Jurisdiction: civil
Date: 2011-09-11 00:00:00

У лютому 2011 року [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в обґрунтування якого вказала, що 12 січня 2009 року помер її чоловік [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді домоволодіння № 37 по вул.Долгополова у м.Маріуполі. В установлений законом строк позивачка як єдиний спадкоємець за законом першої черги* звернулась до нотаріальної контори з питання прийняття спадщини, однак їй було відмовлено, оскільки домоволодіння зареєстроване за померлим батьком її померлого чоловіка [PERSON], померлим 07 жовтня 2007 року і чоловік своєчасно не оформив спадкові права на будинок. Позивачка вказує, що її чоловік не оформив право спадкування нотаріально, оскільки на день смерті батька постійно проживав з ним, вів господарство, утримував домоволодіння та після смерті батька вступив у володіння та розпорядження будинком/ тому вважав, що фактично прийняв спадщину. Позивачка просила встановити факт спільного мешкання [PERSON] із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, 07 жовтня 2007 року; встановити факт спільного мешкання неї із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, 12 січня 2009 року; визнати за нею право власності на домоволодіння № 37 по вул.Долгополова у м.Маріуполі в порядку* спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], померлого 12 січня 2009 року. В судовому засіданні позивачка уточнила вимоги, просила встановити факт спільного мешкання [PERSON] із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, 07 жовтня 2007 року; встановити факт спільного мешкання неї із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, 12 січня 2009 року, інші позовні вимоги залишила без розгляду. Представник позивачки - адвокат [PERSON] підтримав уточнені позовні вимоги [PERSON] та просив їх задовольнити. Представник відповідача - Маріупольської міської ради в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, оскільки рішенням Іллічівського райсуду м.Маріуполя від 16.11.2010р. домоволодіння '№ 37 по вул.Долгополова у м.Маріуполі визнано відумерлою спадщину та передано у власність територіальної громади в особі Маріупольської міської ради. Факти сумісного проживання нічим не підтверджуються. В судове засідання, яке відбулося 12.09.2011р. не з'явилась, надала заяву про розгляд справи в її відсутності. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Домоволодіння № 37 по вул.Долгополова у м.Маріуполі належить [PERSON] на підставі договору на забудування № 5170 від 2 б.05.1962р., посвідченого Третьою Маріупольською держнотконторою (а.с. 23). 07 жовтня 2007 року [PERSON] помер, що підтверджуються свідоцтвом про смерть (а.с. 7). Встановлено, що син померлого [PERSON] постійно мешкав із батьком однією сім'єю, вів спільне господарство, не був зареєстрований в спірному домоволодінні, хоча ніс витрати по утриманню домоволодіння, фактично прийняв спадщину після смерті батька, вступивши у розпорядження та володіння спадковим майном, однак до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звертався. 12 січня 2009 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 8). Встановлено, що дружина померлого [PERSON] постійно мешкала із чоловіком і його батьком однією сім'єю, вела спільне господарство, була зареєстрована в спірному домоволодінні, разом із чоловіком несла витрати по утриманню домоволодіння, фактично прийняла спадщину після смерті чоловіка, вступивши у розпорядження та володіння спадковим майном, однак до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не зверталася. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] , [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні підтвердили, що [PERSON] і [PERSON] жили в будинку № 37 по вул.Долгополова у м.Маріуполі разом із батьком чоловіка [PERSON] Після його смерті вони залишились жити в будинку, доглядали за ним. Після смерті чоловіка [PERSON] деякий час жила в спадковому будинку, а потім переїхала жити до свого батька, який через хворобу потребував її допомоги та догляду,, однак декілька разів на тиждень вона приїздила до свого будинку, засаджувала город. Відповідно до ст.12 68 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом встановленого законом строку, він не заявив про відмову від неї. З матеріалів справи вбачається, що а ні позивачка [PERSON], а ні її нині померлий чоловік до нотаріальної контори після смерті [PERSON] не зверталася. Таким _ чином, суд вважає, що заявлені вимоги знайшли підтвердження представленими доказами та підлягають задоволенню. Щодо наявності в матеріалах справи рішення суду про визнання спадщини відумерлою, то суд вважає, що воно ніяким чином не впливає на встановлення факту постійного проживання позивачки.

Outcome: approved