Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-04 00:00:00

В травні 2011 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до підприємства з іноземними інвестиціями "Корунд" про стягнення заборгованості по заробітній платі. В обґрунтування своїх позовних вимог посилалась на те, що вона, [PERSON] працювала в ПІІ "Корунд" з 01 листопада 2002 року по 01 грудня 2002 року бухгалтером у відповідності до наказу №27-К від 01.10.2002 року, а з 01 грудня 2002 року по 10 березня 2008 року - головним бухгалтером, у відповідності до наказу №29-К від 01.12.2002 року. 10 березня 2008 року позивачка [PERSON] була звільнена за власним бажання, у відповідності до наказу №78-К, від 10.03.2008 року, але при звільненні їй не була виплачена заборгованість по заробітній платі. Заборгованість на 01 січня 2008 року складала 29208,36 грн. (сума зазначена з урахуванням утриманих внесків до фондів соціального страхування, пенсійного фонду України та прибуткового податку з громадян, які були утримані та перераховані до відповідних фондів та бюджету). З 01 січня 2008 року по 01 березня 2008 року заборгованість складала 5200,00 грн. (внески до фондів соціального страхування, пенсійного фонду України та прибутковий податок з громадян не утримувалися). Таким чином, заборгованість по заробітній платі на момент звільнення, тобто за перід з 01 листопада 2005 року 10 березня 2008 року, складала 34408,36 грн. Середній заробіток під час роботи у відповідача за останні два місяці роботи складав 1400,00 грн., виходячи з наступного розрахунку: за листопад 2007 року - 1400,00 грн., за грудень 2007 року - 1400,00 грн. (1400,00 +1400,00) : 2 = 1400,00 грн. Таким чином, середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку буде становитиме: з 10 березня 2008 року по 10 травня 2011 року - 38 місяців х 1400,00 грн. = 53200,00 грн. Відповідач не виплативши позивачці вчасно заробітну плату призвів до моральних страждань., у звязку з чим, [PERSON] після звільнення протягом довгого часу проходила стаціонарне лікування з діагнозом аденокандроїдний рак з признаками антракоза, що потребує динамічного нагляду за хворою, яке потребувало значних фінансовіх витрат. Позивачка неодноразово зверталась до відповідача ПІІ "Корунд" з проханням виплатити хоча б частину заборгованості для проходження лікування, але жодної копійки не отримала. Протягом всього розгляду справи відповідач усіляко ухиляється від участі в судовому процесі, не відшкодовує позиивчці заборгованість, що вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя, зокрема подальшого лікування, в звязку з чим позивачка просить стягнути з відповідача моральну (немайнову) шкоду в розмірі 100000 грн. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні підтримала свої позовні вимоги про стягнення з підприємства ПІІ "Корунд" заборгованість по заробітній платі в розмірі 34408,36 грн., середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку в розмірі 53200,00 грн. та моральну (немайнову) шкоду в розмірі 100000 грн. в повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні підтримав уточнені та доповнені позовні вимоги [PERSON] та просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача до початку розгляду справи по суті з'явився, просив відкласти судове засідання, в подальшому на неодноразові виклики суду не з'являвся, поштові повідомлення повертались до суду за закінченням терміну зберігання, в зв'язку з чим суд вважає, що відповідач свідомо ухиляється від явки в судові засідання. Будь-яких заперечень та доказів, які б спростували вимоги позивача та надані нею до суду докази, відповідач не надав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, розглянувши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши пояснення позивачки, яка наполягала на задоволенні позову, дослідивши надані позивачкою докази, думку представника позивачки по справі, який підтримав уточнені та доповнені позовні вимоги, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивачки стосовно стягнення з ПІІ "Корунд" заборгованості по заробітній платі та заробітку за весь час затримки розрахунку обгрунтовані, знайшли своє належне підтвердження в ході розгляду справи та підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлені наступні фактичні обставини на підставі представлених письмових доказів та пояснень позивачки та її представника. