працю України. У судовому засіданні позивач та свідки [PERSON] і [PERSON] пояснювали, що позивач залишив територію табору саме 27 червня 2011 року, а не 25 червня 2011 року, посилаючись на те, що [PERSON] після проведення в таборі культурно - масового заходу «Веселий ярмарок», який відбувся 25 червня 2011 року, та на якому від фотографував, ще два дні працював у таборі. Такі твердження позивача та пояснення зазначених свідків спростовуються письмовими доказами по справі, а саме планом виховної роботи Спортивного дитячого закладу оздоровлення та відпочинку «Олімпійські надії» на першу зміну з 13 червня 2011 року по 03 липня 2011 року (а.с. 34), згідно яких даний захід проведено 23 червня 2011 року. Тому суд приходить до висновку, що позивач залишив територію табору 25 червня 2011 року. Суд не бере до уваги надані позивачем фото та відео, що були ним зняті на його мобільний телефон, де зафіксовано проведення культурно масового заходу «Веселий ярмарок», та на яких зазначена дата створення файлу 27 червня 2011 року, оскільки в даному випадку є технічна можливість після проведення зйомки змінити дату створення фалу. Тому суд приходить до висновку, що дані фото та відео не можуть бути беззаперечним доказом того, що культурно масовий захід «Весела ярмарка» проводився саме 27 червня 2011 року. Під час розгляду справи позивач, на підтвердження свого перебування на території табору з 25 червня по 27 червня 2011 року, заявив клопотання про витребування у оператора мобільного звязку інформацію про дзвінки з його телефону. У задоволенні даного клопотання суд відмовив, оскільки таку інформацію оператор мобільного звязку може надати тільки на підставі постанови суду, яка винесена в рамках розслідування кримінальної справи. Крім того, суд бере до уваги той факт, що мобільний телефон позивача є рухомим майном, який постійно не звязаний з позивачем, тому місцезнаходження мобільного телефону в конкретний час в певному місці не може бути беззаперечним доказом того, що позивач у той час перебував у тому ж місці, що й його мобільний телефон. Як встановлено в судовому засіданні, та не заперечувалося сторонами по справі, наказ про звільнення позивача за прогул під розписку йому не вручався, поштою за місцем його проживання не направлявся, а про своє звільнення позивач дізнався 11 липня 2011 року, коли приїхав до табору та отримав трудову книжку. До суду позивач з даними позовними вимогами звернувся 27 липня 2011 року, тому суд приходить до висновку, що позивач не пропустив строки звернення до суду. У судовому засіданні встановлено, та не заперечувалося сторонами по справі, що трудова книжка позивачу видана 11 липня 2011 року , а заробітна плата, яка повинна бути виплачена позивачу в день його звільнення, перерахована на його рахунок 14 липня 2011 року. Частина 4 статті 236 Кодексу законів про працю України передбачає, що у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу в звязку із затримкою видачі трудової книжки з 26 червня 2011 року по 10 липня 2011 року, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Згідно ст. 116 та ч. 1 ст. 117 цього ж Кодексу в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у день звільнення , при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно виписки банку (а.с. 22) заробітна плата позивачу перерахована 14 липня 2011 року. Зважаючи на те, що постановою від 13 квітня 20011 року рахунки Спортивного дитячого закладу оздоровлення та відпочинку «Олімпійські надії» були арештовані (а.с. 26), а арешт знято 25 червня 2011 року (а.с. 68), тому суд приходить до висновку, що з вини відповідача позивачу в день звільнення не виплачена заробітна плата за період з 26 червеня 2011 року по 13 липня 2011 року, а отже на користь позивача підлягає стягнення середній заробіток за вказаний період. За таких обставин, відповідач зобовязаний сплатити позивачу середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки та виплати заробітної плати за період з 26 червня 2011 року по 13 липня 2011 року, тобто за 18 днів. Згідно довідки Спортивного дитячого закладу оздоровлення та відпочинку «Олімпійські надії» середньоденний заробіток [PERSON] складає 48 грн. грн. 00 коп. Таким чином позивачу за період роботи з 26 червня 2011 року по 13 липня 2011 року повинен бути виплачений середній заробіток в сумі 864 грн. 00 коп. ( 48 грн. середньоденний заробіток х 18 днів), який і підлягає стягненню на користь позивача. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обовязком роботодавця та працівника, тому з відповідача підлягає стягненню сума заборгованості по заробітній платі без утримання прибуткового податку та інших обовязкових платежів. На підставі викладеного,

Outcome: partial