Jurisdiction: civil
Date: 2011-12-28 00:00:00

[PERSON] вказує в заяві від 11 травня 2011 року, що 22 листопада 2010 року в с. Балашівка Березнівського району Рівненської області помер [PERSON] 17 березня 2008 року він склав заповіт на його імя, посвідчений секретарем виконкому Балашівської сільської ради, яким заповів йому земельну ділянку площею 8.60 га, належну йому на праві власності згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 242545. Таке заповітне розпорядження [PERSON] зробив у звязку з тим, що він протягом останніх чотирьох років життя доглядав спадкодавця і його сина, приносив продукти харчування, привозив дрова, обігрівав будинок, надавав грошові кошти. В останній рік свого життя [PERSON] не тільки не міг доглядати за собою, а й контролювати свої дії. За тиждень перед смертю він лежав роздягнутий на ліжку, не дозволяв себе одягнути, не розмовляв. Перед цим, 14 чи 15 листопада 2010 року він намагався дійти до сусіда, упав на вулиці метрів за 15 від своєї хвіртки, його підібрали і привели додому. Після того він з хати більше не виходив. Натомість, дочки [PERSON] та [PERSON] 18 листопада 2011 року відвезли його автомобілем в Балашівську сільську раду, де змусили підписати заповіт на своє імя, а 22 листопада 2010 року в с. Теслугів Радивилівського району [PERSON] помер. Вважає, що волевиявлення [PERSON] не було вільним, що передбачає ст. 203 ЦК України, що в свою чергу відповідно до вимог ст. 215 ЦК України є підставою для визнання правочину недійсним. Просить визнати заповіт від 19 листопада 2010 року недійсним, а за ним - право власності на земельну ділянку, що має належати йому по заповіту [PERSON] від 17 березня 2008 року. В судовому засіданні [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги з підстав наведених в заяві. Вказав, що [PERSON] не міг давати звіт своїм діям, коли посвідчувався другий заповіт. В цей час він уже був тяжко хворий. Про це свідчить і той факт, що за кілька днів після цього він помер. [PERSON] цього, вважає що в будь-якому випадку він не мав наміру міняти свою волю, щодо розпорядження на його користь земельною ділянкою. В ході розгляду справи [PERSON] була залучена до участі в ній як співвідповідач, прийнято відмову [PERSON] в аналогічних позовних вимогах до Балашівської сільської ради, а останню притягнуто до участі у справі як третю особу на стороні відповідача [PERSON] Відповідач [PERSON] не визнала звернутих до неї позовних вимог. Покликається на те, що брат свідомо висловив свою волю при складанні заповіту від 19 листопада 2010 року. Просить в позові відмовити. Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Балашівської сільської ради [PERSON] відмовилася давати пояснення. Допитані як свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON],[PERSON], [PERSON], [PERSON] показали, що за тиждень перед смертю [PERSON] хворів, з дому не виходив, не розмовляв. [PERSON] бачив його одного в машині біля Балашівської сільської ради, але в приміщення він не піднімався. З показань свідків [PERSON] та [PERSON] слідує, що [PERSON], не дивлячись на хворобу, мав ясний розум, сам виявив бажання поїхати в Балашівську сільську раду написати заповіт. Після чого попросив не кидати його самого в с. Балашівка Березнівського району і [PERSON] з сестрою [PERSON] продали коня і забрали батька в с. Теслугів Радивилівського району, де він 22 листопада 2011 року помер, перебуваючи в свідомості до моменту смерті. Свідок [PERSON] не підтвердив того факту, на який покликалася в судовому засіданні сторона позивача, що саме він висловлював своє невдоволення [PERSON] складанням заповіту в Балашівській сільській раді від імені [PERSON], стверджуючи що він не міг на той час ясно висловити свою волю. Після допиту свідків представник позивача адвокат [PERSON] оголосив в судовому засіданні заяву [PERSON] про зменшення позовних вимог, яку останній підтримав. Суть її зводиться до того, що [PERSON], заповідаючи все своє майно [PERSON] не мав і не міг мати на увазі в його складі земельної ділянки, оскільки свідомо розпорядився нею ще 17 березня 2008 року на його користь. Наміру міняти свою позицію до останніх днів він не висловлював. А тому при посвідченні заповіту 19 листопада 2010 року допущено помилку щодо наміру спадкодавця [PERSON] розпорядитися поряд з іншим майном також земельною ділянкою, такого наміру у нього не було. Представник сільської ради при посвідченні заповіту теж не уточнив цю обставину. Як наслідок вона не була оговорена в заповіті. Такі зменшені позовні вимоги повністю визнала відповідач [PERSON] Вона та її представники, адвокат [PERSON]та [PERSON], проти їх задоволення не заперечують. Як відомо із заповіту [PERSON] від 17 березня 2008 року (а. с. 61), цього числа він заповів [PERSON] належний йому на праві власності державний акт серії ЯБ № 242545, виданий йому Березнівською районною державною адміністрацією 28 січня 2008 року. Заповіт [PERSON] від 13 червня 2002 року (а. с. 45) свідчить, що тоді він заповів належний йому житловий будинок з надвірними будівлями, коня каштанового та січкарню з мотором дочці [PERSON], а грошову компенсацію за період примусового перебування в Німеччині внуку [PERSON] Заповіт від 19 листопада 2010 року (а. с. 44), останній за часом його складання, який оспорюється, вказує на те, що все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, а також усе те, що належатиме йому на день його смерті й на що за законом він матиме право, [PERSON] заповів [PERSON], [INFO]. Оцінивши зміст вказаних заповітів в сукупності, в тому числі з іншими дослідженими в судовому засіданні доказами, суд приходить до висновку, що при складанні заповіту 19 листопада 2010 року [PERSON] помилявся щодо прав [PERSON], на користь якого вчинив заповіт раніше. Про це, зокрема, свідчить той факт, що при складанні цього заповіту він вжив загальне формулювання прав на майно для [PERSON], не зазначивши земельну ділянку, яку раніше заповів [PERSON], помилково не оговорив про її належність йому, тоді як в заповіті на імя [PERSON] він конкретно вказав на ті майнові права, які заповідав позивачу по справі. [PERSON] цього, судом достовірно встановлено, що [PERSON] до останнього дня життя опікувався спадкодавцем, допомагав йому, а спадкодавець [PERSON] не висловлював наміру позбавити його спадщини у виді земельної ділянки. На підставі наведеного суд вважає, що заповідати дочці [PERSON] належну йому на праві власності земельну ділянку він наміру не мав. А у відповідності з ч.1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення, зокрема, має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, що має місце в даному випадку, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 242645, що виданий на імя спадкодавця Березнівською районною державною адміністрацією Рівненської області 28 січня 2008 року, [PERSON] за життя був власником двох земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства на території Балашівської сільської ради площею відповідно 6.39 га та 2.21 га, всього 8.60 га. В заповіті від 17 березня 2008 року серія державного акту на право на земельну ділянку помилково вкзана "ЯБ" замість "ЯД", що суд вважає встановлним. Статтею 1257 ЦК України передбачено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. За таких обставин суд приходить до висновку про те, що хоча в заповіті від 19 листопада 2010 року фактично має місце розпорядження щодо усього належного спадкодавцю [PERSON] майна, воно не стосується належних йому згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 242645 від 28 січня 2010 року двох земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства на території Балашівської сільської ради площею відповідно 6.39 га та 2.21 га, всього 8.60 га. Визнає недійсним заповіт в частині розпорядження спадкодавцем у складі всього належного йому майна вказаними земельними ділянками. Як свідчить заява [PERSON] з матеріалів спадкової справи № 290 від 22 листопада 2010 року (а. с. 60), він, як спадкоємець по заповіту від 17 листопада 2008 року № 63, 1 лютого 2011 року звернувся до Березнівської районної державної нотаріальної контори із заявою про намір прийняти спадщину у виді спірної земельної ділянки. Спадщина відкрилася 22 листопада 2010 року, що доведено актовим записом про смерть [PERSON] № 39 від цієї ж дати. На підставі наведеного суд вважає, що [PERSON] у встановленому законом порядку, на підставі ст. 1269 ЦК України, прийняв належну йому спадщину у виді земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства, що належали [PERSON], та визнає за ним право власності на них. Протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, [PERSON] свою заяву не відкликав. На підставі наведеного суд визнає за [PERSON] право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 8.60 га на території Балашівської сільської ради Березнівського району Рівненської області, що згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯД 242545 від 28 січня 2008 року належала [PERSON] Таким чином, зменшені позовні вимоги [PERSON] суд знаходить такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved