Jurisdiction: civil
Date: 2012-02-20 00:00:00

[PERSON] від імені та в інтересах якої діє представник за довіреністю [PERSON] звернулися в суд з позовом до відповідача в якому просять постановити рішення, яким встановити дію безстрокового, безоплатного земельного сервітуту на земельну ділянку, що належить [PERSON], що знаходиться по вул. Бориславській, 168 у с. Попелі Дрогобицького району, для можливості вільного та безперешкодного проходу та проїзду до земельної ділянки, закріпленою за будинковолодінням під №169 по вул. Бориславській у с. Попелі Дрогобицького району, володільцем якої є [PERSON]. Свій позов мотивують тим, що будинок №169 по вулиці Бориславській у селі Попелі, належить його мамі, [PERSON], Позивачці по справі, на праві приватної власності. Земельна ділянка, на якій знаходиться даний будинок, належить їй на праві користування, що підтверджується Довідкою № 530 від 04 червня 2010 року, виданою Попелівською сільською радою Дрогобицького району, у відповідності до якої за будинковолодінням закріплена земельна ділянка площею 0,07га. для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Власником сусіднього будинковолодіння та земельної ділянки, під номером 168 по вул. Бориславська, є [PERSON]. Доступ до земельної ділянки, що належать позивачці, забезпечувався вуличкою (заїзд), прокладеною перпендикулярно до основної дороги - вулиці Бориславської. Однак, близько півтора року тому [PERSON], встановив огорожу, чим перекрив заїзд та доступ до їхнього будинковолодіння з головної дороги. В усній формі він пояснив, що є власником земельної ділянки, і як власник забороняє їм користуватися колишньою вуличкою для заїзду автомобілем до будинку, а тільки дозволяє ходити пішком. Відповідно з цього часу між ними почалися непорозуміння, конфлікти. На їхні неодноразові прохання надати можливість ознайомитися з правовстановлюючим документом на землю, відповідно до якого він є власником земельної ділянки, вони отримували відмову. Звільнити заїзд чи домовитись про користування земельною ділянкою в позасудовому порядку відповідач не хоче. На даний час вони позбавлені вільного і безперешкодного доступу до будинку №169 по вул. Бориславській, заїзду транспортними засобами, що позбавляє їх права вільно користуватися належним їй будинковолодінням. Крім того, розташування господарських будівель на земельній ділянці, якою користується позивачка є таким, що вимагає доступу саме зі сторони земельної ділянки, яка належить відповідачу на праві приватної власності. З приводу недотримання норм чинного земельного законодавства щодо добросусідства відповідачем він, звернувся із заявою до Управління Держкомзему у Дрогобицькому районі Львівської області, на яку отримав письмову відповідь від 01.07.2010 р. №1958 за підписом начальника Управління Держкомзему у Дрогобицькому районі Львівської області, копія якої додається до матеріалів справи. Як вбачається з даної відповіді від 01 липня 2010 р. №1958, проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства гр. [PERSON] на вул. Бориславська, 168, у с. Попелі, якою встановлено, що заїзд на вул. Бориславській, яким вони користувалися входить тепер у межі присадибної ділянки гр. [PERSON], та використовується для обслуговування житлового будинку. Земельна ділянка належить відповідачу на праві власності згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 523914 від 28.10.2008 р. Такі дії Відповідача створюють їм незручності, так як вільно рухатися транспортними засобами по вищезгаданому заїзді до будинковолодінням №169 по вул. Бориславська, немає змоги. Крім того, Відповідач систематично випускає собак, які агресивно реагують на будь-кого. На їхні прохання відновити заїзд, який є перегородженим, відповідач відповів відмовою. В судовому засіданні представник за довіреністю [PERSON], який допитаний також, як свідок та представник за довіреністю [PERSON] вищенаведені позовні вимоги підтримали повністю посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та просять суд їх задоволити. Відповідач [PERSON] та його представник по довіреності [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали повністю та суду пояснили, що вони не погоджується з позовними вимогами позивача, вважають їх незаконними та необґрунтованими, такими, що не можуть бути задоволеними, так як через їхнє подвіря ніколи не було дороги яка б вела до будинку позивачки, однак вони їм дозволяли проходити та проїзджати через їхнє подвіря на добросусідських відносинах. На даний час вони мають державний Акт на землю. Позивачка сама створила собі незручності самочинним будівництвом будинку, без належної на те згоди сільської ради та сусідів. Представник третьої особи Попелівської сільської ради, голова сільської ради [PERSON] в судовому засіданні повідомив, що позовні вимоги заперечують повністю та суду пояснив, що на подвіря позивачки ніколи не було дороги яка б вела до її будинку, однак вони їм дозволяли проходити та проїзджати через їхнє подвіря на добросусідських відносинах, що підтверджується викопіюванням з генплану. В державному Акті на землю, який виданий [PERSON] погодження меж із [PERSON] не було, так як не було власників суміжних земельних ділянок, однак межі не порушено. [PERSON] самочинно побудувала житловий будинок без погодження із сільською радою та сусідів, що призвело до збільшення меж житлового будинку. Сільська рада давала позивачці згоду тільки на капітальний ремонт будинку. Як би вона побудувала по дійсних розмірах будинку, тоді б не було проблем із заїздом до гаражу. В позивачки є другий заїзд до будинковолодіння із вул.. Бориславської, яким вона теж користується, однак вона іще хоче заїзд зі сторони [PERSON], якого в природі немає. [PERSON] Олексіївна та [PERSON] дали аналогічні покази та суду повідомили, що вони являються сусідами сторін та завжди ходили та возили сіно попри будинок [PERSON]. До [PERSON] є другий заїзд. [PERSON] побудувала більший будинок ніж був і тому зменшився прохід біля її будинку. Вислухавши пояснення сторін, свідків, вивчивши матеріали справи та беручи до уваги вище наведене, суд вважає, що в позовних вимогах слід відмовити з наступних міркувань. Згідно ст.401 ч.1 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Відповідно до ст.98 ЗК України, право земельного сервітуту - це право власника земельної ділянки на обмежене користування чужою земельною ділянкою. Встановлення земельного сервітут не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Статтею ст.402 ч.1 ЦК України та ст.100 ЗК України, встановлено, що сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. На підставі ст.403 ч.2 ЦК України, ст.98 ЗК України, сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Згідно ст.404 ч.1 ЦК України, ст.99 ЗК України, право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, тощо. Таким чином, з вимог чинного закону слідує, що земельний сервітут встановлюється по домовленості сторін, а якщо домовленість відсутня за рішенням суду. \~Встановлення земельного сервітуту можливо, якщо \~не можливо задовольнити потреби особи іншим засобом, окрім, \~як шляхом \~встановлення сервітуту. Судом встановлено, що позивачка є власником домоволодіння за адресою: будинок №169 по вулиці Бориславській у селі Попелі, згідно рішення суду від 30.07.2010 року, яким визнали за нею правов власності на самочинно побудоване нерухоме майно, землі у власності вона не має. Відповідач є власником домоволодіння по вул. Бориславській, 168 у с. Попелі Дрогобицького району та має державний Акт на право власності на земельну ділянку, для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд площею 0, 2240 га., який є дійсний. Таким чином, при розгляді позову про встановлення земельного сервітуту суд повинен з'ясовувати, чи зверталась особа з такою вимогою безпосередньо до власників земельної ділянки, чи вирішувалось це питання в добровільному порядку; чи не будуть за таким варіантом установлення сервітуту порушуватися права власників земельної ділянки та чи обґрунтовані заперечення відповідачів. На встановлення земельного сервітуту має право власник або законний користувач земельної ділянки для реалізації в повному обсязі права власності або права користування земельною ділянкою. Умовою для встановлення земельного сервітуту є необхідність використання чужої земельної ділянки для обслуговування своєї ділянки. Підставою для встановлення земельного сервітуту є: домовленість між власниками сусідніх земельних ділянок, зафіксована відповідним договором; а у випадку відсутності домовленості - рішення суду. \~\~При цьому встановлюється, що нормальне господарське використання земельної ділянки, яка належить позивачу, неможливе без обтяження сервітутом. Таким чином позивач зобов'язаний довести в судовому засіданні той факт, що без обтяження земельної ділянки відповідача [PERSON] земельним сервітутом неможливо нормально використовувати свою земельну ділянку на якій необхідно облаштувати заїзд до помешкання позивача. Даних обставин позивач в супереч ст.10 ЦПК України в судовому засіданні не довів, свої вимоги не обґрунтував та не врахував інтереси відповідача. Крім того, \~суб'єктами сервітутних правовідносин є власник або законний володілець речі та суб'єкт сервітутного права на неї - сервітуарій. Спеціальне правило міститься у законодавстві стосовно такого об'єкта сервітуту, як земельна ділянка: згідно зі ст. 100 Земельного кодексу сервітут на земельну ділянку встановлюється винятково за домовленістю між власниками земельних ділянок на підставі договору, у разі недосягнення сторонами домовленості щодо встановлення або умов сервітуту, спір вирішується судом за позовом осіб, що потребують встановлення сервітуту. Отже, землекористувачі, що не є власниками земельної ділянки, не можуть бути стороною у договорі про встановлення сервітутів. Позивачем суду не надано жодного документу, де було б зазначено його власником земельної ділянки. Згідно зі ст. 98 Земельного кодексу зміст права земельного сервітуту полягає в тому, що власник однієї земельної ділянки має право на обмежене користування суміжною земельною ділянкою з метою усунення недоліків своєї ділянки. Тобто, відносини земельного сервітуту передбачають наявність двох, як правило, суміжних земельних ділянок, з яких одна (обслуговуюча) обслуговує іншу( панівну). В цьому випадку позивачем не надано документу, в якому б зазначалося узгодження меж земельної ділянки позивача та земельної ділянки відповідача, \~що вбачається з акту встановлення \~та погодження меж земельної ділянки з 2007 року (а.с.34). Земельним кодексом України передбачено дві підстави встановлення земельного сервітуту: договір та рішення суду. Крім того, встановлення земельного сервітуту є обтяженням земельної обслуговуючої ділянки, тому за загальним правилом власник (користувач) такої ділянки має право на одержання від особи, в інтересах якої встановлюється сервітут, компенсації за незручності, викликані обтяженням його ділянки земельним сервітутом. Саме істотними умовами договору про встановлення сервітуту є вказівка на предмет сервітутного права, цільове призначення сервітуту та розмір плати за користування чужим майном, позивач просить визначити його безоплатний земельний сервітут, при цьому відповідач проти цього заперечує. Залежно від мети використання обслуговуючої ділянки власником пануючої ділянки земельні сервітути можуть бути постійними і тимчасовими. Земельний сервітут, встановлений без визначення строку, в ст..98 Земельного кодексу має найменування постійного. До таких належать земельні сервітути, при яких одна ділянка постійно обслуговує іншу, підвищуючи її здатність задовольняти певні потреби власника ділянки. До постійних земельних сервітутів відносять сервітут, на підставі якого здійснюється прокладка власником пануючої ділянки певного лінійного об'єкта через суміжну (бслуговуючу) земельну ділянку. Прикладом тимчасового земельного сервітуту може бути сервітут, у рамках якого здійснюється розташування на сусідній (обслуговуючій) ділянці власником (користувачем) пануючої ділянки будівельних риштувань і складування будівельних матеріалів з метою ремонту будинків і споруд. По завершенню будівництва чи ремонту будівлі (споруди) дія цього земельного сервітуту припиняється, в той час як позивач просить суд встановити безстроковий земельний сервітут. Окрім цього, відповідно до ст.ст. 12, 80, 83 Земельного кодексу України розпорядження землями в межах села (тобто функції власника землі) здійснюють відповідні сільські ради. Згідно ст. ст. З, 10 Закону України Про планування і забудову територій, планування територій здійснюється відповідними органами державної влади та органами місцевого самоврядування. Таким чином, до повноважень Попелівської сільської ради віднесено розпорядження землями територіальної громади с. Попелі, та вирішення питань у будівній сфері. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 123 Земельного кодексу України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів місцевого самоврядування. Статтею 98 Земельного кодексу України визначено зміст права земельного сервітуту, а саме в частині першій: право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Стаття 100 Земельного кодексу України визначає, що сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Договір про встановлення земельного сервітуту підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно. Самочинним будівництвом позивачка створила сама собі незручності у користуванні земельною ділянкою, а саме замість проведення капітального будівництва побудувала за розмірами більший будинок, чим створила перешкоди заїзду до свого гаражу, який побудований зі сторони відповідача [PERSON], маючи при тому заїзд із паралельної вулиці Бориславської, якою вона користувалася під час самочинного будівництва. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши \~усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, \~з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про відмову у задоволені заявлених позовних вимог.

Outcome: dismissed