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] працювала на підприємстві ПІІ "Корунд" з 01 листопада 2002 року по 01 грудня 2002 року бухгалтером у відповідності до наказу №27-К від 01.10.2002 року, а з 01 грудня 2002 року по 10 березня 2008 року - головним бухгалтером, у відповідності до наказу №29-К від 01.12.2002 року. Також в ході судового розгляду справи встановлено, що 10 березня 2008 року позивачка [PERSON] була звільнена з займаної посади за власним бажання, у відповідності до наказу №78-К, на підставі ст. 38 КЗпП України. Відповідно до ст.223 ч.2 КЗпП України, в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до ст. 116 ч.1 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, проводиться в день звільнення, але не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про звільнення. Внаслідок порушення відповідачем вимог ст.116 КЗпП України, оскільки розрахунок з позивачкою з вини відповідача не проведено до даного часу, суд вважає обгрунтованими вимоги позивачки щодо стягнення на її користь заборгованості по заробітній платі. Судом встановлено, що [PERSON] на день звільнення не була виплачена заборгованість по заробітнаій платі, а саме заборгованість на 01 січня 2008 року складала 29208,36 грн. (сума зазначена з урахуванням утриманих внесків до фондів соціального страхування, пенсійного фонду України та прибуткового податку з громадян, які були утримані та перераховані до відповідних фондів та бюджету). З 01 січня 2008 року по 01 березня 2008 року заборгованість складала 5200,00 грн. (внески до фондів соціального страхування, пенсійного фонду України та прибутковий податок з громадян не утримувалися). Таким чином, заборгованість по заробітній платі на момент звільнення, тобто за перід з 01 листопада 2005 року 10 березня 2008 року, складала 34408,36 грн. Відповідно до ст.117 ч.1 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника належних звільненому працівникові сум у встановлені Законом строки при відсутності спору про їх розмір підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року „Про практику застосування судами законодавства про оплату праці розяснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Судом встановлено, що відповідачем не було виплачено позивачці заробіток за весь час затримки розрахунку в розмірі 53200,00 грн, середній заробіток під час роботи у відповідача за останні два місяці роботи складав 1400,00 грн., виходячи з наступного розрахунку: за листопад 2007 року - 1400,00 грн., за грудень 2007 року - 1400,00 грн. (1400,00 +1400,00) : 2 = 1400,00 грн. Таким чином, середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку буде становитиме: з 10 березня 2008 року по 10 травня 2011 року - 38 місяців х 1400,00 грн. = 53200,00 грн. Що стосується позовних вимог про стягнення моральної (немайнової) шкоди в розмірі 100000 грн., то вони підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди. В судовому засіданні, з матеріалів справи та пояснень позивачки та її представника встановлено, що затримка виплати заборгованості по заробітній платі призвела до моральних страждань, у зв'язку з тим, що [PERSON] після звільнення протягом довгого часу проходила стаціонарне лікування з діагнозом аденокандроїдний рак з признаками антракоза, що потребувало динамічного нагляду за хворою та значних фінансових витрат, шщо в свою чергу вимагало від позивачки [PERSON] докладання додаткових зусиль для організації свого життя, у звязку з чим, виходячи з принципу розумності, справедливості та співмірності, завдана моральна шкода позивачці повинна бути відшкодована відповідачем ПІІ "Корунд". Однак, суд вважає, що розмір моральної шкоди, яку позивачка просить стягнути з відповідача завищений та підлягає стягненню в меншій сумі. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що вимоги позивачки [PERSON] про стягнення з відповідача ПІІ "Корунд" на її користь нараховану, але не виплачену заробітну плату в розмірі 34408,36 грн. та заробіток за весь час затримки розрахунку в розмірі 53200,00 грн. правомірні та підлягають задоволенню. Також суд вважає, що підлягають чкстковому задоволенню вимоги позивачки про стягнення з ПІІ "Корунд" на її користь моральної шкоди в розмірі 5000 грн. Крім того, у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню \~судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам в розмірі 926,10 грн.

Outcome: partial