Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-06 00:00:00

У червні 2011 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК`та Донець Д.В. В обґрунтування заявлених вимог послався на те, що 14.09.2006 р. між ним та відповідачем ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК`був укладений договір споживчого кредиту №DNHDAK11102683, а також 05.09.2006 р. між ним та відповідачем був укладений договір споживчого кредиту № SAMDN12000008966182. Як стало відомо позивачеві у подальшому, 20.10.2010 р. відповідачем, від імені якого діяв керівник його юридичного департаменту [PERSON] , був укладений договір поруки № 167 з третьою особою ПАТ «Акцент-Банк», за яким останній виступив поручителем за виконання позивачем його зобов`язань, що випливали з вищезазначених договорів. Як вважає позивач, при цьому відбулося порушення його права у вигляді розголошення поручителю даних, що містять банківську таємницю щодо нього, зокрема імені, ідентифікаційного номеру, дати укладання та номерів кредитних договорі, розміру заборгованості за ними. З урахуванням викладеного позивач просив суд визнати факт порушення відповідачем його права на зберігання банківської таємниці, визнати укладений між відповідачем та третьою особою договір поруки від 20.10.2010 р. № 167 недійсним, стягнути з відповідача на його користь 1.700, 00 грн. у відшкодування моральної шкоди. У судовому засіданні позивач заявлені \\~вимоги підтримав, на їх задоволенні наполягав. Представник відповідача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК`проти позову заперечував, посилаючись на його безпідставність. Неналежний відповідач [PERSON] у судовому засіданні \\~був замінений належним відповідачем ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». Представник третьої особи проти позову заперечував, посилаючись на його безпідставність. Вислухавши пояснення осіб, що приймають участь у справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 05.09.2006 р. між відповідачем та позивачем був укладений договір споживчого кредиту № SAMDN12000008966182, а також 14.09.2006 р. між тими \\~ж сторонами був укладений договір споживчого кредиту № DNHDAK11102683 (а.с. 9). 20.10.2010 р. відповідачем, від імені якого діяв керівник його юридичного департаменту [PERSON] , був укладений договір поруки № 167 з третьою особою ПАТ «Акцент-Банк», за яким останній виступив поручителем за виконання позивачем його зобов`язань, що випливали з вищезазначених договорів (а.с. 9, 9/зв). Аналізуючи спірні правовідносини, суд приходить до наступного. Так, відповідно до ст. 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність`інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку і розголошення якої може завдати матеріальної чи моральної шкоди клієнту, є банківською таємницею. Ст. 62 того ж Закону визначений спеціальний порядок розкриття такої інформації, що передбачає надання її на вимогу або з письмового дозволу власника, на письмову вимогу або за рішенням суду, \\~а на вимогу інших органів держави у визначених випадках та у визначеному обсязі. Відповідно до \\~ст. 215 ЦК України правочин може бути визнаним недійсним з підстав, передбачених п. п. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, зокрема якщо він суперечить положенням ЦК України або інших актів цивільного законодавства. Оскільки згідно ст. 4 ЦПК України суд захищає права та інтереси суб`єктів цивільних правовідносин у спосіб, визначений законами України, в той же час визнання обставин не є визначеною законом формою захисту цивільного права, у задоволенні позову у цій частині належить відмовити. Також приймається до уваги, що матеріалами справи не спростовуються посилання представника відповідача на те, що у п. 2.3.9. кожного з укладених з позивачем кредитних договорів останній надав письмову згоду на доведення до відома третіх осіб, у випадку порушення ним договірних зобов`язань, інформації про його заборгованість, а також про наявність та стан майна, переданого у забезпечення виконання зобов`язання. Позовні вимоги в частині визнання недійсним оспорюваного договору поруки задоволенню не підлягають, оскільки не вбачається невідповідності форми та змісту цього правочину вимогам закону. Позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають у зв`язку з відсутністю в діях відповідача ознак неправомірності, а також у зв`язку з тим, що відшкодування такої шкоди у спірних правовідносинах, що врегульовані законодавством про захист прав споживача, за встановлених судом фактичних обставин не передбачене законом. Згідно ст. 88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати йому не відшкодовуються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed