Jurisdiction: civil
Date: 2011-10-27 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 18 грудня 2004 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, від якого вони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. З 01.01.2011 року вона з відповідачем окремо, а з 08 лютого 2011 року рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області шлюб між сторонами розірвано, дитина проживає разом з позивачкою, однак знаходиться на утриманні позивачки, добровільно відповідач матеріальну допомогу дитині не надає. Позивачка вважає, що відповідач має можливість надавати грошову допомогу на утримання дитини, але так як він має нерегулярний дохід, просить суд стягнути з нього на утримання їхньої спільної дитини аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн., щомісячно, починаючи з дня подання позову до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні позивачка підтримала позовну заяву та посилаючись та той факт, що відповідач займається розробкою сайтів в Інтернет-мережі, за що отримує високі прибутки, просить стягнути з відповідача 500 гривень на її користь на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], щомісячно, починаючи з дня подання позову до досягнення дитиною повноліття. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав в повному обсязі, через те, що він має нерегулярний заробіток, просить суд стягнути з нього мінімальний розмір аліментів. Суд вислухавши доводи сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Так, з 18.12.2004 року сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому відділом реєстрації актів цивільного стану Мелітопольського міського управління юстиції Запорізької області з актовим записом №1059, що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с. 4). Від даного шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO], актовий запис №600, свідоцтво про народження видано відділом РАЦС по м. Мелітополю Мелітопольського міськрайонного управління юстиції (а.с. 5), батьком дитини записано [PERSON]. 08 лютого 2011 року рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області шлюб між сторонами розірвано (а.с.7). Дитина проживає разом з позивачкою, однак знаходиться на утриманні позивачки, що підтверджується довідкою з місця проживання (а.с.6) Ці факти сторонами не оспорювалися в судовому засіданні, тому суд вважає їх достовірно встановленими, а тому такими, що не підлягають доказуванню. Згідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення для вирішення справи. Так як відповідач не заперечує той факт, що він має нерегулярний доход , отже стягнення з нього аліментів в твердій грошовій сумі є доцільним. Щодо посилань позивачки на те, що відповідач займається розробкою сайтів в Інтернет-мережі, за що отримує високі прибутки,суд виходить з наступного. Так як вищевказані обставини жодним чином не підтверджені та необґрунтовані, про що вона сама наголосила в судовому засіданні, за таких обставин вищевказані обставини не є належним доказом обґрунтування позовних вимог, тому суд не приймає його до уваги. У відповідності до ст.8 Закону України „Про охорону дитинства «кожна дитина має право на рівень життя , достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку». Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Таким чином, оскільки у судовому засіданні встановлено, що відповідач є батьком неповнолітньої [PERSON], [INFO], і у добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на її утримання, інших виплат у нього не має, з урахуванням зазначених обставин та інтересів дитини, враховуючи те, що відповідач має нерегулярний дохід, виходячи із принципів справедливості, добросовісності і розумності, закріплених у ст.7 Сімейного кодексу України, суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково та визначити розмір аліментів у сумі 450 грн. В неспроможності сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі, якому просить позивач, відповідач посилається на те, що він не має прибутків. Проте суд вважає, що та обставина, що відповідач, який є працездатною особою, але не має постійного заробітку, не може розцінюватися як неможливість сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини. Аліменти можуть забезпечити лише незначну частину першочергових потреб дитини і визначена сума у 450 грн. не перевищує можливостей відповідача надавати допомогу доньці. Відповідно до ч.2 ст. 182 Сімейного Кодексу мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 21 Закону України «Про державний бюджет України на 2011 рік» від 23.12.2010 р. прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 1 жовтня 2011 року встановлено 1022 гривень. Таким чином, суд приходить до висновку, що стягнення з відповідача на користь дитини [PERSON] в мінімальному розмірі, а саме в розмірі 30% від прожиткового мінімуму, встановленого законодавством для дітей відповідного віку, не зможе належним чином забезпечити навіть першочергові потреби дитини. На підставі викладеного,

Outcome: partial