Jurisdiction: civil
Date: 2011-08-11 00:00:00

11.07.2011 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного Підприємства Вугільна Компанія Краснолиманська, третя особа Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України м. Красноармійська про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що він працював на Державному підприємстві Вугільна компанія Краснолиманськаз 01.10.1985 року підземним гірничим робітником з ремонту гірничих виробок 4 розряду з повною робочою добою у шахті. 22.07.2008 року він був звільнений з підприємства за п. 2 ст. 40 КЗпП України. Відповідно до акту розслідування хронічного професійного захворювання від 19.06.2009 року йому встановлено професійне захворювання : хронічна вертеброгенна попереко-крижова радікуломієлопатія в стадії загострення з вираженим мязово-тонічним синдромом, вираженим корінцевим, больовим синдромом , статіко-динамічними порушеннями, помірним парезом лівої стопи. [PERSON] довідки МСЕК йому встановлено 60% втрати професійної працездатності, третя група інвалідності, встановлена потреба у додаткових видах допомоги, а саме санаторне-курортне лікування та медикаментозне лікування . Позивач вважає, що діями відповідача по незабезпеченню безпечних умов праці йому спричинена внаслідок зазначеного професійного захворювання, моральна шкода, яку позивач оцінює в 100000 грн.. Позивач просить стягнути з відповідача на його користь у відшкодування моральної шкоди, спричиненої професійним захворюванням, 100000 грн. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача [PERSON] підприємство Краснолиманська позовні вимоги не визнав та пояснив, що відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок нещасних випадків відповідно до Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності здійснюється Фондом соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання. Підприємство не несе матеріальних затрат у разі виникнення професійного захворювання працівника, оскільки ці правовідносини регулюються нормами соціального забезпечення. Зазначив, що позивачем не доведений розмір моральної шкоди, просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України м. Красноармійську в судове засідання не зявився, просив справу слухати у їх відсутність , просив винести рішення на розсуд суду. Заслухавши пояснення сторін, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] з 01.10.1985 року по 22.07.2008 року перебував у трудових відносинах з відповідачем, де працював підземним гірничим робітником з ремонту гірничих виробок 4 розряду . Наказом № 1208 від 25.07.2008 року позивач був звільнений з підприємства за станом здоровя на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України ( а.с. 19-23). Судом встановлено, що позивач з 2008 року неодноразово знаходився на лікуванні в Красноармійській центральній районній лікарні , в обласній клінічній лікарні професійних захворювань ( а.с. 3-6, 9-11). [PERSON] розслідування хронічного професійного захворювання від 19.06.2009 року позивачу встановлений діагноз професійного професійного захворювання : хронічна вертеброгенна попереко-крижова радікуломієлопатія в стадії загострення з вираженим мязово-тонічним синдромом, вираженим корінцевим, больовим синдромом , статіко-динамічними порушеннями, помірним парезом лівої стопи ; причиною встановленого у позивача профзахворювання вказаний завищений рівень фізичного перевантаження .( а. с. 14-15). Висновком МСЕК від 30.07.2009 року позивачу встановлено третя група інвалідності, 60% втрата працездатності , а також призначено медикаментозне, санаторне-курортне лікування ( а. с. 16-18). Відповідно до ст.. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв"язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Частиною 2 цієї статті встановлено, що порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Законом України " Про охорону праці", а саме ч. 1 ст. 9 було визначено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження здоров"я або у випадку смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відповідно до Закону України " Про загальнообов"язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності". Відповідно до змін, внесених до Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатностівід 23.02.2007 року були виключені положення щодо відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування. [PERSON] пункту 27 статті 77 Закону України " Про [PERSON] бюджет України на 2006 рік" та пункту 22 статті 71 Закону України " Про [PERSON] бюджет України на 2007 рік" дію частини третьої статті 34 Закону України " Про загальнообов"язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" на 2006-2007 роки було призупинено. Відповідно до змін, внесених до Закону України " Про загальнообов"язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності" від 23.02.2007 року були виключені положення щодо відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування. Проте, суд вважає, що право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавцем розподіл обов"язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам ст.. 22 Конституції України. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної ( немайнової ) шкоди розглядаються лише у випадках, передбачених законодавством. Відповідно до ст.. 14 Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності( далі - Закону) до професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, повязаних з роботою. Втрата потерпілим професійної працездатності завжди повязана з неможливістю виконувати роботу за своєю професією ( фахом), про що зазначається у висновку медичного органу, який видається потерпілому відповідно до вимог ч. 3 ст. 34 Закону. В п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України № 1 -рн/2004 від 27.01.2004 року зазначено, що ушкодження здоров"я, заподіянні потерпілому під час виконання трудових обов"язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні і фізичні страждання. [PERSON] ст.. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи. Доказами, на підставі яких суд встановлює наявність факту заподіяння позивачу моральної шкоди, є акти про розслідування нещасного випадку чи професійного захворювання, рішення МСЕК про втрату працездатності, виписки із історії хвороби. Судом встановлено, що у звязку з встановленням у позивача професійного захворювання - хронічної вертеброгенна попереко-крижова радікуломієлопатії в стадії загострення з вираженим мязово-тонічним синдромом, вираженим корінцевим, больовим синдромом , статіко-динамічними порушеннями, помірним парезом лівої стопи та втрати, у звязку з цим, 60% професійної працездатності, йому було заподіяно моральну шкоду , яка полягає в тому, що у нього змінилися умови його життя, тобто знизилась життєва активність, систематичне нездужання, послаблення організму, переживання з приводу погіршання свого стану здоровя. Оскільки професійне захворювання у позивача хронічна вертеброгенна попереко-крижова радікуломієлопатія в стадії загострення з вираженим мязово-тонічним синдромом, вираженим корінцевим, больовим синдромом , статіко-динамічними порушеннями, помірним парезом лівої стопи виникло через у звязку з шкідливими умовами праці на підприємстві, суд приходить до висновку, що моральна шкода, яку зазнав позивач, є наслідком дій умов виробництва, повязаних з порушенням Закону України Про охорону праці. Вищезазначені вимоги законодавства, а також розяснення Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року із змінами від 25.05.2001 року Про судову практику по справам про відшкодування моральної ( немайнової) шкодиповязують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих звязків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Виходячи із наведених вище обставин, довідки МСЕК, суд вважає, що позивачу заподіяно моральну шкоду, і згідно ст.. 237 КЗпП України, розясненням Пленуму Верховного Суду України позивач має право на його відшкодування. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує ступінь, характер, обсяг, інтенсивність і тривалість психічних страждань, а також той факт, що професійна працездатність у звязку з професійним захворюванням - хронічної вертеброгенна попереко-крижова радікуломієлопатії в стадії загострення з вираженим мязово-тонічним синдромом, вираженим корінцевим, больовим синдромом , статіко-динамічними порушеннями, помірним парезом лівої стопи , втрачена на 60 %. Виходячи із викладеного, суд вважає можливим стягнути з відповідача Державного підприємства Вугільна Компанія Краснолиманська на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 19000 грн. Відповідно до ст.. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати : по сплаті судового збору в розмірі 8,50 грн., по сплаті витрат на інформаціно-технічне забезпечення розгляду справи- в розмірі 15 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial