Jurisdiction: civil
Date: 2012-02-23 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Позивач [PERSON] 04 жовтня 2011 року звернувся в Київський районний суд м. Полтави з позовом про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, яку уточнював в поданих до суду 14 жовтня 2011 року та 03 лютого 2012 року заявах. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Посилався на те, що 19 серпня 1995 року померла його бабуся [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина. 22 серпня 2011 року від державного нотаріуса дізнався про існування заповіту, складеного 16 грудня 1993 року [PERSON] на його користь. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Оскільки родичі, які проживають в Полтаві, своєчасно не повідомили про наявність заповіту, приховали від нього цей факт, вважає, що з цих поважних причин пропустив встановлений законом шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Просив суд визначити додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини за заповітом. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позовні вимоги, посилаючись на викладені в поданій до суду заяві обставини. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідач [PERSON] та її представник щодо задоволення позовних вимог заперечували. Пояснили, що [PERSON] було відомо про смерть [PERSON] та складений нею заповіт, останній був присутній на похоронах. Вважають позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Інші особи в судове засідання не зявилися, будучи повідомлені про час та місце розгляду справи, Друга полтавська державна нотаріальна контора просила суд розглядати справу без участі представника. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача та відповідача, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 19 серпня 1995 року померла [PERSON]. За померлою [PERSON] за даними реєстрових книг ПП Полтавське БТІ «Інвентаризатор»на день смерті було зареєстроване право власності на ? частину домоволодіння по пр. Гаршина, 3 в м. Полтаві. Відповідно до вимог ст. 524 ЦК України 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. За нормами ст.ст. 529, 530 ЦК України 1963 року спадкоємцями за законом є діти, дружина і батьки померлого (перша черга), брати і сестри, дід та бабка (друга черга). Статтею 531 ЦК 1963 року передбачалося спадкоємство утриманців померлого. Відповідно до ст. 549 ЦК України 1963 року свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто, таким, що фактично вступили в управління спадковим майном, чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини. Вказані дії повинні бути здійснені протягом 6 місяців з дня відкриття спадщини. Як встановлено судом, після смерті [PERSON] Другою полтавською державною нотаріальною конторою відкрита спадкова справа за 1996 рік. Також встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є доньками померлої [PERSON] та у встановлений законом строк звернулися до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини після померлої. Відповідно до заповіту від 16 грудня 1993 року [PERSON] за життя належну їй на праві власності частину жилого будинку по вул. Гаршина, № 3 в м. Полтаві заповіла онуку [PERSON] Як встановлено судом, [PERSON] у встановлений ст. 549 ЦК 1963 року шестимісячний строк своїм правом на отримання спадщини не скористався, фактично не вступив в управління спадковим майном та не подавав до державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. При вирішенні позовних вимог [PERSON] суд відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року не застосовує норми цього кодексу, на які посилається позивач, зокрема, статтю 1272 ЦК України, оскільки правовідносини по прийняттю спадщини після смерті [PERSON] регулюються виключно нормами Цивільного кодексу 1963 року, про що також звернув також увагу пленум Верховного Суду України в постанові від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування». Проте, відповідно до ст. 550 ЦК 1963 року строк для прийняття спадщини, встановлений ст. 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину. У цих випадках, якщо спадкове майно було прийняте іншими спадкоємцями або перейшло до держави, спадкоємцеві, що пропустив зазначений строк, передається лише те з належного йому майна, яке збереглося в натурі, а також кошти, виручені від реалізації решти належного йому майна. За нормою ст. 550 ЦК 1963 року строк для прийняття спадщини продовжується за наявності поважних причин його пропуску. Поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними та істотними труднощами для спадкоємця саме на вчинення дій із прийняття спадщини. На обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] єдиною причиною пропуску строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] зазначив те, що йому не було відомо про наявність заповіту на його імя і таку причину вважає поважною. В той же час судом встановлено, що [PERSON] було відомо про дату смерті [PERSON], останній був присутній під час поховання спадкодавця. Показаннями допитаних в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] підтверджено також ту обставину, що позивачу було відомо про існування заповіту на його імя. Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно із ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно п. 4 ст. 60 ЦПК доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем [PERSON] жодних доказів на підтвердження обставини того, що він не був обізнаний про існування заповіту, не надано. Як встановлено дослідженими матеріалами спадкової справи, [PERSON] з 1995 року (часу смерті [PERSON]Д.) та по 2011 рік, тобто, понад 15 років, не скористався заповітом, не звертався до нотаріальних органів з жодними заявами, в тому числі і щодо розшуку заповіту. Посилання позивача в поданій до суду позовній заяві на те, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] приховали факт заповіту не заслуговує на увагу. Як встановлено судом, відповідачі [PERSON] та [PERSON], добросовісно користуючись правами спадкоємців, при зверненні до нотаріальної контори повідомили про наявність спадкоємця за заповітом, хоча останній своїм правом не скористався. За таких обставин, враховуючи, що в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження поважність причин пропуску позивачем [PERSON] строку для прийняття спадщини, суд приходить до висновку про відсутність підстав для його продовження в порядку, встановленому ст. 550 ЦК 1963 року, тому позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволення. Також суд приходить до висновку про відсутність підстав для визначення позивачу [PERSON] додаткового строку, достатнього для подання ним заяви про прийняття спадщини порядку, встановленому ст. 1272 ЦК України, оскільки зазначена матеріальна норма не розповсюджується на спірні правовідносини. При вирішенні справи судом також враховується, що відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Позивач [PERSON], звертаючись до суду з позовними вимогами до відповідача Другої полтавської державної нотаріальної контори, не зазначає, яке саме його право порушила, не визнає, чи оспорює нотаріальна контора. Як встановлено судом, Другою полтавською нотаріальною конторою права позивача не порушувалися, тому нотаріальна контора не є належним відповідачем, що є окремою підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Також судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не порушували та не оспорювали право [PERSON] на отримання спадщини за заповітом. Позивач [PERSON] в порядку, встановленому ч. 1 ст. 550 ЦК 1963 року з питань прийняття спадщини після закінчення встановленого строку при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину, до відповідачів не звертався. Тому суд приходить до висновку, про відсутність порушень прав позивача відповідачами [PERSON] та [PERSON] У звязку з відмовою в задоволенні позовних вимоги понесені позивачем судові витрати не піддягають йому відшкодуванню.

Outcome: dismissed