Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, в якому зазначає, що 31.12.20004 р. з відповідачем було виготовлено договір оренди землі № 16 відповідно до якого він , тобто позивач , як власник земельної ділянки на підставі Державного акта на право приватної власності на землю № 058727 серії ДП виданого Дмитрівською сільською радою Петропавлівського району Дніпропетровської області ( далі Орендодавець ) і фермерське господарство « Степове» Васильківського району , яке є юридичною особою в особі голови господарства [PERSON] ( далі орендар ) начебто уклали угоду відповідно до якої він , позивач як орендодавець передав , а [PERSON] прийняв у оренду земельну ділянку загальною площею 4,760 га ріллі , вартістю 45861 грн. Договір укладено на 10 років і факт державної реєстрації засвідчено в Дмитрівській сільській раді 19.02.2005 р. , а також зареєстровано у Петропавлівському районному центрі ДЗК , про що в Державному реєстрі вчинено запис 28.02.2005 р. за № 04051290407 . Вважає договір незаконним і таким , що повинен бути визнаним недійсним. Договір повинен укладатися з власником паю , а не з іншою особою , яка не має повноважень на укладення такого договору . Приймаючи до уваги , що договір оренди земельної ділянки було укладено з його дружиною без його згоди вважає цей договір недійсним. Просить суд : - визнати та розірвати , як вчинений без згоди позивача і всупереч діючому законодавству договір оренди № 16 від 31.12.2004 р. Укладений між позивачем та СФГ « Степове» в особі голови [PERSON] про оренду земельної ділянки розміром 4,760 га. ; - зобовязати відділ Держкомзему в Петропавлівському районі скасувати реєстрацію у Петропавлівському ДЗК про що в Державному реєстрі від 28.02.2005 р. Зроблено запис за № 040512900407 . В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги . На обґрунтування свого позову зазначив , що він являється власником земельного паю. Спочатку право власності підтверджувалося сертифікатом на право власності на земельну ділянку ( пай) і дану земельну ділянку здав в оренду відповідачу. Потім він отримав Державний акт на право приватної власності на землю. Відповідно до цієї обставини договір оренди земельної ділянки 31.12.2004 р. було переукладено. Однак , договір оренди земельної ділянки він не укладав та не підписував. За нього все зробила його дружина- Дідок [PERSON] згоди на вчинення будь-яких дій повязаних з укладенням договору оренди землі не давав. Про укладення договору та про його підписання він дізнався через декілька днів. Про це йому повідомила дружина. На протязі всього часу він отримував орендну плату . Претензій по договору у нього до відповідача не було. Однак , влітку цього року він придбав колісний трактор і у нього виникло бажання займатися сільським господарством , тобто обробляти свою земельну частку ( пай) та отримувати від цього певний дохід ( прибуток) . В звязку з цим ,звернувся до відповідача про дострокове розірвання договору оренди. Однак , 15.01.2011 р. отримав відмову відповідача. Вважає , договір оренди земельної ділянки № 16 від 31.12.2004 р. є недійсним та просить суд задоволити позов у повному обсязі. Відповідач позов не визнав та пояснив , що дійсно у нього в оренді знаходиться земельна ділянка позивача. Раніше договір було укладено на підставі сертифіката , а коли позивач отримав державний акт на право приватної власності на землю даний договір було переукладено. З цього приводу зазначає , що він особисто приїхав до позивача додому. Останнього вдома не було. Його дружина запропонувала укласти та підписати за свого чоловіка договір. Це відбулося 31.12.2004 р. [PERSON] погодився і надав дружині бланк договору. Дружина договір прочитала та підписала. Ніяких непорозумінь з приводу умов договору , строку його дії , прав та обовязків сторін на час підписання не було .На такий крок , щодо підписання договору він пішов по тим підставам ,що на той час між ним , позивачем та його дружиною були добрі взаємовідносини , які базувалися на взаємній довірі та взаємоповазі. [PERSON] не погодився на дострокове розірвання договору , так як він поніс певні затрати на обробіток землі та на підвищення її родючості. Просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову , в звязку з пропущенням строку позовної давності. Зазначає , що позивач на протязі всього строку дії договору , тобто з 2005 р. не оскаржував недійсність договору , не заявляв ніяких претензій відносно того , що договір підписала його дружина і про дану обставину йому було