overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2012-02-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що вона уклала шлюб з відповідачем, від якого у них народилося двоє дітей. У звязку з тим, що їх спільне життя не склалося, сторони не ведуть спільного господарства, вважає, що збереження шлюбу за цих обставин є неможливим і просила розірвати її шлюб із відповідачем. У судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги, а відповідач заперечував щодо задоволення позову. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Як встановлено у судовому засіданні, сторони зареєстрували шлюб 08.05.1993р. відповідно до свідоцтва про одруження, виданого міським відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського обласного управління юстиції, актовий запис №714. Від шлюбу вони мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Позивач та відповідач припинили спільне проживання та шлюбні стосунки. Спільне господарство не ведеться. Відносини, які склалися між позивачем та відповідачем привели до взаємного відчуження, згуби любові та поваги один до одного. Подальше спільне життя позивача та відповідача, як подружжя, і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача. Примирення між позивачем та відповідачем неможливе. Відповідно до ст. 112 СК України, суд, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя та постановлює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищенаведене, приймаючи до уваги, що сімейне життя сторін не склалося у звязку з відсутністю взаємопорозуміння, що призвело до втрати взаємних почуттів, поваги та любові один до одного, суд вважає можливим розірвати шлюб між ними, неповнолітніх дітей залишити на проживання з відповідачем. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-02-01 00:00:00

ПАТ «Харківміськгаз» звернулось до суду з позовною заявою в якій зазначило, що відповідачі користуються квартирою № 26 в будинку № 90 по пр-ту. 50 років ВЛКСМ, в м. Харкові та відповідно до вимог закону повинні оплачувати житлово-комунальні послуги, до яких належить і послуга з газопостачання. Згідно розрахунку заборгованість з послуг газопостачання за вказаною адресою в період з 2000р. по 01.03.2008р. становить 196,19грн. та за період з 01.03.2008р. по 01.03.2011р. складає 544,71грн., що разом становить 740,90грн., які позивач просить стягнути з відповідачів. В судове засідання представник позивача не з'явився, але надав заяву про розгляд справи за його відсутності, на позовних вимогах наполіг та просив суд винести заочне рішення. Відповідачі до суду не з'явились, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Дослідивши матеріали справи суд дійшов до наступного. Відповідачі мають заборгованість з послуг газопостачання за адресою: квартира № 26 в будинку № 99 по пр-ту. 50 років ВЛКСМ м. Харкова в розмірі 740,90грн. що підтверджується актом розрахунку заборгованості, (а.с. 3) Плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) відповідно до ст. 67 ЖК України береться крім квартирної плати за затвердженими у встановленому порядку тарифами Відповідно до ст. 68 ЖК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - у відповідності зі звичаями ділового обігу чи іншими вимогами, які звичайно пред' являються. З урахуванням наведеного, суд вважає що позов повинен бути задоволений в повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-02-01 00:00:00

