Jurisdiction: civil
Date: 2011-11-09 00:00:00

Позивачка в судовому засіданні підтримала вищевказаний позов, зазначивши, що з 1999 по 2010 рік вони із відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбу, від якого мають малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Рішенням Дніпропетровського районного суду від 07.04.2011 року визначено місце проживання малолітнього [PERSON] із батьком, проте ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 28.07.2011 року таке рішення скасоване та у задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Незважаючи на це, дитина до теперішнього часу проживає із відповідачем, що негативно впливає на її психічний стан. Просила визначити місце проживання малолітнього сина за місцем свого мешкання - по вул.Чапаєва, 4/7 у с.Партизанське Дніпропетровського району Дніпропетровської області. Відповідач заперечував проти позову, вказуючи на те, що не чинить перешкод дитині в проживанні із матір?ю. Представник органу опіки та піклування покладалась на розсуд суду. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, з урахуванням обставин, які згідно з ч. 1 ст.61 ЦПК не підлягають доказуванню, оскільки визнані сторонами, суд дійшов наступного. Встановлено, що сторони з 02.10.1999 по 02.11.2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (свідоцтва про народження серії І-КИ №020685 та І-КИ №027671, видані 12.05.2000 року та 22.08.2005 року відповідно виконкомом Партизанської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області). Рішенням Дніпропетровського районного суду від 07.04.2011 року вимоги [PERSON] задоволені та визначено місця проживання малолітнього [PERSON] із батьком. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 28.07.2011 року вказане рішення скасовано та відмовлено у задоволенні позову [PERSON] На момент розгляду справи [PERSON] проживає із відповідачем по вул.Чапаєва, 2/97 у с.Партизанське, а [PERSON] - із позивачкою по вул.Чапаєва, 4/7 у с.Партизанське Дніпропетровського району Дніпропетровської області, що визнано сторонами в судовому засіданні. Одним із завдань Сімейного кодексу України є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (ст.1). Нормами статті 141 Сімейного кодексу України встановлено, що мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Частинами 1, 3 статті 157 Сімейного кодексу України встановлено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до статті 161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно висновку опіки та піклування Партизанської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області №391 від 27.10.2011 року проживання малолітнього [PERSON] окремо від матері і сестри негативно впливає на його розвиток. Допитана в судовому засіданні у якості спеціаліста практичний психолог Комунального закладу Партизанська середня загальноосвітня школа [PERSON] підтвердила висновок органу опіки та піклування, вказуючи на тісний психологічний зв?язок [PERSON] із сестрою. Надані даним навчальним закладом психологічні характеристики від 24.12.2010 року, 08.04.2011 року та 07.11.2011 року свідчать про негативну динаміку духовного розвитку дитини. Відповідно до акта обстеження житлово-побутових умов, складеного комісією Партизанської сільської ради, за місцем проживання позивачки по вул.Чапаєва, 4/7 у с.Партизанське Дніпропетровського району Дніпропетровської області є всі необхідні електроприлади, меблі та посуд, створені умови для проживання дітей. Відповідачка працює продавцем у приватного підприємця [PERSON] та позитивно характеризується за місцем роботи. Декларацією прав дитини (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року), яка підлягає застосуванню відповідно до ст.9 Конституції України та ст.ст.2, 8 ЦПК України, проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю (Принцип 9 Декларації). Зважаючи на встановлені обставини та вказані норми міжнародного права, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивачки та вважає, що вона може створити необхідні умови для проживання, виховання та розвитку дітей. Спільне проживання дітей позитивно вплине на їх психологічний стан, подальші взаємини та забезпечить їм почуття єдиної родини. Виняткових обставин, які згідно Декларації прав дитини та ч.2 ст.161 СК України виключають можливість передачі їй дитини, під час розгляду справи не встановлено. Згідно вимог ст.ст.79, 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 8 грн. 50 коп. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 37 грн.

Outcome: approved