достовірно відомо. Поважних причин пропуску строку позовної давності немає. Третя особа на стороні позивача зазначила , що вона є дружиною позивача , дала пояснення по суті справи. Дані пояснення аналогічні поясненням позивача. Зазначає , що вона дійсно 31.12.2004 р. підписала за свого чоловіка договір . Чоловік не давав їй на це згоду . Підписуючи договір вона не передбачала про негативні наслідки її дій . Про підписання договору вона повідомила чоловіка буквально через декілька днів. З цього приводу нікого конфлікту між ним не було. Просить суд позов задоволити та визнати недійсним договір оренди. Представник третьої особи в судове засідання не зявився. В своїй заяві від 21.11.2011 ( вих.. № 4/08-3461 ) начальник відділу просить суд справу заслухати й відсутність їхнього представника. Суд ухвалив справу заслухати у відсутність представника третьої особи , так як його неявка не перешкоджає розгляду справи по суті позовних вимог. Вислухавши сторони , вивчивши матеріали , суд вважає , що позов не підлягає задоволенню. Судом встановлено , що позивач дійсно являється власником земельної ділянки , що підтверджується правовстановлюючим документом Державним актом на право приватної власності на землю , серії ІІ-ДП № 058727 , виданого 25.11.2001р. Дмитрівською сільською радою Петропавлівського району Дніпропетровської області. Між сторонами дійсно було укладено договір оренди землі № 16 від 31.12.2004 р. Строк дії договору 10 років. У графі « підписи сторін» є нерозбірливий підпис орендодавця [PERSON] Договір засвідчено 19.02.2005 р. у Дмитрівській с/р та зареєстровано у Петропавлівському районному центрі ДЗК 28.07.2005 р. У супровідному листі відповідача від 15.01.2011 р. за вих.. №1 на ім.я позивача зазначається , що звернення останнього про розірвання договору оренди № 16 від 31.12.2011 р. є безпідставним, так як СФГ у вказані терміни і в повному обсязі виконує виплати орендної плати з урахуванням змін в законодавстві і щорічної індексації . Також надається таблиця розрахунку орендної плати. Тобто дані обставини ніхто не оскаржує і сторони даний факт визнали . В той же час , суд вважає , що в позові слід відмовити . Адже , відповідач в судовому засіданні просив застосувати до вищезазначених правовідносин строк позовної давності. Позивач в позовній заяві питання про поновлення строку позовної давності не ставить, а тому, згідно принципів, передбачених ст. 11 ЦПК України, суд в даному контексті процесуальних дій, питання про поновлення строків позовної давності не розглядає. У відповідності до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ним вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Дане рішення суд ухвалює в рамках заявлених позивачем вимог і на підставі наданих сторонами доказів (ст.ст. 57-66 ЦПК України). Крім того, позивач не надав жодних доказів того факту, що строки позовної давності звернення до суду були пропущенні із поважних причин, як того вимагає положення ст. 60 ЦПК України. На підставі ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За змістом ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Умовами спірного договору не передбачено спеціальної позовної давності . Як встановлено в ході судового розгляду справи , позивач довідався про порушення свого права в січні 2005 р. , то відповідно до положень ст. 257 ЦК України, останнім строком для позивача для звернення до суду був січень 2008 р. Оскільки останнім строком для звернення до суду для позивача був січень 2008 р. , а звернувся позивач до суду лише 19.09.2011р. , що підтверджується датою в позовній заяві, то відповідно позивач пропустив загальний строк позовної давності для звернення до суду. Цивільним кодексом України не передбачено спеціальної позовної давності для даної категорії спорів, тому до них застосовується положення ст. 257 ЦК України. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Диспозицією ч. 4 ст. 267 ЦК України встановлено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено у стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно ч.3 ст. 10, ст.ст. 57-60 ЦПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленим цим Кодексом. Враховуючи вищенаведене, а також те, що позивачем не заявлено клопотання про поновлення терміну позовної давності та не надано доказів поважності причин пропущення строку позовної давності, тому суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити у звязку з пропуском строку позовної давності. На підставі викладеного ,

Outcome: dismissed