Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-17 00:00:00

До Крюківського районного суду м.Кременчука звернулась [PERSON] з позовом та прохала суд ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на ѕ частини житлового будинку з господарськими будівлями по вул.Блюхера №46 в м.Кременчуці, що належать [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 10.03.1995року. На обґрунтування заявлених вимог повідомила , що їй на праві власності належить ј частина житлового будинку з господарськими будівлями по вул.Блюхера №46 в м.Кременчуці на підставі свідоцтва про право на спадщину від 28.05.1987 року. Інші ѕ частини вказаного будинку належать [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 10.03.1995року. Поділу будинку в натурі між співвласниками не проводився. Відповідач проживав у спірному будинку близько 3-х місяців, а потім виїхав з нього, забравши свої речі. Він не заперечував проти користування позивачем всім домоволодінням у його відсутності. Вона підтримує все домоволодіння в належному стані, проводить поточний та капітальний ремонт. Протягом 16 років добросовісно і безперервно володіє належною відповідачу ѕ частиною житлового будинку з господарськими будівлями, а тому вважає, що набула право власності на цю частину за набувальною давністю. В судовому засіданні позивач та його адвокат позовні вимоги підтримали, прохали суд задовольнити позов. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Судові повістки надіслана йому на адресу реєстрації відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України. Третя особа КП Кременчуцьке МБТІв судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, направив клопотання про розгляд справи без їх участі. Заслухавши сторони по справі, вивчивши та проаналізувавши надані суду докази, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи. В судовому засіданні встановлено, що позивачу [PERSON] на праві власності належить ј частина житлового будинку №46 по вул. Блюхера в м.Кременчуці. Згідно ч.1 ст.344ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п*яти років, набуває право власності на це майно /набувальна давність/, якщо не встановлено цим кодексом. Частиною 8 розділу Прикінцеві та перехідні положення ЦК України передбачено, що правила ст.344 ЦК України про набувальну давність поширюються на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що відповідачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу належить ѕ частина житлового будинку №46 по вул.Блюхера в м.Кременчуці. Тривалий час в даному будинку не проживає. Посилання позивача на те , що відповідач дозволив йому користуватись належною йому на праві власності частиною домоволодіння, почав володіти частиною будинку, яка належала відповідачу, є хибними та не ґрунтуються на положеннях діючого законодавства, так як поняття користування та володіння не є тотожними. Також в судовому засіданні встановлено та не заперечується позивачем, що позивач був обізнаний про те, що ѕ частини домоволодіння належать відповідачу [PERSON] Згідно положень діючого законодавства володіння є добросовісним, коли володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тому відсутні законі підстави визнавати добросовісність заволодіння позивачем частиною домоволодіння, яка належить відповідачу. Твердження позивача про те , що відповідач більше 16 років в домоволодінні не проживає, не несе витрат по його утриманні, не сплачує комунальні послуги, не може бути підставою для позбавлення права власності відповідача, так як це не передбачено діючим законодавством. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 ст.319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Суд вважає необхідним зазначити, що у разі понесення позивачем витрат по утриманню майна, яке належить відповідачу, він не позбавлений можливості вирішити даний спір у визначеному законом порядку. Посилання позивача на те, що відповідач має інше житло, не проживає за даною адресою тривалий час, не може бути підставою для позбавлення відповідача права власності на частину домоволодіння, оскільки це не передбачене діючим законодавством. Враховуючи викладене, суд вважає, що у судовому засіданні не було встановлено законних підстав для задоволення позовних вимог. На підставі вищевикладеного суд вважає, що правових підстав для задоволення позову відсутні, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed