Jurisdiction: civil
Date: 2011-07-13 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом в якому просить суд розірвати шлюб з відповідачем та стягнути з останнього аліменти на утримання дитини, при цьому зазначивши, що з 12.07.2008 року перебуває з [PERSON], в зареєстрованому шлюбі. , Від спільного проживання у шлюбі з відповідачем мають неповнолітню дитину: сина [PERSON], [INFO], який проживає по місцю проживання позивачки. Між позивачкою та відповідачем виникли неприязні стосунки через які вони не проживають разом з травня місяця 2010 року. Позивачка у судове засідання не зявилася, але відповідно до поданої, до суду заяви просить суд розглянути справу без її участі, з попереднього судового розгляду у письмовому провадженні. Заявлені позовні вимоги підтримує повністю. Крім того просить суд залишити їй шлюбне прізвище «Жовнерчук». Відповідач в судове засідання не зявився, але від нього також надійшла письмова заява в якій він просить суд розглядати справу без його участі, з попереднього судового розгляду та у письмовому провадженні. Позовні вимоги позивачки визнає повністю. Згоден, щоб неповнолітня дитина проживала по місцю проживання матері [PERSON] В судовому засіданні матеріалами справи встановлено, що сторони 12.07.2008 року уклали шлюб, який був зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Олевського районного управління юстиції Житомирської області за актовим записом № 33, що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу. Від спільного проживання в шлюбі сторони мають неповнолітню дитину: сина [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва про народження дитини. Під час проживання у шлюбі між сторонами виникли неприязні відносини, які створили обстановку при якій збереження сімї є неможливим і у звязку з чим сторони не підтримують шлюбні відносини з травня місяця 2010 року, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Відповідач не приймає участі в утриманні та вихованні дитини. Дитина проживає разом з позивачкою і знаходиться на її матеріальному утримані. Відповідач ухиляється від виконання сімейних і батьківських обовязків, проживає окремо від сімї не піклується про здоровя, фізичний, духовний, інтелектуальний, соціальний та моральний розвиток дитини, не надає добровільно належної матеріальної допомоги на її утримання та виховання, хоча має таку можливість, оскільки працює директором Олевського районного центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді і має можливість утримувати свою дитину, як того вимагають приписи ст.180 СК України. Дослідивши та оцінивши докази по справі суд дійшов висновку , що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються ст. ст. 109,110,112,113 СК України з яких слідує, що шлюб розривається за заявою одного із подружжя, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу стали неможливими і якщо заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини або чоловіка. Із ст. 113 СК України слідує, що особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка у поданій до суду позовній заяві підтвердила те, що її рішення про розірвання шлюбу є остаточним і відповідає її волі. Відповідач у поданій до суду заяві також ствердив свої наміри щодо розірвання шлюбу з позивачкою. Обставин які перешкоджають розірванню шлюбу судом не встановлено. Суд вважає, що подальше спільне проживання сторін та збереження їх сімї є неможливим, тому шлюб між цими слід розірвати. Неповнолітню дитину слід залишити з позивачкою для подальшого виховання, оскільки це не суперечить її інтересам та інтересам дитини, що також погоджено між сторонами. Разом з тим відповідно до ч.І ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001року, № 2402-ІІІ, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Із положень ч.І ст.З Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради Української PCP від 27.02.1991 року № 789-ХІІ, частин 7, 8 ст.7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Так відповідно до ст.180 СК України слідує, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття . Саттею 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. В даному, випадку суд дійшов висновку, що відповідач ухиляється від обовязку добровільно утримувати неповнолітню дитину, чим ставить її у складне матеріальне становище та порушує її право на достатній життєвий рівень а тому аліменти на утримання неповнолітньої дитини повинні бути стягнуті з відповідача в судовому порядку.

Outcome: approved