Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-18 00:00:00

Позивачка просить суд зобовязати відповідача виплатити їй грошову компенсацію у сумі 16500 грн. в рахунок її частки майна, що було обєктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме автомобіля [NUMBER] та поділити між сторонами автомобіль [NUMBER], який теж є обєктом права їх спільної сумісної власності, залишивши даний автомобіль у власності відповідача та зобовязати останнього сплатити їй грошову компенсацію у вигляді 10000 грн. Також позивачка просить суд стягнути на її користь з відповідача судові витрати по справі. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що під час шлюбу відповідач, без її згоди продав автомобіль ВАЗ 21093, який був придбаний у шлюбі за спільні кошти сторін, а отримані від продажу кошти приховав від неї. Окрім цього, після розірвання шлюбу залишилось спільне майно сторін у вигляді іншого автомобіля ЗАЗ 110557, який необхідно поділити між сторонами, оскільки добровільно розділити цей автомобіль відповідач відмовляється. В судовому засіданні позивачка підтримала свій позов з вищевикладених підстав. Відповідач та його представник [PERSON] позов не визнали, оскільки позивачці достовірно було відомо про продаж автомобіля [NUMBER]. Виручені гроші від продажу даного автомобіля використовувались в інтересах сімї, зокрема, на придбання путівки на відпочинок позивачки та їх спільної дитини Ельдара на курорті Туреччини. Решту цих грошей відповідач передав позивачці на утримання сина [PERSON]. Автомобіль ЗАЗ 110557, д.н.з. [NUMBER] не може бути обєктом права спільної сумісної власності сторін, так як відповідач придбав його за особисті кошти. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити з таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі з 07 серпня 2004 року по 14 липня 2010 року. Під час вказаного шлюбу сторонами були придбані вищезгаданий автомобілі [NUMBER], який 07.03.2009 року проданий [PERSON], та автомобіль [NUMBER]. Дані факти підтверджуються свідоцтвом про одруження, свідоцтвом про розірвання шлюбу та довідкою з ДАІ про реєстрацію та зняття з реєстрації автомобіля [NUMBER]. Факт придбання 25.03.2010 року автомобіля [NUMBER] відповідачем не оспорюється. Будь-яких доказів, що даний автомобіль був придбаний останнім за особисті кошти з боку відповідача суду не надано. Окрім цього, судом встановлено, що частина коштів з продажу автомобіля [NUMBER] витрачена на відпочинок позивачки та сина [PERSON] на курорті Туреччини, а решта частина коштів перерахована відповідачем позивачці на утримання Ельдара. Вказані факти підтверджуються договором про надання туристичних послуг від 03.07.2009 року (а.с. 48-50) та квитанціями і чеками про переказ коштів (а.с. 39-43, 45, 47), а також не спростовуються позивачкою. В свою чергу, позивачкою не надано суду будь-яких доказів про вартість автомобіля [NUMBER] на час його поділу між сторонами, зокрема, висновку авто-товарознавчої експертизи. Оскільки позивачка не довела в суді факт продажу відповідачем автомобіля [NUMBER] без згоди та відому останньої, а також у звязку з тим, що позивачка не надала жодних доказів про вартість іншого автомобіля [NUMBER], суд вважає, що у позові необхідно відмовити. Суд не приймає до уваги та критично оцінює, як докази по справі, ключі від автомобіля ВАЗ 21093, оскільки даний доказ не підтверджує того факту, що позивачці не було відомо про продаж цього автомобіля. Поряд з цим, суд звертає увагу на те, що відповідачем доведений факт використання отриманих грошей від реалізації автомобіля ВАЗ 21093 в інтересах сімї. З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed