Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-30 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовною заявою, яку неодноразово уточнювали, в якій вказали, що [INFO] року помер [PERSON], після смерті якого залишилася 1/5 частина житлового будинку [ADDRESS], яка йому належала на підставі свідоцтва [NUMBER] про право особистої власності на житловий будинок від 08.02.1983 року Запорізького міськкомунгоспу виконавчого комітету Запорізької міської ради народних депутатів, в якому зазначено, що видано на підставі рішення виконкому Комунарської районної ради народних депутатів №25/1 від 28.01.1983 року замість договору купівлі-продажу, посвідченого Шостою Запорізькою державною нотаріальною конторою 06.06.1978 року за №1108. Таким чином, із зазначених фактів вбачається, що право власності на 1/5 частину спірного будинку у померлого виникло на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 06.06.1978 року, тобто під час перебування [PERSON] в зареєстрованому шлюбі з 13.12.1974 року. Тому зазначений будинок є спільною сумісною власністю [PERSON] та померлого [PERSON], частка [PERSON] становить 1/10 частин. У зв'язку з цим, свідоцтво [NUMBER] про право особистої власності на житловий будинок від 08.02.1983 року Запорізького міськкомунгоспу виконавчого комітету Запорізької міської ради народних депутатів та рішення виконкому Комунарської районної ради народних депутатів №25/1 від 28.01.1983 року є недійсним в частині закріплення за [PERSON] права особистої власності на 1/5 частину житлового будинку [ADDRESS]. Про існування свідоцтва [NUMBER] про право особистої власності на житловий будинок від 08.02.1983 року Запорізького міськкомунгоспу виконавчого комітету Запорізької міської ради народних депутатів, в якому зазначено, що видано на підставі рішення виконкому Комунарської районної ради народних депутатів №25/1 від 28.01.1983 року, позивачі дізналися тільки в 2011 році з матеріалів цивільної справи №2-3112/2011. [PERSON] склав заповіт, посвідчений П'ятою Запорізькою державною нотаріальною конторою м. Запоріжжя, зареєстрований в реєстрі за №1-6337, за яким він залишив частину спірного будинку, яка йому належить, [PERSON] До успадкування після смерті [PERSON] в якості спадкоємців першої черги відповідно до положень ст.529 Цивільного кодексу України (1963 року) признавалися наступні спадкоємці: діти - [PERSON], [PERSON], мати - [PERSON], батько - [PERSON], дружина спадкодавця. [PERSON] прийняла спадок, зазначений вище, відповідно до положень ст.549 Цивільного кодексу України (1963 року), так як фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. Крім того, на час смерті батька [PERSON] була неповнолітньою, тому має право на обов'язкову частку у спадщині, яка становить 2/150 частини житлового будинку. У судовому засіданні представники позивачів позов підтримали, зазначивши в своїх поясненнях його положення, вказані вище. Відповідач [PERSON] та його представник повідомлені судом належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилися і не повідомили суд про причини неявки. В судовому засіданні з перегляду заочного рішення у даній справі від 03.12.2010 року, представник відповідача проти позову заперечував повністю, посилаючись на те, що [PERSON] на час смерті спадкодавця в грудні 1986 року не була дружиною [PERSON], шлюб між ними був розірваний на підставі рішення суду та після цього померлий спадкодавець зареєстрував інший шлюб з іншою жінкою, про що було відомо [PERSON], тому у грудні 1986 року вона не була дружиною спадкодавця та не мала право спадкувати за законом. Представник відповідача - виконкому ЗМР, в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Представник третьої особи - Шостої Запорізької нотаріальної контори в судове засідання не з явився, про час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав суду заяву, в якій проти позову не заперечував, просив розглядати справу без його участі. Третя особа - [PERSON] про час та місце слухання справи була повідомлена своєчасно та належним чином в судове засідання не з'явилася, про причини неявки суду не повідомила. Суд, заслухавши пояснення представників позивачів, дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.3 ст. 10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно зі ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановленні такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про смерть, серії [NUMBER], [PERSON] помер [INFO] року (а.с.10). Після смерті [PERSON] залишилася 1/5 частина будинку [ADDRESS], відповідно до свідоцтва [NUMBER] про право особистої власності на житловий будинок Запорізького міськкомунгоспу виконавчого комітету Запорізької міської ради народних депутатів від 08.02.1983 року, виданого на підставі рішення виконкому Комунарської районної ради народних депутатів №25/1 від 28.01.1983 року замість договору купівлі-продажу, посвідченого 6-ю Запорізькою державною нотаріальною конторою 06.06.1978 року за №1108 (а.с.8-9). Право власності на 1/5 частину спірного будинку у померлого виникло на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 06.06.1978 року, під час перебування [PERSON] в зареєстрованому з 13.12.1974 року шлюбі. Спірний будинок є спільною сумісною власністю позивача, [PERSON] та її померлого чоловіка, [PERSON], що встановлює ч.1 ст.22 КЗпШС, яка визначає, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Таким чином, з зазначених фактів вбачається, що право власності на 1/5 частину спірного будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] у померлого [PERSON] виникло на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 06.06.1978 року, тобто під час перебування з [PERSON] в зареєстрованому з 13.12.1974 року шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, серії [NUMBER] Враховуючи викладене, житловий будинок [ADDRESS] є спільною сумісною власністю [PERSON] та померлого [PERSON], що встановлює ч.1 ст.22 КЗпШС. Частина 1 статті 22 КЗпШС визначає, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. В свою чергу, частина 1 статті 28 КЗпШС закріплює рівність часток суб'єктів права спільної сумісної власності подружжя. Так, ч.1 ст.28 КЗпШС визначає, що в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визначаються рівними. Таким чином, 1/5 частина житлового будинку [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та померлому [PERSON]. Доля померлого [PERSON] в житловому будинку [ADDRESS] становить 1/10 його частину, та доля [PERSON] - 1/10 його частини. 1/5 частина спірного будинку належить [PERSON] та померлому [PERSON] на праві спільної сумісної власності, а не одноособової, як зазначено в свідоцтві [NUMBER] про право особистої власності на житловий будинок від 08.02.1983 року Запорізького міськкомунгоспу виконавчого комітету Запорізької міської ради народних депутатів, виданого на підставі рішення виконкому Комунарської районної ради народних депутатів №25/1 від 28.01.1983 року. У зв'язку з цим, зазначені свідоцтво [NUMBER] про право особистої власності на житловий будинок від 08.02.1983 року Запорізького міськкомунгоспу виконавчого комітету Запорізької міської ради народних депутатів, виданого на підставі рішення виконкому Комунарської районної ради народних депутатів №25/1 від 28.01.1983 року є недійсним в частині закріплення за [PERSON] право особистої власності на 1/5 частину житлового будинку [ADDRESS]. Про існування свідоцтва [NUMBER] про право особистої власності на житловий будинок від 08.02.1983 р. Запорізького міськкомунгоспу виконавчого комітету Запорізької міської ради народних депутатів, виданого на підставі рішення виконкому Комунарської районної ради народних депутатів №25/1 від 28.01.1983 року, [PERSON] взнала тільки в 2011 році, так як з матеріалів справи не встановлюється, що вона була раніше повідомлена про його існування. Таким чином, після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, залишилося спадкове майно у вигляді 1/10 частини житлового будинку [ADDRESS]. [PERSON] склав заповіт (а.с.101), посвідчений П'ятою Запорізькою державною нотаріальною конторою м. Запоріжжя, зареєстрований в реєстрі за №1-6337, за яким він залишив частину спірного будинку, яка йому належить, [PERSON]. До успадкування після смерті [PERSON] в якості спадкоємців першої черги відповідно до положень ст.529 ЦК України (1963 р.) признавалися наступні спадкоємці: діти - [PERSON], [PERSON], мати - [PERSON], батько - [PERSON], дружина спадкодавця. Серед зазначених осіб прийняли спадщину діти - [PERSON], [PERSON], мати - [PERSON]. Позивачка, [PERSON], була дружиною померлого, що встановлюється з копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с.13). Позивач, [PERSON] була донькою померлого, що вбачається з копій свідоцтва про народження, серії [NUMBER] Відповідач [PERSON] був сином померлого, що вбачається з копії свідоцтва про народження, яка знаходиться в матеріалах витребуваної спадкової справи №11, заведеної після смерті [PERSON]. Третя особа - [PERSON] була мамою померлого, яка відмовилася від успадкування після смерті [PERSON], склавши щодо цього відповідну заяву до Шостої державної нотаріальної контори, що вбачається з копії заяви від 08.01.1987 року, яка знаходиться в матеріалах витребуваної спадкової справи №11, заведеної після смерті [PERSON] (а.с.56). Відповідно до положень ст.529 ЦК України (1963 року) всі зазначені спадкоємці успадковують після смерті [PERSON], як спадкоємці першої черги, крім його матері, [PERSON], яка відмовилася від спадщини. Позивачі по справі, а також відповідач прийняли спадщину. Позивачі прийняли спадок, зазначений вище, відповідно до положень ст.549 ЦК України (1963 року), так як фактично вступили в управління та володіння спадковим майном. Так, вони ще до смерті [PERSON] почали, та й сьогоднішній час продовжують фактично проживати в спірному будинку, користуються будівлями, які входять до його складу та земельною ділянкою, що встановлюється з довідки квартального комітету №17 Комунарського району м. Запоріжжя від 27.10.2010 року. Таким чином, позивачі протягом 6-ти місяців з дня смерті [PERSON] вступили в фактичне управління та володіння спірним житловим будинком, що прирівнюється до прийняття спадщини належним чином. Зазначене підтверджується дослідженими судом письмовими доказами. За вказаними підставами за позивачами повинно бути визнано право власності на 1/30 частину (1/10:3 = 1/30) спірного будинку за кожним відповідно в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO] року. До спірних правовідносин застосовані положення ЦК України 1963 року відповідно до п.4 діючого ЦК України. [PERSON] прийняла спадок, зазначений вище, відповідно до положень ст.549 Цивільного кодексу України (1963 року), так як фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. Так, ще до смерті [PERSON] почала, та й на сьогоднішній час продовжує фактично проживати в спірному будинку, користуюся будівлями, які входять до його складу та земельною ділянкою, що встановлюється з довідки квартального комітету №17 Комунарського району м. Запоріжжя від 27.10.2010 року (а.с.85). Крім того, [PERSON] на час смерті батька була неповнолітньою, тому має право на обов'язкову частку у спадщині згідно ч.1 ст.535 Цивільного кодексу України (1963 року), яка визначає, що неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка). При визначенні розміру обов'язкової частики враховується вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку. У зв'язку зі успадкуванням [PERSON] обов'язкової частки після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, до позивачки переходить на праві власності 2/150 частки житлового будинку [ADDRESS], виходячи з наступного розрахунку 1/10:5 х 2/3 = 2/150. До спірних правовідносин нами застосовані положення ЦК України 1963 року відповідно до п.4 діючого ЦК України. Аналізуючи зібрані у справі зазначені вище докази та вимоги чинного законодавства, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Outcome: approved