В жовтні 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що згідно кредитного договору від 21.07.2006р. № 11021130000 [PERSON] отримав у банку кредит в сумі 80500,00 грн. до 20.07.2013 року з процентною ставкою 15% річних. У забезпечення виконання зобовязань банком прийнято в заставу рухоме майно, а саме: автомобіль марки Hyundai, модель Matrix, рік випуску 2006, тип ТЗ універсал-В, колір зелений, д/н [NUMBER]. Вказані умови кредитного договору позичальником систематично порушувалися. Відповідач своєчасно взяті на себе зобовязання не виконував. В результаті утворилась заборгованість, яка станом на 04.10.2011р. складає 51398 грн. 38 коп. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з відповідача вище указану суму боргу, судові витрати у розмірі 633,98 грн. Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату слухання справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не відомо. Відповідно до ухвали суду ведеться заочний розгляд справи. Дослідивши зібрані по справі докази, суд доходить до наступного. Відповідно до укладеного кредитного договору від 21.07.2006р. № 11021130000 [PERSON] отримав у банку кредит в сумі 80500,00 грн. до 20.07.2013 року з процентною ставкою 15% річних. В порушення умов кредитного договору [PERSON] взяті на себе обовязки не виконував, в звязку з чим, станом на 04.10.2011р. за ним виникла заборгованість в сумі 51398 грн. 38 коп., що складається з заборгованості по кредиту 43081,58 грн., заборгованості за простроченими процентами за користування кредитом 4838,84 грн., пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та процентами 3477,96 грн. Згідно ст.ст. 525-526 ЦК України не допускається однобічна відмова від зобов'язання або зміна умов договору, зобов'язання повинне виконуватися належним чином відповідно до умов договору і норм законодавства. В порушення вищевказаних норм, умов договору, відповідач не сплатив у встановлені строки заборгованість по кредиту. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача стягуються судові витрати у розмірі 633,98 грн. На підставі ст.ст. 525 - 527, 530, 536 ЦК України, ст.ст.10, 14, 30, 60, 62, 212-215, 226 ЦПК України, суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-02-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що 01.01.2009 року між ДП Молочний завод «ТОВ Молочна фабрика «Рейнфорд» та ним укладено договір доручення. Згідно умов договору відповідач ДП Молочний завод «ТОВ Молочна фабрика «Рейнфорд» доручає, а позивач [PERSON] бере на себе зобов»язання передавати кошти, належні до виплати особистим сільськогосподарським товаровиробникам за продане ними молоко. Договором передбачено обов»язок відповідача не рідше двох разів на місяць перераховувати кошти, належні до виплати сільськогосподарським товаровиробникам. Всупереч умовам договору товариство не здійснило оплату коштів в повному обсязі, у зв»язку з чим станом на 23.11.2011 року має заборгованість в сумі 14107,27 грн. Посилаючись на вказані обставини, а також законодавчі норми, що встановлюють необхідність належного виконання зобов»язань, здійснення їх у передбачений договором строк, просить стягнути з відповідача вищенаведену суму, а також судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Пояснив, що відповідач має заборгованість в розмірі 14107,27 грн. перед населенням, у якого здійснювало закупівлю молока. Представник відповідач позовні вимоги не визнала, просила відмовити у позові за безпідставністю Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив. Позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з ДП Молочний завод «ТОВ Молочна фабрика «Рейнфорд», працюючи приймальником-здавальником харчової продукції відділу закупівлі молочної сировини. Був звільнений з займаної посади на підставі наказу № 265-к від 09.09.2011 року. 01.04.2007 року між сторонами укладено договір доручення, згідно якого ДП Молочний завод «ТОВ Молочна фабрика «Рейнфорд» як довіритель, доручає, а працівник підприємства [PERSON], що діє на підставі трудового договору повірений, зобов»язується відповідно до умов договору доручення передавати кошти, належні до виплати особистим сільськогосподарським товаровиробникам, за продане ними молоко. Згідно акту звіряння, складеного станом на 23.11.2011 року, ДП Молочний завод «ТОВ Молочна фабрика «Рейнфорд» має заборгованість на користь населення с. Ст. Дорогинь через [PERSON] в сумі 14107,27 грн. У відповідності до ч. 1 ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Як встановлено судом, позивач діяв в інтересах довірителя - ДП Молочний завод «ТОВ Молочна фабрика «Рейнфорд», власні кошти, як підтверджено представником позивача, не витрачались. За наведених обставин, суд приходить до переконання, що права позивача не є порушеними, а тому позов не підлягає до задоволення.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2012-02-01 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на нерухоме майно. Свої вимоги мотувують тим, що 08 лютого 1998 року помер [PERSON], який доводився їм батьком. Після його смерті залишилось нерухоме майно до складу якого входить земельна ділянка, розміром 0,38 га для ведення особистого підсобного господарства, шо розташована в с. Кобижча по вул. Правди, 48, Бобровицького район> Чернігівської області. Як спадкоємці за законом позивачі володіють спадщиною, проте одержати правовстановлюючі документи на вказану вище земельну ділянку не можуть по тій причині, що при житті спадкодавець втратив державний акт на право власності на земельну ділянку, а в отриманні його дублікату їм віхмовлено, оскільки його може отримати тільки власник і тому їм необхідно питання про власність вирішувати в судовому порядку. Тому просять визнати за ними право власності по 54 частині в рівних долях кожній на земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства, розміром 0,38 га, розташовану в с.Кобижча по вул.. Правди, 48 Бобровицького району Чернігівської області. Позивачі до суду не зявилися, в поданій заяві просять справу розглянути в їх відсутність.Позовні вимоги підтримують, просять їх задовольнити. Відповідач до суду також не з'явився в поданій заяві просить справу розглянути в його відсутність.Позовні вимоги визнає. Враховуючи заяви сторін, суд вважає за необхідне розгляд справи провести відповідно до вимог ст.197 ч.2 ЦПК України без проведення фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши матеріали справи ,суд вважає , що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з слідуючого. Судом встановлено, що [PERSON], помер 08 лютого 1998 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть./ а.с.8/ Спадкове майно складається з земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства розміром 0,38 га, розташованої в с.Кобижча по вул.. Правди, 48, Бобровицького району Чернігівського району./а.с.іб/ Після смерті [PERSON], позивачі звернулись з заявою про прийняття спадщини та отримали свідоцтво про право на спадщину за законом на грошові заощадження./а.с.14/ Згідно з вимогами ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Враховуючи те, що спадкодавець [PERSON], помер, після його смерті спадщину прийняли його доньки [PERSON], [PERSON], державний акт на право власності на земельну ділянку втрачений, а дублікат на померлих не видається, що підтверджується довідкою Держкомзему, та оголошенням в пресі, суд вважає, що вимоги позивачів про визнання права на земельну ділянку є обґрунтованими і відповідають вимогам Закону. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-02-01 00:00:00

22 листопада 2011 року позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений з відповідачем, який зареєстровано 23 квітня 2004 року Чернігівським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Чернігівського обласного управління юстиції, актовий запис № 293, мотивуючи свої вимоги тим, що спільне життя з відповідачем не склалось. Від даного шлюбу мають неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO]. В судове засідання позивачка не зявилася, надала суду заяву з проханням розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, доводів на обґрунтування своїх заперечень проти позову не надав. Суд вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів, оскільки позивачка в своїй письмові заяві проти цього не заперечувала. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 23 квітня 2004 року Чернігівським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Чернігівського обласного управління юстиції, актовий запис № 293. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO]. Суд прийшов до висновку, що шлюб належить розірвати, оскільки між сторонами втрачені почуття взаєморозуміння і поваги, шлюбні стосунки фактично припинились і перебування у шлюбі носить формальний характер, примирення між подружжям неможливо. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-02-01 00:00:00

Позивач пред'явила до позов про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Зазначила, що 04.09.2009 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, який зареєстровано Житомирським міським відділом РАЦС. Від шлюбу мають дитину доньку [PERSON], [INFO]. Відносини в шлюбі не склались, між подружжям виникають конфлікти та сварки. Посилаючись на припинення сумісного проживання, ведення господарства, позивач наполягає на розірванні шлюбу. Крім того, позивач вказує на те, що батько дитини не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, хоча має таку можливість. У зв»язку з наведеним, просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини до досягнення повноліття в розмірі ? частини доходів, в разі продовження навчання до 23 років. В судове засідання позивач не з»вилась. Надала заяву про розгляд справи у її відсутності. Відповідач в судове засідання не з»явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити у відсутності сторін, що відповідає положенню ч.2 ст. 158, 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 04.09.2009 року, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції в книзі реєстрації шлюбів зроблено запис № 1484. Мають дочку [PERSON], [INFO]. Сторони, маючи різні погляди на життя, є несумісними у відносинах, а шлюб між ними носить формальний характер. За таких обставин суд з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а тому шлюб підлягає розірванню. Також судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання обов»язку щодо утримання своєї неповнолітньої дочки не здійснює матеріальне забезпечення побутових потреб дитини. У відповідності до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. З урахуванням викладеного, а також положень ст. 182 СК України, яка встановлює питання, які повинен врахувати суд при визначенні розміру аліментів, суд вважає необхідним стягувати аліменти на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини в розмірі ? частини всіх видів доходу відповідача до досягнення дитиною повноліття. Вимога про стягнення аліментів до досягнення дочкою 23 років не підлягає до задоволення, оскільки має бути заявлена окремо після досягнення особою 18 років.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2012-02-01 00:00:00

