Jurisdiction: civil
Date: 2012-01-29 00:00:00

В жовтні 2011 року позивач звернувся до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди від злочину. В своїй позовній заяві позивач та його представник в судовому засіданні посилався на те, що розпорядженням міського голови від 11.06.2001 року №143-рк [PERSON] було призначено на посаду начальника Міського комунального підприємства Адміністративно-технічне управління. 01.04.2004 року між Дніпропетровською міською радою та [PERSON] було укладено контракт з керівником підприємств, відповідно до якого його було призначено на посаду начальника Міського комунального підприємства Адміністративно-технічне управліннястроком до 25.03.2006 року в подальшому строк дії контракту було продовжено до 01.04.2015 року. Розпорядженням міського голови від 04.08.2010 року №424-рк [PERSON] було звільнено з посади начальника Комунального підприємства Адміністративно-технічне управлінняДніпропетровської міської ради. Міське комунальне підприємство Адміністративно-технічне управління(рішенням міської ради від 19.09.2007 року №34/19 перейменоване на Комунальне підприємство Адміністративно-технічне управлінняДніпропетровської міської ради) відповідно до Порядку розміщення зовнішньої реклами в місті Дніпропетровську ( в редакції рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 13.12.2005 року №5297) було визначено органом щодо регулювання діяльності з розміщення зовнішньої реклами в місті Дніпропетровську із здійсненням відповідних повноважень згідно із законодавством України про рекламу, рішеннями міської ради та виконавчого комітету міської ради з питань розміщення зовнішньої реклами, а також надання послуг при розташуванні рекламних засобів на місцях, що перебувають у комунальній власності територіальної громади. З 14.10.2010 року по 29.10.2010 року Контрольно-Ревізійним відділом м. Дніпропетровська Головного Контрольно-ревізійного управління в Дніпропетровській області було проведено позапланову ревізію фінансово-господарської діяльності КП Адміністративно-технічне управлінняза період з 01.01.2009 року по 01.09.2010 року. Перевіркою встановлено, що протягом періоду з 08.05.2009 року по 01.09.2010 року булло надано послуг ВГО Громадська силаіз розміщення зовнішньої реклами та встановлення пріоритетів на місця розташування рекламних засобів нам загальну суму 485961,20 грн. При цьому встановлено, що кошти за користування місцями розташування рекламних засобів ( в тому числі в період встановлення пріоритету) від ВГО Громадська силана рахунок КП Адміністративно-технічне управлінняне надходили. Договір про тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів між ВГО Громадська силата КП Адміністративно-технічне управлінняукладено не було, як це передбачено п.3.6 Порядку, рахунки не виставлялись. В акті контрольно-ревізійного відділу встановлено, що зазначені порушення виникли з боку [PERSON], який на той час займав посаду начальника і підприємству нанесено матеріальну шкоду на суму 485961,20 грн. Відносно [PERSON] прокуратурою Дніпропетровської області було порушено кримінальну справу за ч.2 ст.364 КК України. Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10.03.2011 року [PERSON] було визнано винним у скоєні злочину, передбаченого ч.2 ст.364 КК України,та призначено покарання у вигляді трьох років та шести місяців позбавлення волі, з позбавленням права займати посади, повязані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських повноважень на підприємствах, організаціях незважаючи на форму власності строком на три роки. Відповідно до ст.ст.75,76 КК України [PERSON] від покарання був звільнений, якщо протягом річного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обовязки. Цивільний позов про стягнення з [PERSON] матеріальних збитків було залишено без розгляду. Просили суд стягнути із відповідача матеріальну шкоду в сумі 436121 грн. 57 коп. та судові витрати по справі. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали в повному розмірі. Вважають, що [PERSON] є неналежним відповідачем по справі, оскільки є замовник реклами, якому була надана послуга по розміщенню його реклами на вказану у вироку суду суму. Так при розгляді кримінальної справи КП Адміністративно - технічне управління було подано цивільний позов, який було залишено без розгляду з тих підстав, що [PERSON] не являється належним відповідачем по цивільному позову. Апеляційним судом Дніпропетровської області від 21 липня 2011 року, вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська залишено без змін. Вважають, що ці обставини позбавляють можливості позивача звертатися з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку цивільного судочинства. Просили в позові відмовити. Суд, заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] відповідно до розпорядження міського голови від 11.06.2001 року №143-р було призначено на посаду начальника Міського комунального підприємства Адміністративно-технічне управління( а.с. 9). 01.04.2004 року між Дніпропетровською міською радою та [PERSON] було укладено контракт з керівником підприємств, відповідно до якого його було призначено на посаду начальника Міського комунального підприємства Адміністративно-технічне управліннястроком до 25.03.2006 року. Додатковою угодою №1 ( без дати) строк дії контракту продовжено до 01.04.2010 року, Додатковою угодою №2 строк дії контракту продовжено до 01.04.2015 року. Розпорядженням міського голови від 04.08.2010 року №424-рк [PERSON] було звільнено з посади начальника Комунального підприємства Адміністративно-технічне управлінняДніпропетровської міської ради ( а.с.10). Рішенням міської ради від 19.09.2007 року №34/19 Міське комунальне підприємство Адміністративно-технічне управлінняперейменоване на Комунальне підприємство Адміністративно-технічне управління Дніпропетровської міської ради ( а.с. 37,36). Відповідно до Порядку розміщення зовнішньої реклами в місті Дніпропетровську ( в редакції рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 13.12.2005 року №5297) було визначено МКП Адміністративно-технічне управління органом щодо регулювання діяльності з розміщення зовнішньої реклами в місті Дніпропетровську із здійсненням відповідних повноважень згідно із законодавством України про рекламу, рішеннями міської ради та виконавчого комітету міської ради з питань розміщення зовнішньої реклами, а також надання послуг при розташуванні рекламних засобів на місцях, що перебувають у комунальній власності територіальної громади ( а.с.42). Відповідно до Положення про порядок оплати за тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів у місті Дніпропетровську, затвердженого Рішенням сесії пятого скликання Дніпропетровської міської ради від 26.11.2008 року №62/39 плата за тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів здійснюється розповсюджувачем зовнішньої реклами на підставі договору з робочим органом Комунальним підприємством Адміністративно-технічне управлінняДніпропетровської міської ради ( п.4.1). За надання пріоритету відповідно до п.3.7 Порядку заявник сплачує щомісяця кошти у розмірі 25% встановленої щомісячної плати за тимчасове користування місцем розташування рекламного засобу. Оплата належної суми згідно з одержаним в робочому органі рахунком здійснюється щомісячно протягом трьох робочих днів з моменту його одержання ( п.4.4). Отже плата за тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів здійснюється власниками цих рекламних засобів на розрахунковий рахунок КП Адміністративно - технічне управлінняДніпропетровської міської ради. Подальший розподіл коштів передбачений п.4.6 Положення кошти , які залишилися після оподаткування розподіляються таким чином: 15% - до загального фронду міського бюджету; 20% - МКП Адміністративно-технічне управління; 60%- до цільового фонду міської ради. Актом №03-21/22 від 29 жовтня 2010 року Контрольно-Ревізійного відділу м. Дніпропетровська Головного Контрольно-ревізійного управління в Дніпропетровській області позапланової ревізії фінансово-господарської діяльності КП Адміністративно-технічне управлінняза період з 01.01.2009 року по 01.09.2010 року встановлено, що протягом періоду з 08.05.2009 року по 01.09.2010 року було надано послуг ВГО Громадська силаіз розміщення зовнішньої реклами та встановлення пріоритетів на місця розташування рекламних засобів нам загальну суму 485961,20 грн. При цьому встановлено, що кошти за користування місцями розташування рекламних засобів ( в тому числі в період встановлення пріоритету) від ВГО Громадська силана рахунок КП Адміністративно-технічне управлінняне надходили. Договір про тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів між ВГО Громадська сила та КП Адміністративно-технічне управлінняукладено не було, як це передбачено п.3.6 Порядку, рахунки не виставлялись. В акті контрольно-ревізійного відділу встановлено, що зазначені порушення виникли з боку [PERSON], який на той час займав посаду начальника і підприємству нанесено матеріальну шкоду на суму 485961,20 грн. ( а.с.11-24). Відносно [PERSON] прокуратурою Дніпропетровської області було порушено кримінальну справу за ч.2 ст.364 КК України. Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10.03.2011 року [PERSON] було визнано винним у скоєні злочину, передбаченого ч.2 ст.364 КК України, та призначено покарання у вигляді трьох років та шести місяців позбавлення волі, з позбавленням права займати посади, повязані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських повноважень на підприємствах, організаціях незважаючи на форму власності строком на три роки. Відповідно до ст.ст.75,76 КК України [PERSON] від покарання був звільнений, якщо протягом річного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обовязки. Цивільний позов про стягнення з [PERSON] матеріальних збитків в розмірі 436121 грн. 57 коп. було залишено без розгляду для вирішення питання в цивільному провадженні, оскільки [PERSON] не є належним відповідачем, крім того позовна заява не адресована для розгляду судом. ( а.с. 25-35). Ухвалою колегії судової палати по кримінальним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.07.2011 року вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10.03.2011 року залишено без змін ( а.с.59-62). Відповідно до ч.4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дії особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно до п.3 ст.134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, якщо шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Сулу України Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками від 29.12.1992 року №14 зі змінами, судам слід мати на увазі, що до позовних заяв про матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку ( п.3 ст.134 КЗпП України), повинні додаватись докази, які підтверджують, що вчинення працівником таких діянь встановленому в порядку кримінального судочинства. Оскільки саме, внаслідок дій [PERSON], скоєння господарського злочину, за який його засуджено, спричинена пряма дійсна шкода підприємству, розмір якої в сумі 436121 грн. 57 коп. встановлено в акті КРУ від 29.10.2010 року та вироком Жовтневого суду від 10.03.2011 року, калькуляцією ( а.с. 73-84), а також приймаючи до уваги відсутність договорів із замовниками реклами та виставлених рахунків на оплату, чим повністю виключена можливість отримання КП Адміністративно-технічне управлінняпередбаченої оплати з розповсюджувача зовнішньої реклами, тому виходячи із вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди завданої злочином знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і підлягають задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України із відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені судові витрати в розмірі 4481 грн.25 коп.

Outcome: approved