Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-05 00:00:00

Представник ПАТ «Укрінбанк» звернувся з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення в солідарному порядку заборгованості по кредитному договору. Представник позивача в обгрунтування позовних вимог посилається на те, що між АТ «Укрінбанк» та позичальником [PERSON] 14.06.2007 року було укладено кредитний договір , відповідно до якого відповідачу [PERSON] було надано кредитні кошти у вигляді кредиту 20 000 доларів США на термін до 13.06.2022 року зі сплатою 12 % річних та 0,15 % щомісячної комісії.Зазначені кошти він отримав повністю. В забезпечення виконання договору між позивачем та [PERSON] [PERSON] було укладено договори поруки, відповідно до яких відповідачі [PERSON] [PERSON] поручились за виконання позичальником [PERSON] своїх зобов»язань по кредитному договору. Однак позичальник [PERSON] порушив свої договірні зобов»язання, а саме, п.3.1, 3.3, 3.5, 7.3 договору стосовно строків сплати кредиту, у зв»язку з чим виникла заборгованість перед банком в суі 1450,38 дол. США станом на 22.11.2011 року. На підставі п.5.1,5.2 кредитного договору представник позивача просить позовні вимоги задовольнити і стягнути з відповідача [PERSON] та [PERSON], [PERSON] як поручителів солідарно 145 527 (сто сторок п»ять тисяч п»ятсот двадцять сім) гривень 97 копійок, з яких 18042,53 (вісімнадцять тисяч сорок два) долари США 53 центи основний борг та відсотки, 1467,39 (одна тисяча чотириста шістдесят сім) гривень 39 копійок пеня й штрафні санкції, згідно курсу НБУ станом на 22.11.2011 року. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на те,що строк дії договору минув, відповідно до п. 7.11. Кредитного договору, договір не може укладатись в іноземній валюті, вказаний договір порушує співвідношення майнових інтересів його сторін. Відповідач [PERSON] в судове засіання не з»явилась, про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити в їх задоволенні з мотивів пропуску строків позовної давності, так як відповідно до п.7.11 Кредитного договору строк дії договору минув 24.07.2007 року, окрім того [PERSON] вказує, що його дружина не давала згоди на укладення ним договору поруки за зобов»язаннями [PERSON].а тому кошти, які спільною сумісною власністю його та дружини стягнутими бути не можуть. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши документи і матеріали справи, всебічно і повно з»ясувавши обставини, якими сторони обгрунтовують свої вимоги та заперечення, давши оцінку доказам, які мають значення для справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обгрунтовані та підлягають до задоволення. Як встановлено судом, 14.06.2007 року між АТ «Укрінбанк» та позичальником [PERSON] 14.06.2007 року було укладено кредитний договір №1885, відповідно до якого відповідачу [PERSON] було надано кредитні кошти у вигляді кредиту 20 000 доларів США на термін до 13.06.2022 року зі сплатою 12 % річних та 0,15 % щомісячної комісії. Зазначені кошти він отримав повністю. Як вбачається із позову відповідачем [PERSON] порушуються строки сплати кредиту. Відповідно до п.5.1 договору кредиту Банк має право вимагати дострокового погашення заборгованості за цим договором в разі затримання сплати частини кредиту та/або процентів, та/або щомісячної комісії, щонайменше на один календарний місяць. Відповідно до п.5.2 кредитного договору Банк має право достроково стягнути заборгованість у повному обсязі у разі виникнення простроченої заборгованості за цим договором, в т.ч. у разі прострочки по чергових платежах. Відповідач [PERSON] заборгував банку 18042,53 долари США та 1467,39 гривень, що стверджується розрахунком заборгованості Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Відповідно до ч.І ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до п. 29 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. На забезпечення виконання зобов»язань по кредитному договору між АТ «Укрінбанк та [PERSON]було укладено договір поруки № 1885/2 від 14.06.2007 року, та між АТ «Укрінбенк» та [PERSON] договір поруки №1885/3 відповідно до яких поручителі [PERSON] та [PERSON] поручились перед кредитором - АТ «Укрінбанк» за належне виконання боржником [PERSON] зобов»язань по кредитному договору. Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. .Враховуючи те, що [PERSON] порушив зобов»язання перед банком, яке зебезпечене порукою поручителів [PERSON] та [PERSON] суд вважає за необхідне стягнути в солідарному порядку з відповідачів на користь банку кредитну заборгованість. Посилання відповідача [PERSON] на те, що строк дії договору кредиту минув відповідно до п.7.11 договору минув не заслуговують на увагу суду з огляду та наступне. Відповідно до п. 7.11 Кредитного договору № 1885 від 14.06.2007 року В строк до Нлипня 2007 року позичальник зобов»язаний здійснити реєстрацію в БТІ права власності на придбане нерухоме майно та надати до банку копії документів, що підтверджують таку реєстрацію. У випадку невиконання зазначеної умови строк дії договору становить до 24 липня 2007 року. Відповідно до ч.І ст. 60 ЦПКУкраїни кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідач [PERSON] не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження не здійснення реєстрації права власності нерухомого майна у БТІ, окрім того суду є незрозумілим той факт, чому вважаючи, що договір припинено відповідач продовжував виконувати свої зобов»язання відповідно до нього та уклав додаткову угоду № 1 до кредитного договору про реструктуризацію боргу без зміни загального строку дії кредитного договору та суми кредиту.Із викладеного вбачається, що жодна із сторін договору не мала волевиявлення на його припинення. Твердження відповідача [PERSON] про те, що операції з валютними цінностями, операції з надання кредитів в іноземній валюті банк вправі здійснювати лише за наявності індивідуальної ліцензії, не заслуговують на увагу та спростовуються наступними нормами законодавства. Ст. 99 Конституції України визначає, що грошовою одиницею України є гривня, яка відповідно до положень ст.192 ЦК України має статус універсального платіжного засобу, обов'язкового до приймання за номінальною вартістю на всій території України. Однак, іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.2 ст.192 ЦК України). Відповідно до ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Банківські операції із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик - кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу (ст.ст. 47, 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» ). Правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю регулюються Декретом КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», відповідно до ст.5 якого операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв»язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання. Індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції. За змістом п.2.3. Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями, зокрема, неторговельні операції з валютними цінностями, залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України, інші операції з валютними цінностями на валютному ринку України. Щодо індивідуального ліцензування, то на думку суду відсутні нормативні умови для його застосування, оскільки сплата процентів, ануїтетних платежів, які здійснюються в межах виконання кредитного договору, мають характер повторюваної валютної операції, а не разової. Таким чином, за наявності у банку генеральної ліцензії та письмового дозволу НБУ на здійснення валютних операцій, надання банком кредитів в іноземній валюті не суперечить вимогам закону. Стосовно посилання відповідача [PERSON] на порушення у договорі співвідношення майнових інтересів сторін, суд вважає його таким, що не заслуговує на увагу, оскільки відповідно до ст.. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, що полягає передусім у вільному вияві волі сторін на вступ у договірні відносини. А отже відповідач при укладенні договору мав би передбачити всі наслідки укладення даного правочину. Посилання відповідача [PERSON] на відсутність згоди його дружини на укладення договору поруки, то суд вважає їх безпідставними,оскільки порука є способом забезпечення виконання зобов'язання (стаття 553 ЦК), договір поруки не створює обов'язків для будь-яких інших осіб, крім сторін за договором, окрім того договір поруки не є договором щодо розпорядження майном, яке є спільною сумісною власністю і не потребує згоди іншого з подружжя на його вчинення.

Outcome: approved