26 серпня 2011 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , у якій зазначає, що [PERSON] є її батьком. 17.07.2001 року шлюб між батьками був розірваний , у 1998 році з відповідача були стягнути аліменти на її утримання до досягнення нею повноліття. З 01.09.2010 року вона навчається у Донецькому державному університеті Управління персоналом і економіки праціна контрактній основі , строк закінчення навчання 30.06.2014 року, згідно договору № 22д від 26.08.2010 року. Сума за навчання складає 38\~000 гривень, оплату необхідно вносити кожний семестр у розмірі 4\~750.00 гривень. Стипендію вона не отримує, кожний місяць вона повинна вносити грошові кошти в рахунок оплати за проживання у гуртожитку університету . Вона знаходиться на утриманні своєї матері. Відповідач матеріальної допомоги добровільно на її утримання не надає, хоча зобов'язаний її надавати і має можливість це робити. Вона потребує матеріальної допомоги відповідача. Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти як повнолітня дитина, що продовжує навчання, у розмірі 1\\4 частини від усіх видів його заробітку до закінчення навчання та до досягнення нею 23 років. В судовому засіданні позивач наполягала на своїх позовних вимогах і просила їх задовольнити. В судове засідання відповідач не зявився , в порядку судового доручення він був допитаний за місцем свого мешкання , згідно протоколу судового засідання відповідач позовні вимоги позивача визнав повністю. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги позивача про стягнення аліментів у повному обсязі. Так, в судовому засіданні між сторонами відсутній спор стосовно законності та обгрунтованності стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітньої доньки у зв*язку з її навчанням. В силу ст. 199 ч.1 Сімейного Кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв*язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов*язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Вимоги данної статті, які є підставою для задоволення позову, по данній справі підтверджуються: свідоцтвом про народження [PERSON], [INFO], батьком якої вказано [PERSON], а матірью [PERSON], довідкою № 886 від 30.05.2011 року Донецького державного університету управління про те, що [PERSON] дійсно навчається на денній ( контрактній) формі навчання з 01 вересня 2010 року і термін навчання складає по 30 червня 2014 року. Таким чином, суд вважає можливим позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, що відповідатиме принципам достатності, відповідності та справедливості.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-02-01 00:00:00

У листопаді 2011 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивувала тим, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 15.09.2006 року. Шлюбні відносини припинилися з листопада 2010р. Від спільного шлюбу мають неповнолітню дитину: доньку [PERSON], [INFO] Подружнє спільне життя не склалося через різні погляди на життя, виховання дитини, сварки. Спільне господарство не ведеться. З огляду на вищевикладене позивач просить шлюб розірвати. У судовому засіданні позивачка просила позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, повідомлявся судом належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ухвали суду ведеться заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши письмові матеріали справи, суд доходить до наступного. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 15.09.2006 року (свідоцтво про шлюб серії І-ФП № 018875, а/з № 1188 від 15.09.2006 року). Від спільного шлюбу мають неповнолітню дитину: доньку [PERSON], [INFO] (а/з № 1581 від 04.06.2007р.), яка проживає разом з позивачкою. Сімейне життя не склалося через різні погляди на життя, виховання дитини, сварки. Сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Подальше збереження сім`ї позивач вважає неможливим, шлюб необхідно розірвати. Майновий спір не заявлявся. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню. На підставі ст.ст. 110, 111, 112, 180, 182, 184 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-02-01 00:00:00

У грудні 2011 р. [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Свої вимоги мотивувала тим, що перебувала з відповідачем у шлюбних відносинах до 2011року. Від спільного проживання мають: неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачкою. Відповідач добровільно надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої доньки відмовляється. Крім цього відповідач не бере участі у додаткових витратах на неї. У звязку із тим, що [PERSON] добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини та кошти на додаткові витрати не надає, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь на утримання дитини аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 350,00 грн. щомісячно, до повноліття дитини; стягнути з відповідача на користь позивачки додаткові витрати на утримання доньки в розмірі 250,00 грн. щомісячно, до повноліття дитини. В судовому засіданні позивачка заявлені вимоги підтримала, просила позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні визнав позовні вимоги. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд доходить до наступного. Від спільного проживання сторони мають неповнолітню дитину: доньку [PERSON], [INFO] (а/з № 2273 від 27.07.2010року), яка проживає разом з позивачкою, знаходиться на утриманні матері [PERSON] Відповідач добровільно надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої доньки відмовляється. Крім цього відповідач не бере участі у додаткових витратах на неї. Згідно ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ст. 184 СК України встановлено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню. Розмір аліментів визначено судом з врахуванням матеріального становища сторін і не суперечить інтересам неповнолітньої дитини. Згідно ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати. На підставі ст.ст.84,110,111,112,180,182,184,185 СК України,

Outcome: approved